печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2022 року

Печерський районний суд міста Києва в складі:

головуючого - судді Ільєвої Т.Г.,

при секретарі - Ємець Д.О.

за участю:

позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

представника відповідача - Береговенко О.А.

третьої особи - ОСОБА_4

представник третьої особи - ОСОБА_18

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу №757/29839/21-ц за позовом ОСОБА_1 до Печерської районної в м. Києві державної адміністрації, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача ОСОБА_4 про визнання протиправним та скасування розпорядження, -,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом до Печерської районної в м. Києві державної адміністрації про визнання протиправним та скасування розпорядження.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 18 травня 2021 року відбулося засідання Комісії з питань захисту прав дитини Печерської районної в місті Києві державної адміністрації стосовно участі батьків - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у вихованні їхнього малолітнього сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На підставі протоколу Комісії №8 було видане Розпорядження Печерської районної в місті Києві державної адміністрації від 25 травня 2021 року №325.

Так, вказаним розпорядженням (а.с.17-18) було визначено участь гр. ОСОБА_4 у вихованні малолітнього ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , наступним чином:

- 1 та 3 вихідні з 10:00 год. суботи до 18:00 год. наступної за нею неділі без присутності батька за фактичним місцем проживання матері до набрання рішенням законної сили по судовій справі №757/13109/21-ц (позов ОСОБА_5 ) Печерського районного суду міста Києва про визначення місця проживання малолітньої дитини.

Однак, позивач не погоджується з вказаним розпорядженням та вказує, що ОСОБА_4 тривалий час зловживає алкоголем, оскільки мали місце випадки розпиття нею алкогольних напоїв до неадекватного стану, у тому числі і з подружками та у присутності малолітнього сина, коли ОСОБА_5 був на чергуванні за місцем постійної роботи в МЗС України, що підтверджують відеозаписами, неадекватної поведінки ОСОБА_6 від 30 та 31 грудня 2020 року разом із роздруківками листування у Viber, а саме: 30 грудня 2020 року малюк пропустив денний сон і був перевтомлений, коли мати продовжувала «відпочинок» з подружками.

Позивач зазначає, що ОСОБА_4 фактично самоусунулася від виконання обов`язків матері та у липні 2020 року перервала відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку для зайняття посади у Міністерстві закордонних справ України і розбудови «власної кар`єри» . Обіцянки приділяти належну увагу сину та чоловікові, після виходу на роботу, ОСОБА_4 не дотримувалася.

На той час малолітній син дуже болюче переживав відсутність матері, яка, за її словами, мусила перебувати «на роботі» 10-12 годин на добу, виходячи на роботу й вихідні дні. Прохання ОСОБА_1 повертатися до дому раніше, бо малюк хвилюється, ОСОБА_4 тлумачила як «домашнє насильство». Після оформлення ОСОБА_1 декретної відпустки для стабілізації емоційного стану малюка, ОСОБА_4 заявила, що він не здатний заробляти і забезпечувати її, при тому, що весь час спільного життя ОСОБА_1 всебічно забезпечував дружину, у т.ч. орендуючи житло та необмежуючі її у видатках. Через тиждень після таких звинувачень ОСОБА_1 перервав декретну відпустку та відновився на роботі.

З метою допомоги у догляді за дитиною з подружжям спочатку проживала 74-річна мати ОСОБА_4 , яка не впоралася з доглядом онука, а потім - з жовтня 2020 року - батьки позивача - ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , за допомогою яких на думку позивача, емоційний стан малюка суттєво стабілізувався.

Коли ОСОБА_4 дізналася про наявність ОСОБА_1 відеозаписів, вона почала свідомо руйнувати родину, нагнічуючи вдома нездорову - шкідливу для малюка атмосферу, намагаючись сформувати «доказову базу» для отримання розлучення на її умовах. Проти ОСОБА_1 та його батьків неодноразово висувалися безпідставні та серйозні звинувачення у вчинках, які вони не скоювали, внаслідок чого ОСОБА_1 та його батьки були змушені неодноразово звертатися до органів поліції та органів опіки. ОСОБА_4 влаштовувала регулярні провокації, внаслідок яких ОСОБА_1 був змушений неодноразово викликати поліцію.

Під час спільного проживання з позивачем його дружина привчала сина казати «тато - піди», «бабуся - ворог», «бабуся - погана», «бити бабусю ножем» тощо. На запитання до сина, хто тебе цьому навчив, малюк відповідав «мама». Після декількох тижнів окремого проживання батьків малолітній ОСОБА_8 поступово відмовився від таких слів. Відповідне цькування малюка на рідних людей, які фактично доглядати його по 12 годин на день, від яких він відчуває лише ласкаве ставлення та любов, створювало реальні загрози психіці дитини. ОСОБА_4 неодноразово заявляла ОСОБА_1 та його батькам, що забере сина і вони його ніколи не побачать.

24 січня 2021 року ОСОБА_4 , під час гри з малюком, застрибнула на ліжко у спальні, зачепивши головою люстру, з якої посипалися плафони. Один з плафонів розбився об голову маленького хлопчика. Дитині наклали чотири шви, він зазнав жахливого стресу, страху і болю, але на щастя травма не мала трагічних наслідків.

ОСОБА_4 категорично відкидає можливість тимчасового відправлення дитини на відпочинок, де постійно проживають його дідусь та бабуся, незважаючи на те, що в малюка діагностовано проблеми з ніжками «завалення стоп до середини» і відпочинок на морі був би йому корисним. Так само під час спільного проживання вона відкидала цю можливість виведення малюка з нездорової домашньої атмосфери, хоча ОСОБА_1 неодноразово наголошував, що такий крок убезпечить емоційний стан малюка і дозволить подружжю знайти розумний компроміс у відносинах.

