Справа № 2-4983/11 Головуючий у 1 інстанції: Остапчук Л. В.
Провадження № 22-ц/802/436/22 Категорія: 68 Доповідач: Шевчук Л. Я.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Шевчук Л. Я.,

суддів Данилюк В. А., Здрилюк О. І.,

секретар с/з Кіт А. Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 26 березня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2011 року ОСОБА_1 звернулася в суд із зазначеними позовними вимогами, які обґрунтувала тим, що вона з 22 травня 1982 року перебувала з відповідачем ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі. За час шлюбу ними спільно нажито як рухоме так і нерухоме майно. Проте відповідач в добровільному порядку відмовляється від поділу цього спільного майна.

Посилаючись на зазначені обставини та уточнивши позовні вимоги, позивачка просила суд поділити спільне майно подружжя в натурі та визнати за нею та за відповідачем, за кожним зокрема, право власності на 1/2 частку житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого на АДРЕСА_1 та на 1/2 частку земельної ділянки площею 0,138 га, на якій розташований зазначений житловий будинок, а також просила суд виділити їй у власність автомобіль марки «Daewoo Lanos TF69Y» державний номерний знак НОМЕР_1 , а відповідачу виділити у власність автомобіль марки «Citroen Jumpy» державний номерний знак НОМЕР_2 .

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 26 березня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Ухвалено визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , за кожним зокрема, право власності на 1/2 частку житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , та на 1/2 частку земельної ділянки площею 0,138 га з кадастровим номером :10:043:0484, яка розташована в селі Карпилівка Рівненського району Рівненської області.

Виділено у власність позивачки ОСОБА_1 автомобіль марки «Daewoo Lanos TF69Y» 2005 року випуску державний номерний знак НОМЕР_1 .

Виділено у власність відповідача ОСОБА_2 автомобіль марки «Citroen Jumpy» 2004 року випуску державний номерний знак НОМЕР_2 .

В решті позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із постановленим судовим рішенням, відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 , а також просив стягнути з позивачки в його користь понесені ним судові витрати.

В судове засідання учасники справи не з`явилися, хоча у встановленому законом порядку були повідомлені про час і місце судового засідання, а тому апеляційний суд розглянув справу у їх відсутності.

Колегія суддів відхилила клопотання відповідача та його представника про відкладення розгляду справи з підстав відсутності поважних причин для відкладення розгляду справи.

Так, апеляційне провадження у цій справі відкрито ухвалою апеляційного суду від 01 березня 2022 року. Ухвалою апеляційного суду від 10 березня 2022 року справа призначена до розгляду на 22 березня 2022 року і на підставі заяви відповідача ОСОБА_2 розгляд справи відкладено до 28 квітня 2022 року.

28 квітня 2022 року відповідач ОСОБА_2 подав суду письмову заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку з тим, що він перебуває у Київській області, яка віддалена від міста Луцька.

Його представник адвокат Суржук Л. М. 27 квітня 2022 року подала суду заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку з не завершенням процедури ознайомлення із матеріалами справи.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що поважні причини для відкладення розгляду справи відсутні.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу відповідача слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін з таких підстав.

За матеріалами справи судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 з 22 травня 1982 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який на підставі рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 02 березня 2012 року було розірвано (т. 1 а. с. 11, 122).

ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом про поділ спільного майна подружжя і просила суд поділити спільне майно в натурі та визнати за нею та за відповідачем, за кожним зокрема, право власності на 1/2 частку житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, а також на 1/2 частку земельної ділянки, на якій розташований зазначений будинок.

Позивачка також просила виділити у її власність автомобіль марки «Daewoo Lanos TF69Y», а у власність відповідача автомобіль марки «Citroen Jumpy».

Судом також встановлено, що на підставі рішення Городоцької сільської ради Рівненського району Рівненської області від 27 квітня 2001 року № 247 «Про виділення земельної ділянки під будівництво житлового будинку» ОСОБА_2 виділено земельну ділянку площею 0,15 га для будівництва житлового будинку в селі Карпилівка Рівненського району Рівненської області, а 19 листопада 2002 року на ім`я відповідача ОСОБА_2 був виданий Державний акт на право приватної власності на землю серії ІІІ-РВ № 032689 (т. 1 а. с. 24, 25).

Перед початком будівництва житлового будинку на ім`я відповідача ОСОБА_2 як забудовника виготовлено план забудови земельної ділянки (т. 1 а. с. 26), а у 2008 році науково-виробничою фірмою «Актек-Лтд» розроблено робочий проект індивідуального 5-ти кімнатного житлового будинку на АДРЕСА_2 (т. 1 а. с. 173-179).

