Справа №303/664/19
ряд.стат.звіту №63

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 травня 2022 року м.Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

в особі : головуючого-судді Монич В.О.

при секретарі Годьмаш О.В.

з участю : позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

третя особа ОСОБА_5 .

Справа №303/664/19

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Мукачево цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи : ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просить усунути йому перешкоди у користуванні житлом, а саме будинком АДРЕСА_1 , вселити його у зазначений будинок, зобов`язати відповідача ОСОБА_3 відновити (увімкнути) електропостачання приміщень другого(мансардного) поверху указаного будинку, передати позивачу дублікати ключів від обидвох вхідних дверей, та воріт указаного будинку, не чинити перешкоди у користуванні у майбутньому, у т.ч не відключати електропостачання приміщень другого(мансардного) поверху указаного будинку не змінювати замки вхідних дверей і воріт без надання позивачу дублікатів ключів.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що згідно реєстраційних та правовстановлюючих документів, відповідач ОСОБА_3 є одноосібним власником будинку АДРЕСА_1 . У даному будинку зареєстровані окрім власника члени його сім`ї, а саме дружина (третя особа ОСОБА_6 ), донька (третя особа ОСОБА_5 ), онук (третя особа ОСОБА_7 ) та син (позивач ОСОБА_1 ). Зазначений будинок є двоповерховим будинком з мансардним другим поверхом, збудований у період з середини 90-их років по 2001 рік. Зареєстрований як нерухомість у 2001 році. Забудовником і єдиним власником зазначений позивач ( ОСОБА_3 ). Натомість фактично будинок будувався за участю всіх членів сім`ї, у тому числі матері позивача ( ОСОБА_6 ), позивача ( ОСОБА_1 ) якому на час видачі свідоцтва про право власності на будинок (у 2001 році) було 32 роки і він мав доходи від заробітків, які вкладав у будівництво за згодою з батьками. У подальшому за згодою з членами сім`ї та батька ( ОСОБА_3 ) він своїми коштами облаштував другий (мансардний) поверх, який складається з коридору, кухні, ванни, спальні, вітальні. З метою недопущення суперечок щодо несплати комунальних послуг, зареєстрував окреме газопостачання другого поверху (що підтверджується довідкою №658 де адреса позивача зазначена як окрема квартира, та планом будівлі технічних умов газопостачання). Крім цього мав намір зареєструвати окремий облік електропостачання, але батько (відповідач) дозволу на це не дав. У зазначеному мансардному поверху будинку позивач з сім`єю (разом з двома малолітніми доньками та цивільною дружиною) проживав протягом 9 років до листопада 2018 року. 08.10.2018 року відповідач відімкнув електропостачання другого (мансардного) поверху, де жив позивач з сім`єю. Проживання сім`ї без електропостачання, було практично неможливим. Позивач неодноразово звертався до правоохоронних органів з метою припинення перешкод у користуванні житлом, викликав правоохоронців безпосередньо додому, але спір так і не був вирішений, В решті решт 30.10.2018 року відповідач замінив замки на вхідних дверях та воротах, та взагалі перестав впускати ОСОБА_1 з дітьми в приміщення. Після насильного фактичного виселення в ніч на 31.10.18 року відповідач з дітьми та цивільною дружиною вимушені були залишити приміщення до владнання спору, провели цю ніч у готелі (підтверджується копією квитанції). З того часу ні відповідач ні діти в спірному приміщенні не проживають і повернутися та фактично відновити свої житлові права не можуть з огляду на перешкоди у користуванні житлом, які створив відповідач ОСОБА_3 , який не допускає позивача у приміщення, не надає ключі від вхідних воріт, та вхідних дверей, а також відключенням електроенергії. У подальшому у листопаді 2018 року позивач звернувся до Мукачівського міськрайонного суду з позовом про виселення. При цьому власного житла, або іншого постійного місця проживання позивач не має, і вимушений проживати тимчасово у знайомих та родичів, у т.ч родичів цивільної дружини ( ОСОБА_8 ), яка у свою чергу також власного житла, або іншого постійного місця проживання, придатного для житла не має. Позасудові спроби врегулювати спір результатів не дали. Усунути перешкоди у користуванні житлом відповідач категорично відмовляється. Відповідач позивача до будинку не пускає, єдиною можливістю відновлення порушеного права на користування житлом є примусове вселення та зобов`язання вчинити дії на відновлення попереднього становища. Тому, просить усунути йому перешкоди у користуванні житлом, а саме будинком АДРЕСА_1 , вселити його у зазначений будинок, зобов`язати відповідача ОСОБА_3 відновити (увімкнути) електропостачання приміщень другого(мансардного) поверху указаного будинку, передати позивачу дублікати ключів від обидвох вхідних дверей, та воріт указаного будинку, не чинити перешкоди у користуванні у майбутньому, у т.ч не відключати електропостачання приміщень другого(мансардного) поверху указаного будинку не змінювати замки вхідних дверей і воріт без надання позивачу дублікатів ключів.