27 березня 2021 року ОСОБА_4 здійснила чергову провокацію проти батьків ОСОБА_1 , внаслідок якої ОСОБА_11 отримав різану ножову рану п`ятої категорії складності , а ОСОБА_12 - колоту рану долоні та численні синці.

Зважаючи на неадекватну поведінку ОСОБА_4 , численні сліди від крові ОСОБА_11 та ОСОБА_13 , присутність в квартирі значної кількості незнайомих для сина осіб (поліція, поняті, адвокати тощо), ОСОБА_1 був змушений вивести малюка з нездорової та загрозливої для його емоційного стану ситуації, про що належним чином повідомив правоохоронні органи.

Відтак, з 28 березня 2021 року ОСОБА_5 разом із сином та батьками проживають у орендованій двокімнатній квартирі, про що було невідкладно повідомлено Службу у справах дітей та сім`ї Печерської районної в місті Києві державної адміністрації.

Наразі малюк перебуває виключно на утриманні та під повним доглядом батька - ОСОБА_5 (том №1 а.с.23-28).

Позивач вказує, що за час проживання з батьком, дідусем та бабусею в дитини стабілізувався нічний сон, малюк веселий здоровий та радісний. Слід зазначити, що він ініціативно не згадує маму, що ОСОБА_1 може пояснити тривалою відсутність ОСОБА_4 вдома у період з кінця липня 2020 року та її фактичним самоусуненням від виконання обов`язків матері.

Після трагедії 27 березня 2021 року, ОСОБА_4 майже добу не цікавилася, як себе почуває малюк. З 12:02 28 березня 2021 року ОСОБА_4 суто формально цікавиться життям сина, зазвичай раз на день надсилаючи. ОСОБА_1 шаблонні повідомлення у Viber із однаковим запитом «Як ОСОБА_8? Надішли фото» (а.с.135-210). ОСОБА_4 жодного разу не запитувала як провів день її син, що він їв, як його здоров`я, чого він навчився, як він спав удень/вночі, який в нього режим дня, які навички отримав тощо. Інколи ОСОБА_4 забуває поставити своє щоденне запитання.

ОСОБА_1 вважає, що такий стиль спілкування ОСОБА_4 використовує не через зацікавленість у житті малюка, а з метою збору певної «аргументаційної бази» для подальших судових процесів. ОСОБА_1 виходить з того, що мати наразі не знає та належним чином не цікавиться життям, режимом та вподобаннями сина, а отже не розуміє актуального стану його розвитку і не може його доглядати.

Позивач вказує, що ніколи не виступав проти зустрічей ОСОБА_4 з сином, більш того, під час спільного життя неодноразово просив приділяти більше уваги та турботи малюку.

29 березня 2021 року ОСОБА_1 першим запропонував ОСОБА_4 узгодити формат її спілкування з сином. Його головною вимогою стало гарантування безпеки малюка та унеможливлення чергових провокацій у присутності хлопчика. З цією ж метою визначення можливих безпечних механізмів організації зустрічей ОСОБА_4 з сином ОСОБА_1 звертався до соціальних служб та правоохоронних органів Печерського району м. Київ.

ОСОБА_4 послідовно ігнорувала всі пропозиції ОСОБА_1 , наголошуючи виключно на зручних для неї умовах зустрічі ,у т.ч. у присутності її подружок, реакція на яких у сина була б непередбачувана. Знаючи, що син негативно реагує, коли дорослі розмовляють по мобільному телефону (на тлі напруженої атмосфери в родині, кажучи «нетреба диктофончика/поліції/адвоката»), ОСОБА_4 просила поговорити з трирічним хлопчиком по телефону (малюк не має такого досвіду).

7 квітня 2021 року, ОСОБА_1 отримав офіційну пропозицію ОСОБА_4 щодо зустрічей, запропонований час проведення яких абсолютно не відповідав реальному режиму дня сина. ОСОБА_4 традиційно проігнорувала фактор безпеки, який, на думку ОСОБА_1 є необхідним у контексті подій, які сталися в їхній родині у період 30 грудня 2020 року - 27 березня 2021 року.

Як наслідок звернень ОСОБА_1 , 29 квітня 2021 року на його ініціативу було організовано зустріч ОСОБА_4 з сином під наглядом посадової особи ювенальної превенції Печерського району. Показово, що від початку ОСОБА_4 відмовилась від такої зустрічі, зазначивши, що умови її не влаштовують і лише після наполягання ОСОБА_1 погодилась. Під час зустрічі, запланованої на одну годину, малюк повів себе абсолютно спокійно. Були відсутні бурхливі емоції, коли прийшла ОСОБА_4 . Зустріч закінчилася через 40 хвилин, коли малюк взяв ОСОБА_1 за руку і сказав «гуляти з татом».

Лише після зустрічі 29 квітня 2021 року ОСОБА_4 почала порушувати питання щодо зустрічей з сином, як і раніше повністю ігноруючи пропозиції позивача. На думку ОСОБА_1 , таким чином вона готувала «аргументаційну базу» до засідання Комісії з питань захисту інтересів дитини, організованого Службою у справах дітей та сім`ї Печерської районної у м. Києві державної адміністрації 18 травня 2021 року, де було розглянуто питання про визначення порядку спілкування ОСОБА_4 зі спільним з ОСОБА_1 сином.