19 серпня 2013 року забудовником ОСОБА_2 до плану забудови були внесені зміни про зміну поштової адреси на АДРЕСА_1 . (т. 1 а. с. 172).

13 серпня 2008 року Інспекцією Державного архітектурно-будівельного контролю (далі-ДАБК) у Рівненській області Козакевичу М. М. було надано дозвіл № 572 на виконання будівельних робіт, де зазначено строк дії дозволу до 31 грудня 2009 року (т. 1 а. с. 174).

02 липня 2012 року Інспекцією ДАБК у Рівненській області за № РВ 0 зареєстрована декларація про готовність об`єкта до експлуатації, а саме житлового будинку та господарських споруд на АДРЕСА_1 (т. 1 а. с. 175-179).

11 червня 2012 року КП «РОБТІ Рівненської обласної ради» виготовлено технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 (т. 1 а. с. 182-189).

Судом, крім того, встановлено, що після розірвання шлюбу з позивачкою відповідач 04 липня 2012 року зареєстрував на своє ім`я право власності на спірний житловий будинок з надвірними будівлями (т. 2 а. с. 200-203).

10 липня 2012 року на підставі договору дарування відповідач ОСОБА_2 подарував цей житловий будинок з надвірними будівлями своїй матері ОСОБА_3 .

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 10 червня 2014 року, яке набрало законної сили, зазначений договір дарування нерухомого майна визнано недійсним без застосування наслідків недійсності.

Крім того, судом встановлено, що за час шлюбу позивачка і відповідач придбали два автомобіля.

Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту, про що зазначено у частині 1 статті 61 СК України.

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини 1, 2 статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина 2 статті 364 ЦК України).

Частинами 1, 2 статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

За положеннями статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Отже, судом встановлено, що позивачка і відповідач за час шлюбу у спільну сумісну власність набули таке майно: житловий будинок з надвірними будівлями на АДРЕСА_1 та два транспортні засоби.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про поділ спільного майна подружжя.

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про безпідставність задоволення позовних вимог про визнання за ним та за позивачкою, за кожним зокрема, право власності на 1/2 частку житлового будинку з надвірними будівлями з огляду на таке.

Судом при цьому встановлено, що спірний житловий будинок з надвірними будівлями був збудований за час шлюбу між позивачкою ОСОБА_1 і відповідачем ОСОБА_2 .

Рішенням Рівненського міського суду від 10 червня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договорів дарування встановлено, що та обставина, що здача в експлуатацію та отримання свідоцтва про право власності на домоволодіння відповідачем ОСОБА_2 здійснено у 2012 році, тобто після розірвання шлюбу з позивачкою ОСОБА_1 , не позбавляє останню права власності на її частину, оскільки спірний житловий будинок збудований за час шлюбу за кошти подружжя і є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Доказів про те, що вказане майно придбане за власні кошти, що не належали сім`ї, відповідачем ОСОБА_2 не надано.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (частина 4 статті 82 ЦПК України).

У пунктах 23, 24, 30 своєї постанови № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу відповідно до частин 2, 3 статті 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не

можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від

того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені

грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи

законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено частиною 1 статті 63, частиною 1 статті 65 СК України.

Колегія суддів також погоджується з висновками місцевого суду про поділ між бувшим подружжям і земельної ділянки, на якій розташований житловий будинок з надвірними будівлями, оскільки згідно зі статтею 120 ЗК України, статтею 377 ЦК України до особи, яка набула права власності на житловий будинок, будівлю або споруду переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені.

Окрім того судом встановлено, що позивачка та відповідач за час шлюбу придбали рухоме майно, а саме: 04 серпня 2006 року на ім`я відповідача ОСОБА_2 зареєстровано автомобіль марки «Daeowoo Lanos TF89Y» державний номерний знак НОМЕР_1 , а 07 вересня 2007 року на ім`я відповідача ОСОБА_2 зареєстровано автомобіль марки «Citroen Jumpy» державний номерний знак НОМЕР_2 (т. 3 а. с. 154, 155).

Будь-яких доказів на підтвердження того, що зазначені автомобілі не є спільним майном подружжя відповідач суду не надав, хоча відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Таким чином, судом встановлено, що за час шлюбу позивачка і відповідач набули у спільну сумісну власність житловий будинок з надвірними будівлями і два автомобіля.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про поділ між бувшим подружжям спільного майна.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, якими у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, доводи сторін перевірені і їм надана належна правова оцінка.

З врахуванням наведеного суд апеляційної інстанції доходить висновку, що рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 26 березня 2021 року у цій справі залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді