Справа № 932/4958/21
Провадження 2/175/60/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2022 року Дніпропетровський районний суд

Дніпропетровської області

у складі: головуючого

судді Васюченко О.Г.

з секретарем Кульпіна Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області в смт. Слобожанське цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди в порядку регресу, -

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди в порядку регресу. Свої вимоги мотивує тим, що 02.02.2017 року між Приватним акціонерним товариством «Українська-пожежно-страхова компанія» (далі ПрАТ «УПСК») та ОСОБА_2 було укладено Поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АК №1443116, за яким страховик зобов`язався сплатити страхове відшкодування за шкоду заподіяну третім особам у разі настання страхового випадку за участю транспортного засобу «ЗАЗ 1103», д/н « НОМЕР_1 ».

11.11.2017 року о 12:30 год. по пр. Б. Хмельницького у м. Дніпрі, мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю вищезазначеного автомобіля під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля «OPEL», д/н « НОМЕР_2 », під керуванням ОСОБА_3 .. Внаслідок вищевказаної ДТП транспортному засобу «OPEL», д/н « НОМЕР_2 » було завдано механічних пошкоджень, а власнику автомобіля матеріальних збитків. Постановою Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 10.01.2018 року особою винною в настанні ДТП визнано ОСОБА_2 та притягнено до адміністративної відповідальності за скоєння правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. ПрАТ «УПСК» сплатило на користь потерпілої особи страхове відшкодування в сумі 20 023,98 грн. Виплата страхового відшкодування була здійснена ПрАТ «УПСК» на підставі Заяви про настання страхового випадку та страхового акту №ОЦ/007/000/18/0450 від 21.06.2018 року. Позивач, зазначає що відповідач не звернувся до страховика з повідомленням про настання вищезазначеної ДТП у встановлений Законом строк, з огляду на зазначене у відповідача виникло зобов`язання відшкодувати ПрАТ «УПСК» завдані збитки в порядку регресу у розмірі сплаченого останнім страхового відшкодування за Полісом №АК/1443116. У зв`язку з тим, що 01.10.2020 року між ПрАТ «УПСК» та позивачем ФОП ОСОБА_1 укладено Договір №01/10/2020 про відступлення права вимоги, відповідно до якого первісний кредитор відступає (передає), а новий кредитор (позивач) отримує право вимоги відшкодування в порядку регресу, а саме: 20 023,98 грн. Позивач просить позов задовольнити та стягнути з відповідача завдані збитки в порядку регресу у розмірі 20 023,98 грн. та судові витрати.

Суддею Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області 27 січня 2022 року відкрито спрощене провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди в порядку регресу та запропоновано відповідачеві протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження подати письмовий відзив разом з доказами, що обґрунтовують доводи заперечень.

Відповідач надав відзив на позовну заяву в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, зазначивши, що 11.11.2017 року о 12:30 він потрапив в ДТП, як і зазначає позивач, внаслідок ДТП його госпіталізували та надали екстрену медичну допомогу, після чого його дружина повідомила страхового агента про дану подію, що відповідає встановленим Законом строкам.

Згідно вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, подані письмові заяви, заперечення, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч.ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. (ч. 1 ст. 89 ЦПК України).

Судом встановлено, що 02.02.2017 року між Приватним акціонерним товариством «Українська-пожежно-страхова компанія» (далі ПрАТ «УПСК») та ОСОБА_2 було укладено Поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АК №1443116, за яким страховик зобов`язався сплатити страхове відшкодування за шкоду заподіяну третім особам у разі настання страхового випадку за участю транспортного засобу «ЗАЗ 1103», д/н « НОМЕР_1 ».

На пр. Б. Хмельницького у м. Дніпрі, 11.11.2017 року о 12:30 год., мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю вищезазначеного автомобіля під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля «OPEL», д/н « НОМЕР_2 », під керуванням ОСОБА_3 .. Внаслідок вищевказаної ДТП транспортному засобу «OPEL», д/н « НОМЕР_2 » було завдано механічних пошкоджень, а власнику автомобіля матеріальних збитків.

Відповідач зазначив, що внаслідок ДТП був госпіталізований до Клінічної лікарні №16 м. Дніпро, де йому надали екстрену медичну допомогу, після чого його дружина повідомила страхового агента про дану подію, що відповідає встановленим Законом строкам.

Постановою Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 10.01.2018 року особою винною в настанні ДТП визнано ОСОБА_2 та притягнено до адміністративної відповідальності за скоєння правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП..

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до страхового акту №ОЦ/007/000/18/0450 від 21.06.2018 вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля «OPEL», державний реєстраційний номер « НОМЕР_2 » без урахування фізичного зносу деталей, становить 187 105,26 грн., ринкова вартість пошкодженого транспортного засобу 42 871,71 грн., залишкова вартість складових транспортного засобу 22 847,73 грн., отже страхове відшкодування потерпілій особі складає 20 023,98 грн.

На підставі заяви про настання страхового випадку від 19.06.2018 року ПрАТ «УПСК» сплатило на користь потерпілої особи страхове відшкодування в сумі 20 023,98 грн.

Факт зазначеної виплати підтверджується платіжним дорученням №768 від 18.07.2018 року.

Статтею 1166 ЦК України встановлено, що шкода, завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, заподіяна джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір оренди, підряду тощо) володіє транспортним засобом.

Згідно пункту 22.1. статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV від 01.07.2004 р., при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно з положеннями підпункту 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.

Відповідно до абз. «ґ» п.п. 38.1.1. п. 38.1 ст. 38 Закону страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону.

Отже, наведеними правовими нормами встановлено обов`язок особи невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, письмово повідомити страховика про настання ДТП. Такий обов`язок установлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам.

Вказаний обов`язок відповідач особисто не виконав, в своєму відзиві зазначив, що через погане самопочуття після ДТП його дружина ОСОБА_4 в телефонному режимі зв`язалась зі страховим агентом з яким заключали договір страхування та повідомила про страховий випадок.

Разом з тим, такий обов`язок установлено законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам. Отже, неповідомлення страхувальником у встановлені строки страховика про настання страхової події є підставою для регресного позову у випадку, якщо з цих підстав у останнього виникли необґрунтовані виплати.

Судом встановлено, що факт настання страхового випадку ніким не оспорюється, він був зафіксований правоохоронними органами, відповідачка, як особа, винна в ДТП, притягнута до адміністративної відповідальності. Подія ДТП була визнана ПрАТ «УПСК» страховим випадком, що підтверджується страховим актом та добровільною сплатою страхового відшкодування. Розмір матеріального збитку визначено на підставі розрахунку страхового відшкодування та страхового акту, складеного ПрАТ «УПСК».

Отже, перешкод для встановлення позивачем дійсного розміру завданої внаслідок ДТП шкоди судом не встановлено, а позивачем не надано суду доказів про здійснення ним по даному факту необґрунтованих виплат.

На підставі вказаного суд приходить до висновку, що сам по собі факт неповідомлення страхувальником страховика про настання страхового випадку не може бути покладений в основу ухвалення рішення про задоволення вимог страховика до страхувальника.

Вказане узгоджується з відповідними висновками щодо застосування норм матеріального права, висловленими Верховним Судом України у постановах від 16 вересня 2015 року у справі № 6-284цс15 та від 22 березня 2017 року у справі № 6-2011цс16.

А також, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 4 липня 2018 року у справі N 755/18006/15-ц дійшла висновку, що відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Велика Палата Верховного Суду вважає, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").

Відповідно до ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування завданої майнової шкоди в порядку регресу до задоволення не підлягає.

Керуючись ст. ст. 1166, 1187, 1191 Цивільного кодексу України, ст. ст. 6, 22, 33, 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", ст. 27 Закону України "Про страхування", ст. ст. 10, 58, 60, 61, 88, 197, ст.ст. 76,77, 81, 82, 178, 263, 279, 280-289 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди в порядку регресу - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.Г. Васюченко