ОСОБА_1 повністю погоджується, що проживання його сина з ним, гарантуючи йому повний належний догляд та житлові умови, любов, піклування та турботу. Наразі, разом з ОСОБА_1 також проживають його батьки - ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які також допомагають із доглядом за онуком.

Так, ОСОБА_4 не бере участі у фінансовому забезпеченні сина та сплаті комунальних платежів за спільну з ОСОБА_1 квартиру, які повною мірою взяв на себе ОСОБА_1 . Відмовляється сплачувати половину внеску (батьки роблять на добровільній основі) до фонду садочка, який з вересня 2021 року відвідуватиме малюк.

У Viber-листуванні ОСОБА_4 неодноразово безпідставно наголошувала, що перебування сина з його батьками начебто створює загрози для здоров`я малюка, а також у «викраденні малюка». ОСОБА_4 не йде на примирення та конструктивний діалог, які б відповідно до висновку психолога, можуть уберегти їхнього трирічного малюка, «для якого важливими є стабільність, ясність та передбачуваність», від «надмірної тривожності та негативного впливу». ОСОБА_1 та його батьки безпідставно звинувачують у тяжких злочинах, які вони не скоювали.

Позивач вказує, що ОСОБА_4 та її представник вчиняють спроби дискредитації позивача як в органах опіки та піклування, так і за його основним місцем роботи, звинувачуючи його, у т.ч. в офіційних документах у «викрадені сина ОСОБА_6 », створюючи таким чином тиск на відповідні органи та ОСОБА_1 , завдаючи шкоди його професійній репутації. Крім цього, у ОСОБА_1 існують підстави вважати, що третя особа використовує власне службове становище та дружні контакти з керівництвом МЗС України, де працює подружжя, для створення додаткового тиску проти нього.

ОСОБА_4 неодноразово категорично відкидала пропозиції позивача пройти спільну з сином діагностику психолога доказом є листування у viber. Вона також відмовляється від пропозиції пройти профогляд нарколога та психіатра. Наразі позивачем вже отримано сертифікати про проходження профілактичного наркологічного та психіатричного оглядів та визнання його таким, що може виконувати функції піклувальника (том №1 а.с. 133-134).

Необхідно врахувати, що емоційний стан трирічного ОСОБА_8 ьсуттєво покращився з моменту початку окремого проживання його батьків та фактичного проживання його з батьком, дідусем та бабусею. Стабілізувався нічний син, малюк став більш відкритим радісним, навчився читати по складах, вивчив та почав застосовувати прості форми ввічливості тощо. Водночас, малюк заявляє про «бажання засинати виключно у власному, теплому, м`якому ліжечку» і нервує, якщо при ньому згадати, що він спатиме в іншому місці.

Так, відповідно до висновку психолога за підсумками діагностика психоемоційного стану та особистісних характеристик дитини (а.с.101-106):

- «… ОСОБА_8 вітається при зустрічі, знайомиться, прощається, вживає слова ввічливості самостійно та слідуючи прикладу та допомозі батька …»;

- «… поведінка переважає активна. Психоемоційний стан дитини характеризується інтересом, радістю. Дитина перебувала у спокійному настрої, виражала інтерес та. пожвавлення у зв`язку із іграшками та грою. Емоційні реакції адекватні ситуаціям, що виникали в ході взаємодії, бурхливих емоційних реакцій (істерик) не спостерігалося. Дитина сприймає відмови та заборони, витримує фрустрацію своїх бажань. Зберігає переважно емоційно позитивний настрій. Радіє своїм досягненням, посміхається демонструє пожвавлення. Переважає емоція інтересу»;

- «періодично, дитина виходила та поверталася, перевіряючи де батько. ОСОБА_8 в грі міг стривожено просити спеціаліста не рухатися, покласти мобільний телефон, чуючи слова «поліція»/ «адвокат» дитина могла завмерти та повторити слова. Зазначене свідчить про підвищений рівень тривожності у дитини на даний час» (так реакція, малюка була спричинена, неодноразовими провокаціями, які вчиняла ОСОБА_4 проти ОСОБА_5 протягом останніх місяців їхнього спільного життя);

- «аналіз … спостереження за дитиною, її реакціями не вказують на ознаки того, що дитина пережила фізичне насильство, жорстоке поводження, відсутня виражена симптоматика пастравматичного стресового розладу. Водночас є ознаки того, що на даний час у дитини підвищена тривожність, що може бути пов`язана з сімейною ситуацію, яка склалися, напруженням, конфліктами, в яких дитина перебувала тривалий час, адже дитина такого віку є особливо чутливою до сімейної атмосфери».

Відповідно до висновку психолога за підсумками діагностики особливостей дитячо-батьківських відносин:

- «дитина привітно реагує на батька. В його присутності заспокоюється, розслабляється. ОСОБА_8 тілесно притуляється до батька, обіймає його, сидить на ручках. Охоче грає з батьком, демонструє радість від спільної взаємодії. Дитина час від часу виходила з кабінету, де була із психологом, аби знайти батька, пізніше поверталася до кабінету, запевнившись, що батько є»;

- «… батько дитини почувається впевнено в ході взаємодії з нею: активно грає, емоційно відгукується на потреби дитини, заохочує, допомагає, піклується. В присутності дитини він уникає негативних оцінок щодо дій матері, що, безумовно, є в інтересах дитини»;

- «… у відносинах з батьком задовольняється потреба дитини у безпеці та захисті. Аналіз виконаних методик та спостереження за взаємодією батька та дитини свідчить, що у дитини сформовано надійний тип емоційної прив`язаності у відношенні до його батька»;

- «на запитання спеціаліста: «Кто ждет тебя дома?» ОСОБА_8 відповідає, що бабуся із дідусем. Дитина пов`язує свій дім із місцем, де на даний час проживає батько та бабуся із дідусем … зазначене свідчить, що дитина ідентифікує місце свого проживання з місцем теперішнього проживання, свій дім пов`язує з членами своєї сім`ї»;

- «при згадці спеціалістом про матір дитина може періодично завмирати, що може свідчити про напруження дитини у взаєминах з матір`ю, бути реакцією на сімейні конфлікти, свідком яких була дитина».

