Дата документу 25.07.2022 Справа № 554/8220/21
Номер провадження 2/554/129/2022
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

25.07.2022 року м. Полтава

Октябрський районний суд м. Полтави в складі: головуючого судді - Бугрія В.М., за участю секретаря судового засідання Сорока Ю.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Шевченківської районної у м. Полтаві ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 . ОСОБА_5 , треті особи Департамент державної архітектурно будівельної інспекції у Полтавській області про визнання права власності на самочинно реконструйоване приміщення та частину земельної ділянки ,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Шевченківської районної у м. Полтаві ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 . ОСОБА_5 , треті особи Департамент державної архітектурно будівельної інспекції у Полтавській області про визнання права власності на самочинно реконструйоване приміщення та частину земельної ділянки, де просила суд визнати за ОСОБА_1 право власності на ј частину земельної ділянки з кадастровим номером 55-0133 з цільовим призначенням «землі житлової та громадської забудови (для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд)» загальною площею 956 кв.м. по АДРЕСА_1 . Визнати за ОСОБА_1 право власності на самочинно реконструйовану частину житлового будинку за рахунок добудови житлової прибудови літ. А1-1 у складі кімната №3-1, прибудова літ. а4 у складі приміщень :санвузол №2-4 , сіни №2-5, кімната 3-1, кухня№3-2, сіни №3-3 , санвузол №3-4 загальною площею по будинку А-1 - 121,5 кв.м., житловою площею по будинку А-1 - 49,3 кв.м. по АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 28.08.2021 року відкрито провадження у справі.

Ухвалою суду 25.01.2022 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач надала до суду заяву з клопотанням про розгляд справи у її відсутність. Просила суд позовні вимоги задовольнити повністю.

25.01.2022 року від відповідачів ОСОБА_4 , ОСОБА_3 надійшли заяви з проханням провидити розгляд справи у його відсутність, проти задоволення позову не заперечували.

Інші учасники процесу в судове засідання не з`явились.

Дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов наступних висновків.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав.

У відповідності до положень ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ч.1 ст.16ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Одним із способів захисту цивільних прав відповідно до п.2 ч. 2 ст.16ЦК України є визнання правочину недійсним.

Також ст. 4 ЦПК України гарантовано право особи на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено та підтверджено документально, що позивач ОСОБА_1 , згідно рішення Октябрсього районного суду м. Полтави від 22.10.2020р. є власником ј частини житлового будинку загальною площею 25.7 кв.м. по АДРЕСА_1 .

Власниками інших частин будинку є відповідачі по справі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та спадкоємці, що подали заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 : син ОСОБА_4 та дочка ОСОБА_5 . (що підтверджується рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 22.10.2020р.)

Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЗ №163808 від 06.03.2009р. земельна ділянка пл.. 956 кв.м. з цільовим призначенням землі житлової та громадської забудови (для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд) перебуває у спільній сумісній власності ОСОБА_2 , померлого ОСОБА_6 та ОСОБА_3 .

Відповідно до Постанови Великої Палати ВС від16.06.2020р. сформовані висновки щодо застосування норм матеріального права, що регулюють відносини при набутті права власності на будівлю із одночасним набуттям права власності на земельну ділянку на ній.

Зокрема, при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з положеннями статті 125 ЗК України у редакції, що була чинною, починаючи з 1 січня 2002 року, слід виходити з того, що у випадку переходу у встановленому законом порядку права власності на об`єкт нерухомості, розміщений на земельній ділянці, що перебуває у власності особи, яка відчужила зазначений об`єкт нерухомості, у набувача останнього право власності на відповідну земельну ділянку виникає одночасно із виникненням права власності на такий об`єкт, розміщений на цій ділянці. Це правило стосується й випадку, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на розміщену на ній нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності. Тобто за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особи, які набули права власності на будівлю чи споруду, стають власниками земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постановах від 11 лютого 2015 року у справі № 6-2цс15, від 12 жовтня 2016 року у справі № 6-2225цс16, від 13 квітня 2016 року у справі № 6-253цс16 та інших, і Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для відступу від них. Наведений підхід підтверджується також і ретроспективним аналізом норм законодавства щодо переходу прав на земельну ділянку у випадку відчуження права власності на нерухоме майно. Радянське законодавство оперувало терміном «основні фонди». Термін «нерухомість» і класифікація майна на нерухоме та рухоме були відображені в Основах цивільного законодавства Союзу РСР і республіквід 31 березня 1991 року (введених в дію з 1 січня 1992 року). Так, відповідно до частини другої статті 4 цих Основ майно поділяється на нерухоме та рухоме; до нерухомого майна належать земельні ділянки і «все, що міцно з ними зв`язано», як-от: будівлі, спорудитощо, а до рухомого належить майно, переміщення якого можливе без неспіврозмірної шкоди його призначенню. Стаття 30 Земельного кодексу Української РСР (далі - ЗК УРСР) (1991 року) в імперативній формі передбачала автоматичний перехід права власності на земельнуділянкууразі переходу права власності на будівлю і споруду. Стаття 120 ЗК України (у чиннійредакції), стаття 377 ЦК України (у чинній редакції) також передбачають припинення права власності чи користування земельною ділянкою та перехід такого права до особи, що набуває право власності на нерухомемайно. Щодо застосування приписів вказаних статей у відповідних редакціях Велика Палата Верховного Суду неодноразово висловлювалася про те, що особа, яка законно набула у власність будинок, споруду, має цивільний інтерес в оформленні права на земельну ділянку під такими будинком і спорудою після їх набуття (див. постанови від 4 грудня 2018 року у справі № 910/18560/16 (пункт 8.17), від 5 грудня 2018 року у справі № 713/1817/16-ц (пункт 61), від 18 грудня 2019 року у справі № 263/6022/16-ц (пункт 42)).

Таким чином набувши право власності на ј частину житлового будинку вона фактично набула право власності на ј частину земельної ділянки по АДРЕСА_1 загальною площею 956 кв.м.

В період володіння вказаною часткою домоволодіння позивачкою було здійснено прибудову до будинку у складі: кімната №3-1, прибудова літ. А 4 у складі приміщень :санвузол №2-4 , сіни №2-5, кухня№3-2, санвузол №3-4 , санвузол №3-5. Згідно технічної інвентаризації проведеної ПП ПБТІ «Інвентаризатор» в 2021р. на технічному паспорті на будинок наявна «примітка» згідно якої на реконструкцію за рахунок добудови житлової прибудови літ. А1-1 у складі кімната №3-1, прибудова літ. а4 у складі приміщень :санвузол №2-4 , сіни №2-5, кухня№3-2, санвузол №3-4 , санвузол №3-5 не надано документів, що дають право на виконання будівельних робіт. Таким чином із врахуванням ч. 1 ст.376 ЦК України, вказана прибудова є самочинною.

Вказувала, що реконструкція проводилось господарським способом із дотриманням ДБН і правил. Вказана обставина підтверджується висновком експерта № 48 за результатами експертного будівельно-технічного дослідження від 02.07.2021р.. На підставі проведених досліджень, експерт встановив, що конструктивне, об`ємно-планувальне рішення, санітарно-гігієнічні умови, пожежна безпека та інженерне обладнання житлової прибудови літ. А-1 у складі кімната №3-1, прибудова літ. а4 у складі приміщень :санвузол №2-4 , сіни №2-5, кухня№3-2, санвузол №3-3, санвузол №3-4 по АДРЕСА_1 відповідають вимогам будівельно-технічних норм, що діють на території України.

У положеннях спеціальної матеріально-правової норми, що міститься в частині першій статті 376 ЦК України, поняття самочинного будівництва визначено через сукупність його основних ознак, які виступають умовами або підставами, за наявності яких об`єкт нерухомості може бути визначений самочинним, а саме, якщо: 1) він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; 2) об`єкт нерухомості збудовано без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; 3) об`єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

За загальним правилом, закріпленим у ч. 2 ст. 376 ЦК України, особа, яка здійснила самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Згідно ч.5 ст.376 ЦК України, на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує прав інших осіб.

Слід зазначити, що здійснене самочинно переобладнання сараю не порушує прав інших співвласників. На момент звернення з позовом до суду позивачка не отримувала від них чи інших уповноважених органів влади інформації про порушення прав.

Згідно п.9 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30.03.2012р. «Про практику застосування судами ст.376 ЦК України, при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що відповідно до статті 26 Закону № 2780-XII спори з питань містобудування вирішуються радами, інспекціями державного будівельного архітектурного контролю у межах їх повноважень, а також судом відповідно до законодавства.

За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК, частина перша статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК). У зв`язку із цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право.

Згідно листа №1016-1.20/2/77 від 13.07.2021р. позивачу повідомили, що ввести в експлуатацію зазначений самочинно збудований об`єкт нерухомого майна можливо лише згідно «Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів» затвердженого постановою КМУ №461 від 13.04.2011р. шляхом реєстрації декларацій встановленої форми. Водночас зазначений Порядок не передбачає введення в експлуатацію будівель, які збудовані самочинно. Вирішення вказаного питання можливе лише після визнання права власності на об`єкт самочинного будівництва в судовому порядку згідно ст.376 ЦК України.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, способом захисту яких, зокрема, можуть бути визнанням права або іншим способом, встановленими договором або законом.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення поданого позову.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 16, 346, 376 ЦК України, ст.ст. 12,13,81,141, 263-265,268, 315 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Шевченківської районної у м. Полтаві ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи Департамент державної архітектурно будівельної інспекції у Полтавській області про визнання права власності на самочинно реконструйоване приміщення та частину земельної ділянки - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ј частину земельної ділянки з кадастровим номером 55-0133 з цільовим призначенням «землі житлової та громадської забудови (для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд)» загальною площею 956 кв.м. по АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на самочинно реконструйовану частину житлового будинку за рахунок добудови житлової прибудови літ. А1-1 у складі кімната №3-1, прибудова літ. а4 у складі приміщень :санвузол №2-4 , сіни №2-5, кімната 3-1, кухня№3-2, сіни №3-3 , санвузол №3-4 загальною площею по будинку А-1 - 121,5 кв.м., житловою площею по будинку А-1 - 49,3 кв.м. по АДРЕСА_1 .

Рішення суду може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду через Октябрський районний суд м. Полтави шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через відповідний суд, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Заочне рішення може бути переглянуте Октябрським районним судом м.Полтави за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана до суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення повного заочного рішення суду.

Відомості про сторін:

Позивач: ОСОБА_1 АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1

Відповідач: Шевченківська районна у м. Полтаві рада, Код

36040, м. Полтава, вул. І.Мазепи,30

Відповідач: ОСОБА_2 , АДРЕСА_3 ;

Відповідач: ОСОБА_3 , АДРЕСА_2 ;

Відповідач: ОСОБА_4 , АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2

Відповідач: ОСОБА_5 , АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ;

Третя особа: Департаментдержавної архітектурно-будівельної інспекції Полтавській області, 36000, м. Полтава, вул. Гоголя, 25,

Рішення суду виготовлено в нарадчій кімнаті в єдиному примірнику.

З текстом рішення суду можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя В.М.Бугрій