Справа № 161/6024/21
Провадження № 2/161/1315/22
У Х В А Л А

11 липня 2022 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Присяжнюк Л.М.,

за участю секретаря судового засідання Борсук К.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Луцьку клопотання представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Москалюк О.О. про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у цивільній справі №161/6024/21 за позовом Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Волиньгаз» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмет спору на стороні відповідачів Міністерство оборони України, про відшкодування майнової шкоди,

В С Т А Н О В И В:

01 квітня 2021 року позивач звернувся до суду з цим позовом.

Ухвалою суду від 07 червня 2022 року провадження у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Волиньгаз» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмет спору на стороні відповідачів Міністерство оборони України, про відшкодування майнової шкоди закрито в частині позовних вимог до відповідача ОСОБА_1 .

Залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 .

Рішенням суду від 07 червня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

До закінчення судових дебатів представник відповідача ОСОБА_1 зробила письмову заяву в порядку ч.8 ст.141 ЦПК України про надання доказів понесених судових витрат по справі протягом 5 днів з дня ухвалення рішення.

13 червня 2022 року (згідно відмітки на конверті), тобто, у строк встановлений ч.8 ст.141 ЦПК України, враховуючи правила ч.3 ст.124 ЦПК України, представник відповідача ОСОБА_1 подала на адресу суду заяву з проханням долучити до матеріалів справи докази понесених судових витрат, а також вирішити питання про їх розподіл.

Частинами третьою-четвертою статті 270 ЦПК України визначено, що суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання.

Представник відповідача Дубинець В.Л. у судове засідання не з`явилася, просила здійснювати розгляд справи без її участі у заяві від 08.07.2022, заяву підтримала у повному обсязі та просила її задовольнити.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, у заяві від 11.07.2022 просив здійснювати розгляд справи без його участі. Крім того, у запереченнях щодо витрат на правничу допомогу від 07.07.2022 просив зменшити їх розмір до 3 000,00 грн., мотивуючи тим, що вартістю послуг є завищеною, частина судових витрат була недоцільною.

Дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що слід постановити додаткову ухвалу, такого змісту.

В першу чергу, суд вважає за необхідним визначитися, чи можливий розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу відповідача, у разі закриття провадження у справі в частині вимог до нього.

Частиною п`ятою статті 142 ЦПК України визначено, що у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2022 року у справі №357/380/20 міститься правова позиція, що загальні норми ЦПК України спрямовані на відшкодування судових витрат стороні, яка виграла справу, тобто права якої були невизнані, оспорені або порушені іншою стороною та поновлені лише в результаті розгляду справи судом.

ЦПК України містить норми щодо розподілу судових витрат у разі ухвалення судового рішення (частина друга статті 141 ЦПК України) та у випадках, коли вимоги позивача судом по суті не розглядалися, але справа провадженням закінчується у зв`язку із закриттям такого чи залишенням справи без розгляду (стаття 142 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про можливість відшкодування відповідачу судових витрат, в тому числі у разі закриття провадження у справі. Хоча висновок стосувався закриття апеляційного провадження, такий самий підхід суд вважає за можливим застосувати і до випадку закриття провадження у суді першої інстанції.

Крім того, суд враховує і ознаки необґрунтованості дій відповідача, який:

1) подав позов з аналогічними вимогами до господарського суду, де в подальшому відкликав позов;

2) далі подав позов до фізичної особи, який в подальшому доповнив тими же вимогами до фізичної особи-підприємця, тим самим намагаючись штучно змінити його підсудність з господарської на цивільну юрисдикцію.

Такі дії, на переконання суду, не містять в собі ознак зловживання процесуальними правами, але вони очевидно є необґрунтованими, спрямованими на подвоєння судового процесу між загальним та господарським судом.

Тому, з позивача на користь відповідача ОСОБА_1 слід стягнути судові витрати на професійну правничу допомогу.

Визначаючи розмір таких витрат суд враховує, що відповідно до ч.4 ст.141 ЦПК України, якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку.

У попередньому (орієнтовному) розрахунку наведеному у першій заяві по суті спору (відзиві) відповідач ОСОБА_1 навела їх розмір в частині витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 23 900,00 грн. «Фактичні витрати адвоката у справі у розмірі 3 000,00 грн.», як це зазначено у розрахунку, суд не може вважати витратами на професійну правничу, адже відповідач чітко розділяє ці види витрат та не навів свої пояснення, що саме він вважає «фактичними витратами адвоката» (а.с.100 зворот).