Позивач вказує, що у висновку фахівця окремо зазначається, що «без проведення спільної зустрічі дитини з матір`ю та спостереження їх взаємодії в ході психологічного обстеження неможливо охарактеризувати прив`язаність дитини до матері. В подальшому матір дитини може звернутися до спеціаліста з метою організації проведення консультації з нею та спільної зустрічі дитини та матері».

З огляду на це та враховуючи факти зловживання ОСОБА_4 алкоголем до неадекватного стану разом із подружками у присутності трирічного, перевтомленого сина, сферу професійної зайнятості, сімейний стан та сімейні цінності подружок, з якими ОСОБА_4 розпивала алкоголь, численні випадки її неадекватної поведінки та свідомі провокації проти ОСОБА_1 , свідком яких ставав малюк, та небезпечні ігри ОСОБА_4 , внаслідок яких син отримав забійну рану тім`яної частини голови, ОСОБА_1 змушений захищати фізичний, емоційний та моральний стан сина і як батько не може погодитися на перебування сина з ОСОБА_4 без його контролю та піклування.

У цьому зв`язку позивач вважає, що питання ночівлі та зустрічей сина з ОСОБА_6 без його присутності та контролю, є можливим лише після проходження ОСОБА_4 діагностики у практикуючого психолога та отримання сертифікату нарколога та психіатра, а ночівля поза межами звичного для малюка місця проживання без попередньої підготовки сина та створення належних умов лише завдасть шкоди його емоційному стану. Початок прямого конструктивного діалогу між батьками, на думку ОСОБА_1 має сприяти відновленню довіри між ними і відповідатиме інтересам хлопчика. З цією метою ОСОБА_1 запропонував ОСОБА_4 пройти медіацію.

Таким чином, позивач вважає, що розпорядження прийнято без врахуванням всіх обставин, з порушеннями, а тому просить суд: визнати протиправним та скасувати розпорядження Печерської районної у місті Києві державної адміністрації від 25 травня 2021 року №325.

08.06.2021 ухвалою суду було відкрито провадження та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження.

08.07.2021 представником відповідача було подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що 15 квітня 2021 року до Служби у справах дітей та сім`ї Печерської районної в місті Києві державної адміністрації від гр. ОСОБА_4 надійшла заява про визначення порядку спілкування з дитиною та документи, передбачені пунктом 73 постанови Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини». 20 квітня 2021 року здійснено вихід представника Служби у справах дітей та сім`ї Печерської районної в місті Києві державної адміністрації для проведення обстеження житлово-побутових умов матері, за адресою: АДРЕСА_1 , про що, складено відповідний акт (том №1 а.с. 223-225)

На передодні, а саме: 30 березня 2021 року здійснено спільний вихід з представниками Печерського районного у місті Києві Центру соціальних служб, за місцем проживання батька - гр. ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_2 , про що, складено відповідні акти.

Після проведення всіх дій, які передбачені постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини» прийнято рішення винести вказане питання на розгляд комісії з питань захист) прав дитини Печерської районної в місті Києві державної адміністрації (а.с.222-229).

12 травня 2021 року батькам направлено запрошення на засідання комісії з питань захисту прав дитини, яке відбудеться 18 травня 2021 року (а.с.221)

18 травня 2021 року відбулося засідання комісії з питань захисту прав дитини, на якому були присутні батько та мати - Гр. ОСОБА_4 та гр. ОСОБА_1 . Членами комісії прийнято одноголосне рішення, враховуючи статтю 141 Сімейного кодексу України, рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини - визначити участь матері у вихованні малолітньої дитини таким чином: 1 та 3 вихідні з 10.00 шд суботи до 18.00 год наступної за нею неділі без присутності батька за фактичним місцем проживання матері до набрання рішенням законної сили по судовій справі № 757/13109/21-ц Печерського районного суду міста Києва про визначення місця проживання малолітньої дитини.

25 травня 2021 року Печерською районною в місті Києві державної адміністрацією видано розпорядження № 325 «Про визначення участі матері у вихованні малолітньої дитини».

Таким чином, з посиланням на статтю 141 Сімейного кодексу України, а саме: рівність прав та обов язків батьків щодо дитини та принципу 6 Декларації прав дитини прийнятої резолюцією 1386 (XIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, яка передбачає, що малолітня дитина не має розлучатися зі своєю матір`ю. Орган опіки та піклування вважає безпідставним визнання протиправним та скасування розпорядження.

03.08.2021 позивачем було подано відповідь на відзив, в якому останній вказав, що що відповідач його не повідомляв належним чином про засідання комісії та зернув увагу, що ніколи не чинив перешкод у спілкуванні матері з сином і сам виступав ініціатором таких зустрічей. Навпаки, ще під час спільного проживання родини, він неодноразово просив та наполягав, щоб ОСОБА_4 приділяла більшу увагу малюку, отримуючи на це звинувачення у «заздрощах кар`єрі» та «емоційному насильстві».

Позивач через суттєве загострення ситуації в його родині підтримує контакт зі Службою з лютого 2021 року і неодноразово інформував орган опіки і піклування про:

- випадки неадекватної поведінки ОСОБА_6 та вживання нею алкоголю з подружками у присутності маленького хлопчика;

- забійну рану голови, яку маленьких хлопчик отримав внаслідок легковажних та необдуманих вчинків матері;

- про самоусунення ОСОБА_6 від виконання обов`язків матері, догляду за малюком, а також будь-якої домашньої роботи після дострокового переривання декретної відпустки у липні 2020 року (малюку на той час ще не виповнилося 2,5 роки) та перебування її «на поважній роботі» по 10-12 годин у будні і зазвичай у вихідні дні (родина не мала фінансових труднощів, оскільки наприкінці листопада 2019 року повернулася із довгострокового закордонного відрядження за лінією МЗС України, і рішення ОСОБА_6 вийти на роботу, всупереч інтересам маленького сина, який на той час (липень-жовтень 2020 року) ще болісно сприймав тривале розлучення з матір`ю, було зумовлено виключно її кар`єрними амбіціями);

- численні наклепи та провокації, які ОСОБА_4 вчиняла проти ОСОБА_5 і його батьків з метою збору хоча б якоїсь «аргументаційної бази» у процесі розлучення ( ОСОБА_4 знала про наявність в ОСОБА_16 відеозаписів її неадекватної поведінки та перебування у нетверезому стані у присутності перевтомленого сина 30.12.2020), свідомо хвилюючи та доводячи до істерики дитину, а також навчаючи її казати «тато - ворог», «бити бабусю ножем» тощо;

- трагедію, яка мала місце 27.03.2021, та нанесення ОСОБА_4 ножових поранень батькам ОСОБА_1 , що стало причиною вимушеного переїзду ОСОБА_5 і його малолітнього сина (з відома правоохоронних органів) на орендовану квартиру;

- неодноразові і категоричні відмови ОСОБА_4 від медіації та прямого діалогу з ОСОБА_5 (або через офіційних представників) щодо врегулювання питань розлучення, узгодження графіку зустрічей з сином, використання спільного майна тощо. На думку ОСОБА_1 , такий діалог сприяв би хоча б частковому відновленню довіри між батьками в інтересах маленького хлопчика;

- висновок практичного психолога (Додаток №3), який серед іншого наголошує на прив`язаності малюка до батька та нового місця проживання: «дитина пов`язує свій дім із місцем, де на даний час проживає батько та бабуся із дідусем … зазначене свідчить, що дитина ідентифікує місце свого проживання з місцем теперішнього проживання, свій дім пов`язує з членами своєї сім`ї».

ОСОБА_1 вважає, що під час ухвалення рішення про передачу маленького сина на ночівлю до ОСОБА_6 , Службою та Комісією з питань захисту прав дитини не були враховані наведені ним факти щодо ставлення ОСОБА_6 до виконання своїх материнських обов`язків та її неадекватної поведінки у присутності маленького сина (Додаток №5: відеофайли від 30-31.12.2021). Відповідна вимога міститься у згаданому вище пункті 73 Постанови КМУ від 24.09.2008 №866. Після подачі ОСОБА_6 заяви про визначення порядку спілкування з дитиною від 15.04.2021 Службою не було проведено бесід ані з ОСОБА_5 , ані з його батьками, які з жовтня 2020 року проживали разом з подружжям за його спільною згодою з метою допомоги у вихованні маленького ОСОБА_8 (пункті 73 Постанови КМУ від 24.09.2008 №866). ОСОБА_5 не було надано можливісті ознайомитися із заявою ОСОБА_6 , хоча він був там зазначений, як зацікавлена сторона.

Таким чином, позивач вважає, що не було взято до уваги жодних документів, його звернень та обстави при винесенні розпорядження, з яким позивач категорично не погоджується.

03.08.2021 ухвалою суду було залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача ОСОБА_4 .

21.09.2021 представником третьої особи було подано пояснення по справі,в яких зазначено, що позивач не заперечує того факту, що з 27.03.2021 створює перешкоди у спілкуванні ОСОБА_4 з сином. Позивач, на думку третьої особи, фактично викрав сина з місця постійного проживання позивача, ОСОБА_4 та їх сина й не дає можливості бачитись з сином, пропонуючи завідомо неприйнятні умови для кожної нормальної матері побачень з сином - за участі адвокатів та представників ювенальної превенції, що вбачається з листа позивача від 09.04.2021.

ОСОБА_4 вважає, що вищевказані умови зустрічі з сином запропоновані позивачем до ухвалення рішення у справі № 757/13109/21 про визначення місця проживання сина є безпідставними, оскільки з дати народження сина ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) і по 27.07.2020 (тобто 2 роки і 4 місяця) фактично самостійно займалась вихованням сина, перебуваючи у декретній відпустці.

Враховуючи вищевказані обставини, ОСОБА_4 звернулась до органу опіки та піклування Печерської р-н у м. Києві державної адміністрації для визначення її участі у вихованні сина до ухвалення судом рішення про визначення місця проживання дитини.

ОСОБА_4 вважає, що для максимально можливого врахування інтересів дитини, є надання можливості сину - ОСОБА_8 бачитись як з своїм батьком - ОСОБА_1 , так і зі своєю матір`ю - ОСОБА_4 .