Позивач та його представник в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити.

Відповідач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, у задоволенні позову просили відмовити. В поданому відзиві відповідач зазначає, що позивач ніде не працює, в стані алкогольного сп`яніння вчиняє з ним та іншими членами сім`ї сварки, погрожує фізичною розправою. Позивач не приймає участі в утриманні будинку АДРЕСА_1 , не сплачує комунальні послуги, руйнує та псує жиле приміщення. На прохання позивача він зареєстрував позивача в будинку АДРЕСА_1 , власником якого він є. Спільне проживання з позивачем в одному будинку є неможливим. Третя особа ОСОБА_5 в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позову, пояснила що позивач за комунальні послуги не сплачував, тобто утриманням будинку не займався, постійно вчиняв сварки з мешканцями будинку. Третя особа ОСОБА_6 в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги не визнає, у задоволенні позову просить відмовити. Третя особа ОСОБА_7 в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином про час та місце розгляду справи, що стверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що відповідно до копії довідки виданої центром надання адміністративних послуг виконавчого комітету Мукачівської міської ради Закарпатської області від 10 листопада 2018 року за №8592, позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований за адресою : АДРЕСА_1 (а.с.14 т.1). Дане також стверджується копією домової книги (а.с.11-13 т.1). Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні підтвердив, що він добровільно зареєстрував позивача у своєму будинку АДРЕСА_1 . Згідно копії свідоцтва про право власності на домоволодіння від 27 вересня 2001 року, відповідачу ОСОБА_3 належить на праві приватної власності будинок АДРЕСА_1 (а.с.10 т.2). Відповідно до робочого проекту об`єкту в АДРЕСА_2 , в 2010 році позивачем на своє ім`я було зареєстровано окреме газопостачання до другого поверху, де він проживав (а.с.18-22 т.3). Згідно постанови про закінчення виконавчого провадження від 30.08.2019 року по ВП №57621855, виконавче провадження з примусового виконання судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Закарпатгаз» заборгованості на суму 15 380 грн. 30 коп. та судового збору 176 грн. 20 коп. закінчено, у зв`язку з погашенням боржником заборгованості (а.с.31 т.2). Згідно довідок виданих 06.11.2018 року ДОП СП Мукачівського відділу поліції ГУНП в Закарпатській області лейтенантом поліції Лендєл Р.І. встановлено, що позивач ОСОБА_1 звертався до поліції із заявою про вчинення кримінального правопорушення відносно відповідача ОСОБА_3 в якій зазначає, що він проживає на другому поверсі будинку АДРЕСА_1 , а його батько ОСОБА_3 проживає на першому поверсі, який перешкоджає йому у вільному проживанні, а саме, відключив електроенергію на другому поверсі де він проживає з своєю сім`єю та зачиняє вхідні двері на будинку, ключі від яких ОСОБА_1 не має, через що не може зайти до будинку, тому з даного приводу звернувся до поліції (а.с.23, 27, 33). Також, в даних довідках зазначено про відсутність ознак кримінального правопорушення.

08 травня 2019 року Мукачівським міськрайонним судом було винесено рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні правом власності шляхом виселення та зняття з реєстрації яким вирішено у задоволенні позовних вимог відмовити (а.с.98-99 т.1).

Постановою Закарпатського апеляційного суду від 14 листопада 2019 року, рішення Мукачівського міськрайонного суду від 08 травня 2019 року було змінено в частині правового обґрунтування, резолютивну частину рішення залишено без змін (а.с.37-41 т.2).

З дослідженого в судовому засіданні заочного рішення суду від 10 вересня 2020 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим будинком встановлено, що позовні вимоги позивача було задоволено та визнано ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 таким, що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .

Постановою Закарпатського апеляційного суду від 15 лютого 2021 року, заочне рішення Мукачівського міськрайонного суду від 08 травня 2019 року було скасовано та постановлено у справі постанову про відмову ОСОБА_3 в задоволенні позову до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим будинком (а.с.33-36).

Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло. Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або^за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до пункту 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Відповідно до статті 1 першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенції) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини під майном також розуміються майнові права. Згідно статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житлд та кореспонденції. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України», в контексті вказаної Конвенції поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому проживає на законних підставах, або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у права на житло. Згідно з Конвенцією поняття «житло» не обмежується приміщеннями, в яких законно мешкають або законно створені. Чи є конкретне місце проживання «житлом», яке підлягає захисту на підставі пункту 1 статті 8. Конвенції, залежить від фактичних обставин, а саме - від наявності достатніх та триваючих зв`язків із конкретним місцем (рішення у справі «Прокопович проти Росії», заява № 58255/00, пункт 36,). Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (рішення від 13 травня 2008 року у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства», заява № 19009/04, пункт 50). У пункті 36 рішення від 18 листопада 2004 року у справі «Прокопович проти Росії» Європейський суд з прав людини визначив, що концепція «житла» за змістом статті 8 Конвенції не обмежена житлом, яке зайняте на законних підставах або встановленим у законному порядку. «Житло» - це автономна концепція, що не залежить від класифікації у національному праві. То чи є місце конкретного проживання «житлом», що б спричинило захист на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин справи, а саме - від наявності достатніх триваючих зв`язків з конкретним місцем проживання (рішення Європейського суду з прав людини по справі «Баклі проти Сполученого Королівства» від 11 січня 1995 року, пункт 63). Таким чином, тривалий час проживання особи в житлі, незалежно від його правового режиму, є достатньою підставою для того, щоб вважати відповідне житло належним такій особі в розумінні статті 8 Конвенції, а тому наступне виселення її з відповідного житла є невиправданим втручанням в приватну сферу особи, порушенням прав на повагу до житла. У пункті 44 рішення від 02 грудня 2010 року у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» Європейський суд з прав людини визначив, що втручання у право заявника на повагу до його житла має бути не лише законним, але й «необхідним у демократичному суспільстві». Інакше кажучи, воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності», зокрема бути співрозмірним із переслідуваною законною метою. Концепція «житла» має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві. Позивач ОСОБА_1 в позовній заяві посилається на те, що він проживав у спірному будинку до жовтня 2018 року, однак вимушений був залишити місце свого проживання з тих підстав, що відповідач чинить йому та членам його сім`ї перешкоди. Окрім того зазначає, що іншого житла він не має, а вимушений поневірятись по різного роду житлових будівель. Таким чином, тривалий час проживання відповідача в спірному будинку, незалежно від його правового режиму, є достатньою підставою для того, щоб вважати спірний будинок єдиним житлом відповідача у розумінні статті 8 Конвенції. Відповідно до ст. 9 Житлового кодексу Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Згідно зі ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно ч.1 ст.405 Цивільного кодексу України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Відповідно до ч.1 ст.156 Житлового кодексу України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Згідно зі ч.4 ст.156 Житлового кодексу України припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Згідно ст.396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі від власника майна, відповідно до положень Глави 29 цього Кодексу. На підставі викладеного позивач має речове право на користування житловим будинком, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , та право на захист свого речового права від неправомірних дій власника відповідно до положень Глави 29 ЦКУ, у т.ч. усунення перешкод у здійсненні ним права користування майном (391 ЦКУ). Виходячи з визначеного статтею 13 ЦПК України принципу диспозитивності цивільного судочинства, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1, 2, 3 ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно, право особи звернутися до суду з самостійно визначеними позовними вимогами узгоджується з обов`язком суду здійснити розгляд справи в межах таких вимог. Вихід за межі позову можливий у виняткових випадках, зокрема, коли повний та ефективний захист прав, свобод та інтересів неможливий у заявлений позивачем спосіб. Такий вихід за межі позовних вимог має бути пов`язаний із захистом саме тих прав, свобод та інтересів, щодо яких подана позовна заява (постанова Верховного Суду від 24 вересня 2019 року у справі № 819/1420/15). Частиною 1 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У ст.77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За нормами ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України). З огляду на вищенаведене, беручи до уваги те, що позивач скористався своїм правом на звернення до суду за захистом свого майнового права шляхом усунення перешкоди у користуванні житлом та вселення в будинок, враховуючи доведеність вчинення відповідачем перешкод у користуванні будинком, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для задоволення позову. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір. Керуючись ст.ст.12, 13, 77, 80, 81, 89, 258-259, 263-265, 354 ЦПК України, ст.156 ЖК України, ст.ст.391, 396, 405 ЦК України, суд, - у х в а л и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_1 житлом, а саме будинком АДРЕСА_1 , вселити його у зазначений будинок, зобов`язати відповідача ОСОБА_3 відновити(увімкнути) електропостачання приміщень другого(мансардного) поверху указаного будинку, передати позивачу дублікати ключів від обидвох вхідних дверей, та воріт указаного будинку, не чинити перешкоди у користуванні у майбутньому, у т.ч не відключати електропостачання приміщень другого(мансардного) поверху указаного будинку не змінювати замки вхідних дверей і воріт без надання позивачу дублікатів ключів.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешканця АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , судовий збір у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп..

Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляцйної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою АДРЕСА_3 ;

Представник позивача : ОСОБА_2 , АДРЕСА_4 ;

Відповідач: ОСОБА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , мешканець АДРЕСА_3 ;

Третя особа : ОСОБА_6 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , мешканка АДРЕСА_3 ;

Третя особа : ОСОБА_5 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , мешканка АДРЕСА_3 ;

Третя особа : ОСОБА_7 , ідентифікаційний номер НОМЕР_5 , мешканець АДРЕСА_3 .

Головуючий В.О.Монич