У заяві про ухвалення додаткового судового рішення відповідач ОСОБА_1 фактично просить суд стягнути ці витрати у розмірі 34 650,00 грн., але всупереч положенню ч.4 ст.141 ЦПК України, не наводить обґрунтування, що не могла передбачити такі збільшені витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку. Тому в частині такого перевищення, суд відмовляє у стягненні судових витрат, та стягує лише 23 900,00 грн. на відшкодування професійної правничої допомоги.

Розмір цих витрат підтверджується доданими відповідачем ОСОБА_1 доказами, а саме - договором про надання професійної правничої допомоги від 17 травня 2021 року з додатком та додатковою угодою до нього, актами наданих послуг з детальним описом виконаних робіт (наданих послуг) від 24 травня 2021 року, 22 червня 2021 року, від 06 жовтня 2021 року, 04 лютого 2022 року, 02 травня 2022 року, 09 червня 2022 року, разом з доданими квитанціями про їх спільну оплату.

Крім того, суд зауважує, що у пунктах 34-47 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382 цс 19) зазначено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У постанові Верховного Суду від 20 січня 2021 року у справі № 750/2055/20 (провадження № 61-16723 св 20) вказано, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Наведене узгоджується з правовими висновками, викладеними в постановах Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі № 465/3458/15-ц (провадження № 61-19582 св 20), від 09 листопада 2021 року у справі № 759/14346/16 (провадження № 61-12783 св 21), від 13 червня 2022 року у справі №456/7206/18 (провадження 61-5547 св 21).

Так, представник позивача у запереченнях щодо витрат на правничу допомогу від 07.07.2022 просив зменшити їх розмір до 3 000,00 грн., мотивуючи тим, що заявлені відповідачем витрати на адвокатську допомогу підлягають зменшенню, бо їх розмір є завищеним в порівнянні з ринковими цінами в аналогічних справах, як і витрачений час на складання процесуальних документів.

На думку суду, виокремлення адвокатом «з`ясування фактичних обставин справи» (4 год), «опрацювання законодавства України, що регулює спірні відносини» (4 год), «аналіз судової практики, зустріч з клієнтом» (3 год) як самостійних видів адвокатських послуг є необґрунтованими та охоплюється діями адвоката з "підготовки та надіслання відзиву на позовну заяву", а тому визначення оплати за ці послуги є неспівмірним із фактично наданим обсягом юридичної допомоги.

Підготовче засідання 29.06.2021 тривало 24 хвилини (а.с. 151), а підготовче засідання 07.09.2021 2 хвилини (а.с. 156), водночас, у описі наданих адвокатом послуг заначено участь адвоката у цих судових засіданнях 2 години, за що сплачено 4 000,00 грн.

Підготовче засідання 08.11.2021 тривало 5 хвилин (а.с. 168), а 7 грудня підготовче засідання відбувалося без участі сторін, водночас, у описі наданих адвокатом послуг заначено участь адвоката у цих судових засіданнях, за що сплачено 4 000,00 грн.

Зазначене засвідчує, що надані представником відповідача згадані послуги не були необхідними та є неспівмірними із обсягом наданих адвокатом послуг і виконаних робіт та не узгоджуються із принципом розумності.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

Таким чином, з огляду на співрозмірність витрат на оплату послуг адвоката, пов`язаних із захистом прав та представництвом інтересів відповідача у даній конкретній справі, враховуючи характер спору, участь адвоката у справі, закриття провадження у справі, заяву представника позивача про зменшення таких витрат, суд вважає обґрунтованим та об`єктивним, і таким, що підпадає під критерій розумності, а також відповідає характеру спору, розмір витрат на правову допомогу, що підлягає стягненню з позивача на користь відповідача, у сумі 10 000,00 грн.

Керуючись ст.ст.142, 270 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Стягнути з Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Волиньгаз» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн. (десять тисяч гривень).

Додаткова ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Волинського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Додаткова ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги на ухвалу суду. У разі подання апеляційної скарги, ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивач: Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Волиньгаз», м. Луцьк, вул. Івана Франка, 12, .

Відповідач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 .

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області Л.М. Присяжнюк