Враховуючи компетенцію органу опіки та піклування та наявність факту створення позивачем перешкод ОСОБА_4 у спілкуванні з сином, на підставі проведених співбесід з позивачем та ОСОБА_4 , обстеження їх умов проживання, визначення потреб сім`ї, органом опіки та піклування прийнято об`єктивне, законне та справедливе Розпорядження, направлене в першу чергу на відновлення права сина - ОСОБА_8 на спілкування з матір`ю - ОСОБА_4 та в другу чергу, на відновлення права матері - ОСОБА_4 на спілкування з сином - ОСОБА_8 .

Так, третя особа вказує, що працює в системі Міністерства закордонних справ України з 2012 року, що вбачається з характеристики керівника експертної групи з питань розвитку економічної дипломатії і цифровізації Директорату розвитку дипломатичної служби щодо ОСОБА_4 , підписана державним секретарем МЗС України Олександром Баньковим.

З жовтня місяця 2020 року ОСОБА_4 перебуває на посаді керівника експертної групи з питань розвитку економічної дипломатії і цифровізації Директорату розвитку дипломатичної служби. Наявність шкідливої звички, такої як зловживання алкоголем, підвищена емоційність та неадекватність, є несумісними з зайняттям керівної посади в органах МЗС України.

Позивач та ОСОБА_4 перебувають у зареєстрованому шлюбі з 16.05.2014. З дати народження сина і до 27.07.2020, ОСОБА_4 перебувала в декретній відпустці. Будь-які зауваження щодо наявності у ОСОБА_4 шкідливих звичок та неадекватної поведінки у позивача були відсутні. Влітку 2020 року ОСОБА_4 запропонували дуже хорошу посаду в Міністерстві закордонних справ України, враховуючи проблеми у чоловіка на роботі та невисоку зарплатню, позивачем та ОСОБА_4 спільно було прийнято рішення про вихід останньої з декретної відпустки. В жовтні місяці 2020 року, з метою вирішення проблем на роботі та постійних безпідставних претензій до матері ОСОБА_4 , яка перебувала з сином, коли ОСОБА_4 та позивач перебували на роботі, останній вийшов в декретну відпустку до досягнення сином 3-х річного віку.

Однак, перебуваючи в декретній відпустці, на тлі власної нереалізованості, у позивача почали виникати заздрощі на адресу ОСОБА_4 , її успіхам на роботі, на думку ОСОБА_1 високій заробітній платні, яку ОСОБА_4 отримувала. З даного часу відносини між ОСОБА_4 та позивачем погіршились, в позивача з`явились депресії, останній закривався сам в кімнаті та нікого не впускав до себе.

Враховуючи, що перебування з дитиною в період знаходження ОСОБА_4 на роботі, потребує значної уваги, догляду за дитиною, дотримання нею розпорядку дня, приготування їжі та зайняття домашнім господарством, позивач одноосібно прийняв рішення вийти з декретної відпустки та покликав своїх батьків, які проживають в м. Одеса для допомоги у вихованні сина.

Третя особа вказує, що такої необхідності не було, оскільки подружжя влаштувало сина до дошкільного навчального закладу № 731 і в період їх перебування на роботі, син знаходився б в дитячому садочку, однак позивач знову одноосібно вирішив, що син не буде відвідувати садочок, а буде перебувати з його батьками.

В подальшому, в сварках з ОСОБА_4 позивач почав застосовувати силу по відношенню до неї - штурхав її, бив подушкою, бив долонею по щоці, силою вдавлював палець в лоб та посміхаючись пропонував зняти побої в поліції. З даного приводу ОСОБА_4 неодноразово зверталась до Урядового контактного центру служби стоп насилля.

Під час чергової сварки, 04.02.2021 позивач наніс ОСОБА_4 тілесні ушкодження, що призвело до переламу хребця в крижовому відділі хребта. З даного приводу ОСОБА_4 звернулась до органів поліції, у зв`язку з чим було внесено відомості в ЄРДР за № 0000257 від 13.02.2021.

Після звернення ОСОБА_4 до органів поліції, з приводу нанесення їй тілесних ушкоджень ОСОБА_1 , останній та його батьки, почали звергатись до органів поліції, служби у справах дітей, звинувачуючи ОСОБА_4 у вживання алкогольних напоїв, неадекватній поведінці, затримці на роботі та провокаціях.

Третя особа ввважає, що вищевказані дії вчинялись позивачем та його батьками для дискредитування ОСОБА_4 , з метою створення передумов для посилання в кримінальному провадженні за фактом нанесення 04.02.2021 ОСОБА_4 тілесних ушкоджень, на те, що її травмування спричинено її недбалістю, що вона начебто була на підпитку і від падіння отримала перелам хребця.

ОСОБА_1 дуже побоюється того, що його може бути притягнуто до кримінальної відповідальності та доведення даних обставин до відома керівництва Міністерства закордонних справ України, оскільки негативно відобразиться на кар`єрі ОСОБА_1 , притягнення до дисциплінарної відповідальності або взагалі може призвести до його звільнення.

Про особливу схвильованість ОСОБА_1 , з приводу внесення відомостей до ЄРДР за фактом нанесення ОСОБА_4 04.02.2021 тілесних ушкоджень, свідчать заяви (повідомлення) ОСОБА_1 про кримінальне правопорушення за ч. 1 ст. 383 КК України від 30.04.2021, 22.03.2021, 18.03.2021,18.02.2021, в яких останній просить припинити досудове розслідування, закрити кримінальне провадження, ініційоване ОСОБА_4 та припинення поширення останньою недостовірної інформації про нанесення їй позивачем тілесних ушкоджень.

