Справа № 572/3780/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2022 року Сарненський районний суд Рівненської області

в складі:

головуючого судді - Ведяніної Т. О.

при секретарі - Шевні І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сарни справу № 572/3780/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділення в натурі частки майна зі спільної часткової власності в цілу частку окрему одиницю нерухомого майна з припиненням права спільної часткової власності на нерухоме майно,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом ОСОБА_2 , в якому просять виділити їй в натурі частку майна, яке складається з : складається з : 2-1 тамбур площею 4,5 кв.м., 2-2 санвузол площею 4,6 кв.м., 2-3 вітальня площею18 кв.м., 2-4 житлова площею 13,2 кв.м., 2-5 коридор площею 4,9 кв.м., 2-6 житлова площею 9,1 кв.м., 2-7 кухня площею 12,8 кв.м., 2-8 котельня площею 3,9 кв.м. - загальною площею 71 кв.м., житловою площею 40,3 кв.м.), а також надвірні будівлі та споруди : Б-сарай-гараж, Д сарай, Ж-вбиральня, І літня кухня, і веранда, зі спільної часткової власності в цілу частку окрему одиницю нерухомого майна, припинивши право спільної часткової власності на назване нерухомого майна будинковолодіння.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачкою вказано, що вона є власником 3/7 частки житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 , право на яку вона набула в порядку спадкування за законом. До вказаної частки будинковолодіння належать господарські будівлі, за цією ж адресою. Власником 1/7 частини будинку є відповідач по справі. Позивач посилається на норми чинного законодавства, які передбачають можливість виділення частки в майні, що перебуває у спільній власності, та вказує на неможливість виділення частки в позасудовому порядку. Оскільки відповідач відмовився укладати нотаріально посвідчений договір щодо вказаного майна. Позивач вказуює, що в даному випадку є технічно можливим виділення в натурі належної їй частини будинковолодіння, відповідно до частки в майні.

Відповідно до заяви позивач підтримала позовні вимоги.

Відповідач заявлені вимоги визнав.

Сторонами заявлені клопотання про розгляд справи у їх відсутність, які судом задоволені.

Інших клопотань сторонами заявлено не було.

Таким чином, судом з`ясовано, що предметом даного спору є визнання житла, належного позивачам, окремим будинковолодінням та виділ часток із спільної сумісної власності.

Вказані правовідносини регулюються нормами ЦК України.

Надана суду позивачкою копія свідоцтва про право на спадщину за законом від 19 вересня 2003 року, доводить, що ОСОБА_1 набула право власності на 3/7 частин житлового будинку загальною площею 102,1 кв.м, дерев`яного, розмір жилої площі якого становить 63,9 кв.м, з належними до нього надвірними будівлями: Б-хлів, б-хлів, Г-хлів, Д-хлів, Ж-вбиральня, №1-огорожа, І-літня кухня, і- веранда, З- вбиральня , який знаходиться в АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №2536131 від 12.01.2004 року 3/7 частки домоволодіння по АДРЕСА_1 було зареєстроване за ОСОБА_1 .

Із копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається , що за ОСОБА_1 зареєстровано право спільної часткової власності на 3/7 частку житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 .

Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 05.07.2011 року ОСОБА_2 набув право власності на 4/7 частини житлового будинку з надвірними будівлями в АДРЕСА_1 після смерті матері ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Право власності на 4/7 частини житлового будинку було зареєстроване за ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності, що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав №30640560 від 15.07.2011 року та копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч.1 ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Статтею 364 ЦК України встановлено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності, при чому такий виділ має бути можливим. Таке майно, відповідно до ст.367 ЦК України може бути поділено в натурі між співвласниками. В такому випадку право спільної часткової власності на нього припиняється.

Стороною заявлено вимогу про виділ в натурі належної їй частки спірного будинковолодіння.

На доведення заявлених вимог позивачкою надано суду висновок щодо технічної можливості виділу (поділу) в натурі на окремі частки об`єкта нерухомого майна №3726 від 17.09.2021 року , згідно із яким наявна технічна можливість у виділу в цілу частку 3/7 частини будинковолодіння, розташованого по АДРЕСА_1 .

Відповідно до дослідженої судом копії технічного паспорту на будинковолодіння, яке розташоване по АДРЕСА_1 , виготовленого станом на 27 липня 2021 року вказане будинковолодіння складається із будинку - загальною площею 122,2 м2, квартири АДРЕСА_2 - загальною площею 51,2 м2, квартири АДРЕСА_3 - загальною площею 71,0 м2.

Крім цього, з наданого висновку щодо технічної можливості виділу (поділу) в натурі на окремі частки об`єкта нерухомого майна №3726 від 17.09.2021 року встановлено, що будинок складається з двох квартир, які мають окремі входи (виходи) та інженерні комунікації.