Крім застосування фізичної сили, позивач приховав від ОСОБА_4 , правовстановлюючі документи на квартиру, свідоцтво про народження сина, свідоцтво про шлюб та наші спільні заощадження в сумі 5 000,00 дол. США.

Також батьки чоловіка, які проживали з позивачем та ОСОБА_4 разом, всіляко підтримували позивача, постійно робили ОСОБА_4 безпідставні зауваження щодо ведення домашнього господарства та ображали, слідкували за нею коли вона гуляли з сином на вулиці.

Враховуючи вищевказані обставини, третя особа вказує, що можна зробити висновок, що позивач та його батьки, умисно створювали нестерпні умови проживання в спільній квартирі, з метою того, що б ОСОБА_4 з`їхала з даної квартири, оскільки шлюбні відносини між позивачем та ОСОБА_4 фактично припинились і зводились тільки до суцільних суперечок та сварок.

Зрозумівши, що їхній план не спрацює, 27.03.2021 позивач та його батьки перейшли до більш радикальних дій, в результаті чого батько позивача - ОСОБА_11 вчинив спробу посягання на життя ОСОБА_4 , шляхом задушення руками, де дивом їй вдалось врятуватись, відлякуючи його ножем, що підтверджується протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від ОСОБА_4 27.03.2021, поясненнями від 27.03.2021 наданими ОСОБА_4 , з приводу чого внесено відомості в ЄРДР за номером 0000628 від 28.03.2021 та заяви ОСОБА_4 від 01.04.2021 про вчинення ОСОБА_11 злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України ( том №2 а.с.127-132).

Відтак, після спроби посягання на життя ОСОБА_4 , позивач викрав сина, переховує його від неї та не дає змоги вільно спілкуватись та бачитись з сином, що підтверджується наступними документами, поданими ОСОБА_4 та відповідями отриманими на її звернення, а саме:

- заявою про викрадення дитини батьком, повернення дитини за її місцем проживання та відновлення прав матері на спілкування з дитиною від 31.03.2021, адресованої начальнику служби у справах дітей та сім`ї Печерської районної у м. Києві державної адміністрації (том №2 а.с. 117-120);

- листом служби у справах дітей та сім`ї Печерської районної у м. Києві державної адміністрації від 14.04.2021 № 105/78/К-28/1 (том №2 а.с. 122-123);

- заяви про викрадення дитини батьком від 27.03.2021, адресованої Печерському УП ГУ НП у м. Києві (том №2 а.с. 124-125).

Також, звертається увага, що фотокартки та відеозаниси, які були надані на підтвердження зловживання ОСОБА_4 алкогольними напоями були зроблені 30- 31.12.2020 в дати святкування на роботі корпоративів з нагоди свята Нового року та 08- 09.03.2021.

Окрім цього, з наданих фотографій не вбачається, що ОСОБА_4 знаходилась в стані алкогольного сп`яніння. Будь-які експертизи щодо визначення алкоголю в крові ОСОБА_4 станом на дату знімання фотокарток та відеозаписів, не проводились.

В порядку ст. 307 Цивільного кодексу України ОСОБА_4 не давала згоду на фото- або відеозйомку себе, що свідчить проте, що надані позивачем фотокартки та відеозаниси є неналежними доказами та не підлягають врахуванню судом при ухваленні судового рішення у даній справі.

3 приводу наданої медичної документації щодо травмування сина 24.01.2021, зазначається, що це єдиний нещасний випадок, який трапився з сином з дати його народження. Під час травмування сина, ОСОБА_4 з позивачем разом знаходились вдома та, на думку ОСОБА_4 , даний нещасний випадок трапився у зв`язку з тим, що позивач несвоєчасно перевірив безпечність стану люстри в кімнаті, що призвело до випадіння плафонів з люстри.

З врахуванням зазначеного, третя особа просила відмовити в задоволенні позовних вимог.

30.11.2021 ухвалою суду було закрито підготовче судове засідання та перейдено до розгляду справи по суті.

22.08.2022 ухвалою суду було розглянуто клопотання щодо зауважень на протокол судового засідання.

В судовому засідання позивач та його представник вказали, що не погоджуються з розпорядженням, оскільки воно порушує права батька та дитини. Таким чином, оскільки позивач не був викликаний належним чином на комісію, йому не було надано можливості надати свої заперечення та аргументи, щодо даних обставин, оскільки при винесенні такого розпорядження не було враховано стан здоров`я дитини, відношення сина до матері, попередніх звернень позивача до служби. Відтак, позивачем та його представник підтримали позовну заяву та просили її задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні вказав, що позов є необґрунтований, оскільки матір має право на спілкування з дитиною, а тому розпорядження є законним.

Третя особа в судовому засіданні заперечувала щодо задоволення позовних вимог, так як вихованням сина вона займалась, а батько весь час перебував на роботі. Після виходу з декретної відпустки їй запропонували більшу заробітню плату, що, на думку ОСОБА_4 , це вплинуло на позивача, після цього, останній почав вчиняти насильницькі дії відносно ОСОБА_4 . Таким чином, оскільки стан стосунків між подружжям погіршився, чоловік позбавив нормального спілкування третьої особи з сином.

Відтак, ОСОБА_4 вказує, що в разі скасування розпорядження відповідача її буде позбавлено права бачитись з дитиною.

Представник третьої особи підтримав пояснення ОСОБА_4 та вказав, що батько матері не дає бачитись із сином. Матір повноцінно займалась вихованням дитини протягом двох років, а тому доводи позивача є необґрунтованими. Також, вказав, що ознак незаконності розпорядження немає, під час комісії позивач виступав та наводив аргументи та докази. Таким чином, представник просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Так, з врахуванням зазначених обставин, дослідивши матеріали справи, надані відеозаписи, позицію сторін, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною третьою статті 51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно з частиною першої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до пункту 3 статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Стаття 141 СК України визначає, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно з частиною першою статті 152 СК України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.

Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Згідно ст.155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватись на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно ст.158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання.

Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що матір, яка проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а батько не має права перешкоджати матері спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини.

Крім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), у тому числі, й на рівне виховання батьками.

Згідно п.73 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини затвердженого Постановою КМУ №866 від 24 вересня 2008 року у разі виникнення спору між батьками щодо участі у вихованні дитини один із батьків, що проживає окремо від дитини, подає службі у справах дітей за місцем проживання (перебування) дитини заяву, копію паспорта, довідку з місця реєстрації (проживання), копію свідоцтва про укладення або розірвання шлюбу (в разі наявності), копію свідоцтва про народження дитини.

Працівник служби у справах дітей проводить бесіду з батьками, у разі можливості з іншими родичами дитини, а також звертається до соціального закладу та/або фахівця із соціальної роботи щодо забезпечення проведення оцінки потреб батьків з метою встановлення здатності матері, батька виконувати обов`язки щодо виховання дитини та догляду за нею. До уваги беруться ставлення батьків до виконання батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, стан здоров`я дитини, факти вчинення домашнього насильства стосовно дитини або за її присутності та інші вагомі обставини.

Після з`ясування обставин, що призвели до виникнення спору між батьками щодо участі у вихованні дитини, служба у справах дітей складає висновок.

Участь у вихованні дитини та у разі потреби порядок побачення з дитиною того з батьків, який проживає окремо від неї, встановлюються рішенням районної, районної у м. Києві та м.Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті (у разі утворення) ради, сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади з урахуванням висновку служби у справах дітей.

Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, рішення органу місцевого самоврядування може бути визнане незаконним та скасоване лише за умови, якщо воно суперечить Конституції та Законам України.

У відповідності до вимог ст. ст.76,77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Як вбачається з положень ч. 1ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Обставини, на які посилається позивач у позовній заяві стосуються його незгоди із графіком, який затверджений оскаржуваним розпорядженням. Суд не вбачає, що вказаний графік несе негатині наслідки для дитини, а навпаки надає можливість обом батькам виховути дитину, бачитись з нею та приймати участь у її виховані, а його скасування призведе до порушення прав матері, яка має право на зустрічі з дитиною. Окрім цього, є досі наявний спір про визначення місця проживання дитини, а тому дане розпорядження лише несе позитивний характер, яке на час наявності спору врегульовує складні стосунки батьків та дає право кожному нести відповідальність за дитину.

Вивчиши доводи позивача, суд прийшов до висновку, що позивач оскаржуючи рішення служби, мотивується особистами образами на дружину, які впливають на його поведінку по відношенню до неї та негативно впливають на їх стосунки та відображаються на дитині.

Суд критично оцінює твердження позивача, оскільки посилання позивача не підкріплюються належними доказами, з врахуваням того, що останній висловлював свою думку з приводу встановленого графіку зустрічей. Щодо заяв про вчинення кримінальних праворушень, то суд вважає, що такі обставини є предметом дослідження та перевірки органів дізнання. Також, щодо посилання на алкогольну залежність, суд вважає дану обставиною не доведеною, оскільки немає жодних експертних висновків щодо цього. Окрім цього, суд звертає увагу, що предметом розгляду даної справи є оскарження розпорядження щодо встановленого графіку побачень дитини з матірю, а не те, що позивач будь-яким чином намагається довести, що матір виконує свої обов`язки погано та навпаки.

Варто звернути увагу, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що можеспричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (параграф 100).

Згідно із ч.1 ст. 8 ЗУ "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 р. кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Суд, твердо наголошує, що право на участь у вихованні дитини має як і матір так і батько, які мають повну дієздатність. ОСОБА_1 та ОСОБА_4 є дорослими людьми, які є реалізованими та самостійними та прийняли рішення про створення сімї та готовність розділити виховання дитини у двох, а тому їх особисті неприязні стосунки не повинні призводити до негативного впливу на їх спільну дитину. Оскільки вони повинні у двох забезпечити щасливе дитинство, розумовий та духовний розвиток дитини. Відтак, найважливішим для обох батьків мають бути їхні діти, а суперечки між собою мають залишатись осторонь них.

З врахуванням зазначеного, суд закликає сторін у справі знайти вірний шлях для підтримання належних стосунків між ними та їх спільною дитиною.

Таким чином, оцінюючи подані сторонами докази та вищевикладені обставини вважає, що в задоволенні заявлених позовних вимог слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись статтями 141,152, 153, 155,157 СК України, ст.ст.7, 10, 12, 81, 89, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України, суд-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Печерської районної в м. Києві державної адміністрації, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача ОСОБА_4 про визнання протиправним та скасування розпорядження - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду, розгляду справи апеляційним судом.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Київського апеляційного суду, або через Печерський районний суд міста Києва протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення, а особою, яка була відсутня при проголошенні рішення, протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 09.09.2022.

Суддя Т.Г. Ільєва