Однак, відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Таким чином, особа має право звернутись до суду за вирішенням спору, що існує з приводу належних йому прав.

Надана суду технічна документація на належне позивачу житло -технічний паспорт, виготовлений станом на 27 липня 2021 року, а також висновок експерта, доводить, що належне позивачу житло є квартирою АДРЕСА_3 , загальною площею 71,0 м2.

Отже, наведені вище докази, досліджені судом, свідчать про те, що займане позивачкою квартира АДРЕСА_3 , є відокремленим житловим приміщенням, власником якого є лише позивачка, а тому у виділенні в натурі такої власності, в сенсі ст.356 ЦК України, немає необхідності.

Доказів того, що з приводу володіння та користування цим майном існує будь-який спір між сторонами по справі, позивачкою надано не було.

Таким чином, правових підстав для виділення в натурі частки із спільної часткової власності в даному випадку не вбачається (між співвласниками відсутній спір з приводу вказаного майна, в зв`язку із чим вони вправі укласти нотаріально посвідчений договір без процедури судового захисту прав власника, крім цього, майно виділено в натурі).

Крім цього, позивачка заявляла вимогу про виділення належної їй частки будинковолодіння як окремого будинковолодіння.

Із позовної заяви, дослідженої судом технічної документації на вказане у позові будинковолодіння, судом встановлено, що позивачка бажає виділити належну їй частку будинковолодіння саме як окреме будинковолодіння.

Статтею 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення.

Державній реєстрації, відповідно до змісту ст.4 цього ж Закону, підлягають речові права та їх обтяження, а саме : право власності та право довірчої власності як спосіб забезпечення виконання зобов`язання на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, речові права на нерухоме майно, похідні від права власності, обтяження речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва.

Частиною 2 статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що у разі визначення часток у праві спільної власності чи їх зміни, зміни суб`єкта управління об`єктами державної власності, зміни правонабувача речового права, похідного від права власності, строку дії такого речового права, а також зміни обтяжувача, особи, в інтересах якої встановлено обтяження речових прав, чи зміни умов обтяження проводиться державна реєстрація таких змін, при цьому дата та час державної реєстрації речових прав, обтяжень речових прав залишаються незмінними.

Таким чином, відповідно до законодавства квартира та домоволодіння або садиба є самостійними об`єктами нерухомого майна, право власності на які підлягають державній реєстрації. Проте житловий будинок (домоволодіння) чи садиба обов`язково розташовані на відповідній земельній ділянці, у зв`язку з чим з чим зазначені вище нормативні вимоги закріплюють загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості, яким є житловий будинок, домоволодіння чи садиба, із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований.

Тому, зважаючи на те, що частки у будинковолодінні сторін по справі, відповідно до частини 2 статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не підлягають перереєстрації, оскільки вони не змінювались, підстав для визнання належних їм часток окремим будинковолодінням (садибою) судом не встановлено, вказані в технічній документації квартири без попереднього виділення сторонам компетентними органами у встановленому законом порядку земельної ділянки не можуть бути перереєстровані з квартири у домоволодіння (садибу).

Таким чином, наданими сторонами доказами достовірно доведено, що на момент звернення позивача до суду будинковолодіння, належне сторонам на праві спільної часткової власності поділено між сторонами в натурі, частки сторін є виділеними та відокремленими, а тому підстави для судового захисту в цій ситуації відсутні.

Тому , у задоволенні заявлених позивачем вимог слід відмовити.

На підставі ст.ст. 3, 16, 328 ЦК України, керуючись ст. ст. 263-265 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (жительки АДРЕСА_4 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (жителя АДРЕСА_4 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_3 , РНОКПП НОМЕР_4 ) - про виділення в натурі частки майна, яке є частиною житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 , становить 3/7 частини житлового будинку (складається з : 2-1 тамбур площею 4,5 кв.м., 2-2 санвузол площею 4,6 кв.м., 2-3 вітальня площею18 кв.м., 2-4 житлова площею 13,2 кв.м., 2-5 коридор площею 4,9 кв.м., 2-6 житлова площею 9,1 кв.м., 2-7 кухня площею 12,8 кв.м., 2-8 котельня площею 3,9 кв.м. - загальною площею 71 кв.м., житловою площею 40,3 кв.м.), а також надвірні будівлі та споруди : Б-сарай-гараж, Д сарай, Ж-вбиральня, І літня кухня, і веранда, зі спільної часткової власності в цілу частку окрему одиницю нерухомого майна, з припиненням права спільної часткової власності на вказане майно відмовити повністю, за безпідставністю заявлених вимог.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з моменту проголошення. У разі оголошення в судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя: