печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2022 року

Печерський районний суд м. Києва в складі:

головуючого: судді Григоренко І.В.,

при секретарі: Андрієнко І.І.,

за участю:

представника позивача-1: не з`явився,

представника позивача-2: не з`явився,

відповідача-1: не з`явився,

представника відповідача-2: не з`явився,

представника третьої особи-1: не з`явився,

представника третьої особи -2: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Печерської районної в м. Києві державної адміністрації та Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» до ОСОБА_1 , малолітньої особи ОСОБА_2 , в інтересах якої діє ОСОБА_1 , за участю третіх особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Органу опіки та піклування Печерської районної в місті Києві державної адміністрації, Комунальне підприємство «Шляхове експлуатаційне управління Печерського району» про виселення, -

ВСТАНОВИВ:

Печерська районна в м. Києві державна адміністрація (далі - позивач-1, Печерська РДА в м. Києві) та Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» (далі - позивач-2, КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва») звернулися до Печерського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 (далі - відповідач-1, ОСОБА_1 ) та ОСОБА_1 , який діє в інтересах малолітньої особи ОСОБА_2 (далі - відповідач-2, ОСОБА_1 , який діє в інтересах малолітньої ОСОБА_2 ) за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Орган опіки та піклування Печерської районної в місті Києві державної адміністрації (далі - третя особа-1, Орган опіки та піклування), Комунального підприємства «Шляхове експлуатаційне управління Печерського району» (далі - третя особа-2, КП «ШЕУ Печерського району»), в якому просили виселити ОСОБА_1 та малолітню ОСОБА_2 з кімнати АДРЕСА_1 , та стягнути з відповідача-1 на користь позивачів судовий збір у розмірі 1 600,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивачі зазначають, що будинок АДРЕСА_1 переданий на баланс КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» на підставі розпорядження Печерської районної в місті Києві державної адміністрації від 20.09.2013 року № 509 «Про перезакріплення майна, що перебуває в комунальній власності територіальної громади міста Києва переданого до сфери управління Печерської районної в місті Києві державної адміністрації». Згідно розпорядження Печерської районної в місті Києві державної адміністрації від 20.06.2014 року № 318 «Про внесення змін до розпорядження Печерської районної в місті Києві державної адміністрації від 20.09.2013 року № 509» житловий фонд, в тому числі, гуртожиток в будинку АДРЕСА_1 , який перебуває в комунальній власності територіальної громади міста Києва та переданий до сфери управління Печерської районної в місті Києві державної адміністрації, закріплено за КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» на праві господарського відання. Вказує, що ОСОБА_1 разом з малолітньою донькою ОСОБА_2 зареєстровані в кімнаті АДРЕСА_1 , яка була надана відповідачу-1 у зв`язку з роботою та відсутністю іншого місця проживання. Проте стало відомо, що відповідач-1 є власником 1/3 частини квартири АДРЕСА_3 . На виконання доручення КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» від 13.06.2017 року, житлово-експлуатаційною організацією «Печерськжитло» проведено обстеження кімнати АДРЕСА_1 та зі слів сусідів встановлено, що у вказаній кімнаті протягом тривалого часу проживають квартиранти, а відповідачі в кімнаті № 60 не проживають. Посилаючись на положення ст. 127 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК Української РСР), позивачі просили виселити відповідачів із займаного приміщення.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.12.2017 року, справу було передано судді Печерського районного суду м. Києва Кирилюк (Григоренко) І.В.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 20.12.2017 року позовну заяву Печерської районної в м. Києві державної адміністрації та Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» було залишено без руху та надано позивачам строк для усунення недоліків позовної заяви.

22.03.2018 року позивачами усунуто недоліки позовної заяви.

На виконання ч. 6 ст. 187 ЦПК України, судом було зроблено запит до органу реєстрації місця перебування та місця проживання відповідачів щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) таких фізичних осіб.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 04.06.2018 року в порядку загального позовного провадження відкрито провадження у цивільній справі за позовом Печерської районної в м. Києві державної адміністрації та Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» до ОСОБА_1 , малолітньої особи ОСОБА_2 , в інтересах якої діє ОСОБА_1 , за участю третіх особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Органу опіки та піклування Печерської районної в місті Києві державної адміністрації, Комунальне підприємство «Шляхове експлуатаційне управління Печерського району» про виселення, та підготовче засідання у справі призначено на 01.08.2018 року.

27.07.2018 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника Органу опіки та піклування Печерської районної в місті Києві державної адміністрації надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

01.08.2018 року у зв`язку із зайнятістю головуючого судді у розгляді іншої справи, справу було знято зі складу, підготовче засідання призначено на 17.09.2018 року.

14.09.2018 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника Органу опіки та піклування Печерської районної в місті Києві державної адміністрації надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 17.09.2018 року, у зв`язку з неявкою в підготовче засідання учасників справи, щодо яких відсутні відомості про вручення їм повідомлення про дату, час і місце судового засідання, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 198, п. 1 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, підготовче засідання було відкладено до 13.11.2018 року.

09.10.2018 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника Органу опіки та піклування Печерської районної в місті Києві державної адміністрації надійшло клопотання про приєднання до матеріалів справи висновку органу опіки та піклування від 04.10.2018 року. Крім того, третя особа-1 просила розглядати справу за відсутності її представника.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 13.11.2018 року приєднано до матеріалів справи висновок органу опіки та піклування від 04.10.2018 року та, у зв`язку з неявкою в підготовче засідання учасників справи, щодо яких відсутні відомості про вручення їм повідомлення про дату, час і місце судового засідання, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 198, п. 1 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, підготовче засідання було відкладено до 30.01.2019 року.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 30.01.2019 року, у зв`язку з неявкою в підготовче засідання учасників справи, щодо яких відсутні відомості про вручення їм повідомлення про дату, час і місце судового засідання, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 198, п. 1 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, підготовче засідання було відкладено до 17.04.2019 року.

26.11.2018 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від ОСОБА_1 надійшло клопотання про зупинення провадження у справі до розгляду Печерським районним судом м. Києва цивільної справи № 757/1704/17-ц.

30.01.2019 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від ОСОБА_1 надійшло клопотання про приєднання до матеріалів справи копії рішення Печерського районного суду м. Києва від 07.12.2018 року у справі № 757/1704/17-ц. Крім того, відповідачем-1 подано клопотання про зупинення провадження у справі.

15.04.2019 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від ОСОБА_1 надійшов відзив на позову заяву, в якому останній проти позову заперечував, просив в його задоволенні відмовити, посилаючись на незаконність та необґрунтованість позовних вимог. Вказує, що відповідно до наказу № 46-п від 11.05.2004 року він прийнятий на роботу до КП «ШЕУ Печерського району» на посаду заступника начальника з виробництва, а згідно наказу № 50-п від 02.07.2015 року переведений на посаду головного інженера підприємства. На підставі протоколу Наглядової ради Печерської РДА в м. Києві від 21.02.2015 року № 77 він був зареєстрований в кімнаті АДРЕСА_1 та 31.10.2016 року за вказаною адресою було зареєстрована його донька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з якою він на теперішній час проживає за вказаною адресою. Відповідно до наказу КП «ШЕУ Печерського району» № 03-п від 10.01.2017 року його було звільнено з роботи на підставі п. 3 ст. 40 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), разом з тим рішенням Печерського районного суду м. Києва від 07.12.2018 року у справі № 757/1704/17-ц звільнення визнано незаконним. Зазначає, що ураховуючи його функціональні обов`язки та умови роботи, а саме ненормований робочий день, роботу вечерні і нічні години, у вихідні та святкові дні, з метою забезпечення оперативності в роботі, він потребує даного житла, яке і було йому надано. Вказує, що не отримував жодних повідомлень про намір обстеження його помешкання, а викладені в актах про обстеження висновки не відповідають дійсності. Звертає увагу на те, що наданий органом опіки та піклування висновок від 04.10.2018 року свідчить про те, що Комісія з питань захисту прав дитини Печерської РДА в м. Києві не надало згоду на виселення малолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зі спірної кімнати.

17.04.2019 року у зв`язку з перебуванням головуючого судді на лікарняному, справу було знято зі складу, підготовче засідання призначено на 18.11.2019 року.

18.11.2019 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від ОСОБА_1 надійшло клопотання про приєднання до матеріалів справи копії постанови Верховного Суду від 04.09.2019 року у справі № 757/1704/17-ц та акт від 06.04.2019 року на підтвердження його проживання у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 .

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 18.11.2019 року, у зв`язку з неявкою в підготовче засідання учасників справи, щодо яких відсутні відомості про вручення їм повідомлення про дату, час і місце судового засідання, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 198, п. 1 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, підготовче засідання було відкладено до 12.03.2020 року.

16.12.2019 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача-2 - адвоката Адаменко І.І. надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва», в якій остання зазначила, що позов підтримує у повному обсязі, просить задовольнити та не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 12.03.2020 року закрито підготовче провадження у цивільній справі за позовом Печерської районної в м. Києві державної адміністрації та Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» до ОСОБА_1 , малолітньої особи ОСОБА_2 , в інтересах якої діє ОСОБА_1 , за участю третіх особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Органу опіки та піклування Печерської районної в місті Києві державної адміністрації, Комунальне підприємство «Шляхове експлуатаційне управління Печерського району» про виселення, та справу призначено до розгляду по суті в загальному позовному провадженні на 22.06.2020 року.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 22.06.2020 року, у зв`язку із неявкою учасників справи, щодо яких відсутні відомості про вручення їм повідомлення про дату, час та місце судового засідання, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, розгляд справи було відкладено до 03.11.2020 року.

22.06.2020 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача-2 надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва», яке було передано головуючому судді після судового засідання 22.06.2020 року.

03.11.2020 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від ОСОБА_1 надійшло клопотання про перенесення розгляду справи.

03.11.2020 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача-2 надійшла заява про проведення судового засідання, призначеного на 03.11.2020 року, без фіксування технічними засобами.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 03.11.2020 року, у зв`язку із частковим задоволенням клопотання відповідача-1, на підставі ч. 2 ст. 240 ЦПК України, в судовому засіданні оголошено перерву до 22.02.2021 року.

22.02.2021 року у зв`язку з перебуванням головуючого судді у відпустці, справу було знято зі складу, судове засідання призначено на 25.05.2021 року.

25.05.2021 року на електронну пошту Печерського районного суду м. Києва від представника відповідача-1 - адвоката Мазуренка С.В. надійшло клопотання про ознайомлення з матеріалами справи та відкладення розгляду справи.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 25.05.2021 року, у зв`язку із задоволенням клопотання представника відповідача-1, відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, розгляд справи було відкладено до 30.09.2021 року.

30.09.2021 року, у зв`язку з перебуванням головуючого судді на лікарняному, справу було знято зі складу, судове засідання призначено на 22.12.2021 року.

22.12.2021 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача-2 надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва», в якій останній зазначив, що позов підтримує у повному обсязі, просить задовольнити та не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі.

22.12.2021 року на електронну пошту Печерського районного суду м. Києва від представника відповідача-1 - адвоката Мазуренка С.В. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 22.12.2021 року, у зв`язку із задоволенням клопотання представника відповідача-1, відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, розгляд справи було відкладено до 11.04.2022 року.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 11.04.2022 року, у зв`язку із неявкою учасників справи, щодо яких відсутні відомості про вручення їм повідомлення про дату, час та місце судового засідання, згідно п. 1 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, розгляд справи було відкладено до 19.09.2022 року.

19.09.2022 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача-2 надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва», в якій останній зазначив, що позов підтримує у повному обсязі, просить задовольнити та не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі.

19.09.2022 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника відповідача-1 - адвоката Мазуренка С.В. надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, в якій останній просив відмовити у задоволенні позову. Крім того, представником відповідача-1 подано відзив на позовну заяву.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 19.09.2022 року відзив представника відповідача-1 - адвоката Мазуренка С.В. на позову заяву повернуто заявнику без розгляду у зв`язку із пропуском встановленого для подання відзиву строку.

В судове засідання 19.09.2022 року учасники справи не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином, в тому числі, з використанням засобів мобільного зв`язку, електронною поштою та шляхом публікації оголошення на веб-порталі судової влади України.

Представник відповідача-1 у заяві від 19.09.2022 року просив розглядати справу за його відсутності. Представник позивача-2 у заяві від 19.09.2022 року просив розглядати справу за його відсутності. Третя особа-1 у заяві від 09.10.2018 року просила розглядати справу за відсутності представника.

Частиною 1 ст. 223 ЦПК України встановлено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Оскільки учасники справи були належним чином повідомлені про розгляд справи, та у письмових заявах просили розглядати справу за їх відсутності, суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності учасників справи.

Дослідивши письмові докази у справі у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

Суд встановив, що будинок АДРЕСА_1 переданий на баланс КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» на підставі розпорядження Печерської районної в місті Києві державної адміністрації від 20.09.2013 року № 509 «Про перезакріплення майна, що перебуває в комунальній власності територіальної громади міста Києва переданого до сфери управління Печерської районної в місті Києві державної адміністрації» (том 1 а. с. 9)

Згідно розпорядження Печерської районної в місті Києві державної адміністрації від 20.06.2014 року № 318 «Про внесення змін до розпорядження Печерської районної в місті Києві державної адміністрації від 20.09.2013 року № 509» житловий фонд, в тому числі, гуртожиток в будинку АДРЕСА_1 , який перебуває в комунальній власності територіальної громади міста Києва та переданий до сфери управління Печерської районної в місті Києві державної адміністрації, закріплено за КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» на прав господарського відання (том 1 а. с. 10).

З 2004 року згідно наказу КП «ШЕУ Печерського району» № 46-п від 11.05.2004 року ОСОБА_1 працював на посаді заступника начальника по виробництву КП «ШЕУ Печерського району» (том 1 а. с. 108).

Згідно з наказом КП «ШЕУ Печерського району» № 50-п від 02.07.2015 року ОСОБА_1 переведений на посаду головного інженера КП «ШЕУ Печерського району».

Відповідно до виписки з протоколу № 77 від 21.02.2015 року розширеного засідання профкому КП «ШЕУ Печерського району», ухвалено клопотати перед наглядовою радою Печерської РДА в м. Києві про виділення ОСОБА_1 кімнати АДРЕСА_1 (том 1 а. с. 16).

Рішенням Наглядової ради Печерського району м. Києва, оформленим протоколом № 8 від 20.05.2015 року, було рекомендовано виділити ОСОБА_1 кімнати АДРЕСА_1 .

Відповідно до Витягу з Реєстру територіальної громади м. Києва про зареєстрованих осіб у житловому приміщені, станом на 12.06.2017 року в житловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 , починаючи з 22.05.2015 року, зареєстрований ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та починаючи з 31.10.2016 року, зареєстрована ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (том 1 а. с. 14).

Згідно з наказом КП «ШЕУ Печерського району» № 03-п від 10.01.2017 року ОСОБА_1 звільнено з роботи за п. 3 ст. 40 КЗпП України.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 07.12.2018 року у справі № 757/1704/17-ц позов ОСОБА_1 до КП «ШЕУ Печерського району», треті особи: Комунальна корпорація «Київавтодор», Печерська районна в м. Києві державна адміністрація, виконавчий орган Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація), ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання незаконним наказу про накладення дисциплінарного стягнення, визнання незаконним наказу про звільнення та його скасування, поновлення на роботі, стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу задоволено частково; поновлено ОСОБА_1 на посаді головного інженера КП «ШЕУ Печерського району»; стягнуто з КП «ШЕУ Печерського району» на користь ОСОБА_1 351 813,99 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу; стягнуто з КП «ШЕУ Печерського району» на користь ОСОБА_1 2 000,00 грн. у відшкодування моральної шкоди; у задоволенні позовних вимог про визнання незаконними та скасування наказу № 188 від 27.12.2016 року про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді догани та наказу про звільнення № 03-п від 10.01.2017 року відмовлено (том 1 а. с. 99 - 104).

Згідно з наказом КП «ШЕУ Печерського району» № 57-п від 19.12.2018 року ОСОБА_1 поновлено на роботі на посаді головного інженера КП «ШЕУ Печерського району» (том 1 а. с. 109).

Постановою Київського апеляційного суду від 06.03.2019 року у справі № 757/1704/17-ц апеляційну скаргу КП «ШЕУ Печерського району» задоволено частково; рішення Печерського районного суду м. Києва від 07.12.2018 року в частині відмови у визнанні незаконним наказу № 03-п від 10.01.2017 року про звільнення скасовано; ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 в частині визнання незаконним наказу № 03-п від 10.01.2017 року про звільнення задоволено; визнано наказ №03-п від 10.01.2017 року про звільнення незаконним; в решті рішення суду першої інстанції залишено без змін (том 1 а. с. 110).

Постановою Верховного Суду від 04.09.2019 року у справі № 757/1704/17-ц касаційну скаргу КП «ШЕУ Печерського району» залишено без задоволення, а рішення Печерського районного суду м. Києва від 07.12.2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 06.03.2019 року - без змін (том 1 а. с. 126 - 131).

Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Як визначено у ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Вказана норма Конституції України кореспондується з нормами ст. 321 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Як визначено у ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Частиною 4 ст. 9 ЖК Української РСР встановлено, що ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законодавством.

Відповідно ст. 61 ЖК Української РСР, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер.

Як визначено у ч. 1 ст. 109 ЖК Української РСР, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом.

Згідно ст. 129 ЖК Української РСР, на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу.

Відповідно до ст. 127 ЖК Української РСР, для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. Для тимчасового проживання осіб, які відбували покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк і потребують поліпшення житлових умов або жила площа яких тимчасово заселена чи яким повернути колишнє жиле приміщення немає можливості, а також осіб, які потребують медичної допомоги у зв`язку із захворюванням на туберкульоз, використовуються спеціальні гуртожитки. Під гуртожитки надаються спеціально споруджені або переобладнані для цієї мети жилі будинки. Жилі будинки реєструються як гуртожитки у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті ради.

Статтею 132 ЖК Української РСР визначений порядок виселення з гуртожитків. Так, сезонні, тимчасові працівники і особи, що працювали за строковим трудовим договором, які припинили роботу, а також особи, що вчились у навчальних закладах і вибули з них, підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення з гуртожитку, який їм було надано у зв`язку з роботою чи навчанням. Інших працівників підприємств, установ, організацій, які поселилися в гуртожитку в зв`язку з роботою, може бути виселено без надання іншого жилого приміщення в разі звільнення за власним бажанням без поважних причин, за порушення трудової дисципліни або вчинення злочину. Осіб, які припинили роботу з інших підстав, ніж ті, що зазначені в частині другій цієї статті, а також осіб, перелічених у ст. 125 цього Кодексу, може бути виселено з гуртожитку лише з наданням їм іншого жилого приміщення.

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Пунктом 1 статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) гарантовано кожній особі, окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Поняття «майно» у ч. 1 ст. 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, яке не обмежується правом власності на фізичні речі та є незалежним від формальної класифікації в національному законодавстві. Право на інтерес теж по суті захищається статтею 1 Першого протоколу до Конвенції.

Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ втручання держави у право на житло повинне відповідати критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном у розумінні Конвенції.

У п. 27 рішення ЄСПЛ від 17.05.2018 року у справі «Садов`як проти України» зазначено, що рішення про виселення становитиме порушення статті 8 Конвенції, якщо тільки воно не ухвалене «згідно із законом», не переслідує одну із законних цілей, наведених у п. 2 ст. 8 Конвенції, і не вважається «необхідним у демократичному суспільстві». Вислів «згідно із законом» не просто вимагає, щоб оскаржуваний захід ґрунтувався на національному законодавстві, але також стосується якості такого закону. Зокрема, положення закону мають бути достатньо чіткими у своєму формулюванні та надавати засоби юридичного захисту проти свавільного застосування. Крім того, будь-яка особа, якій загрожує виселення, у принципі повинна мати можливість, щоб пропорційність відповідного заходу була визначена судом. Зокрема, якщо було наведено відповідні аргументи щодо пропорційності втручання, національні суди повинні ретельно розглянути їх та надати належне обґрунтування.

У своїй діяльності ЄСПЛ керується принципом пропорційності, тобто дотримання «справедливого балансу» між потребами загальної суспільної ваги та потребами збереження фундаментальних прав особи, враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар. Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі.

ЄСПЛ вказує, що «втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла». Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється «згідно із законом» та не може розглядатися як «необхідне в демократичному суспільстві…» (рішення від 02.12.2010 року у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України»).

Отже, втручання у право заявника на повагу до його житла має бути не лише законним, але й «необхідним у демократичному суспільстві». Інакше кажучи, воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності», зокрема бути співмірним із переслідуваною законною метою. Концепція «житла» має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві.Навіть якщо законне право на зайняття житлового приміщення припинене, особа вправі сподіватися, що її виселення буде оцінене на предмет пропорційності у контексті відповідних принципів ст. 8 Конвенції (рішення ЄСПЛ від 09.10.2007 року у справі «Станкова проти Словаччини», заява № 7205/02, п. п. 60-63).

Звертаючись до суду з позовом про виселення ОСОБА_1 та малолітньої ОСОБА_2 з кімнати АДРЕСА_1 , позивачі посилалися на те, що відповідач-1 не потребує житлової кімнати в гуртожитку, оскільки там не проживає та не бажає звільнити спірне житлове приміщення.

На підтвердження наведених обставин, позивачами надано акти житлово-експлуатаційної організації «Печерськжитло» від 14.06.2017 року та 19.06.2017 року обстеження кімнати АДРЕСА_1 , відповідно до яких зі слів сусідів встановлено, що у вказаній кімнаті протягом тривалого часу проживають квартиранти, а ОСОБА_1 та малолітня ОСОБА_2 в кімнаті № 60 не проживають (том 1 а. с. 12, 13).

Згідно ст. 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Як визначено у ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Проте, у порушення наведених вимог позивачами не доведено факту наявності у відповідача-1 іншого житла, яке було б придатне для проживання, а виселення, у тому числі, з малолітньою дитиною, не може розглядатися як необхідне в демократичному суспільстві, оскільки не відповідає принципу пропорційності в контексті ст. 8 Конвенції.

Судом враховано, що відповідач-1 вселився у спірну кімнату на законних підставах, які існують на даний час, оскільки на виконання рішення Печерського районного суду м. Києва від 07.12.2018 року у справі № 757/1704/17-ц на підставі наказу КП «ШЕУ Печерського району» № 57-п від 19.12.2018 року ОСОБА_1 поновлено на роботі на посаді головного інженера КП «ШЕУ Печерського району».

Крім того, суд зазначає, що звертаючись до суду з позовом про виселення ОСОБА_1 та малолітньої ОСОБА_2 , позивачі в достатній мірі не аргументували ані мети, яку вони переслідували, ані співрозмірність такого виселення відповідній меті. Тобто без доведення легітимності виселення відповідача та членів її сім`ї без надання іншого житла вочевидь не є пропорційним втручанням і є таким, що не відповідає праву на повагу до їх житла, гарантованого ст. 8 Конвенції.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі № 357/3258/16 (провадження № 61-575св18) та від 24.06.2020 року у справі № 757/16448/17-ц (провадження № 48191св18).

Щодо позовних вимог про виселення неповнолітнього малолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд зазначає наступне.

Частиною 2 та 3 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов`язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла.

Як визначено у ч. ч. 4 - 6 ст. 19 Сімейного кодексу України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Як визначено у ст. 16 Конвенції про права дитини, жодна дитина не може бути об`єктом свавільного або незаконного втручання в здійснення її права на особисте і сімейне життя, недоторканність житла, таємницю кореспонденції або незаконного посягання на її честь і гідність. Дитина має право на захист закону від такого втручання або посягання.

Відповідно до висновку Органу опіки та піклування Печерської районної в місті Києві державної адміністрації від 04.10.2018 року, орган опіки та піклування просить ухвалити рішення у справі на підставі зібраних доказів, з урахуванням житлових прав та інтересів малолітньої дитини (том 1 а. с. 67 - 71).

Так, позивачами не надано доказів, що батько дитини ОСОБА_1 має інше житло, яке було б придатне для проживання з малолітньою дитиною, відповідно, відповідач-1 позбавлений можливості забезпечити реєстрацію своєї дитини на теперішній час, тому, у разі зняття малолітньої дитини з реєстраційного обліку тягне позбавлення можливості та права на реалізацію законних прав дитини, тобто, це суперечить інтересам дитини.

Отже, суд вважає, що виселення відповідачів є порушенням прав на повагу до житла та суперечить інтересам малолітньої дитини.

За таких обставин, позов Печерської районної в м. Києві державної адміністрації та КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

Як визначено у ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, то питання щодо розподілу судового збору судом не вирішується, а іншими учасниками справи належних доказів на підтвердження понесення судових витрат не надано.

Враховуюче викладене, керуючись ст. ст. 317, 321, 391 Цивільного кодексу України, ст. ст. 9, 65, 61, 64, 127, 128, 129 Житлового кодексу УРСР, ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 19 Сімейного кодексу України, ст. ст. 3, 4, 12, 13, 19, 76-81, 133-141, 259, 263-265, 273, 353, 354, 355, п.п. 15.5 п. 15 Розділу ХІІІ Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

В позові Печерської районної в м. Києві державної адміністрації та Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» до ОСОБА_1 , малолітньої особи ОСОБА_2 , в інтересах якої діє ОСОБА_1 , за участю третіх особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Органу опіки та піклування Печерської районної в місті Києві державної адміністрації, Комунальне підприємство «Шляхове експлуатаційне управління Печерського району» про виселення - відмовити.

Позивач-1: Печерська районна в місті Києві державна адміністрація, адреса: 01010, м. Київ, вул. Омеляновича-Павленка, 15, .

Позивач-2: Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва», адреса: 01021, м. Київ, пров. Івана Мар`яненка, 7, .

Відповідач-1: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_6 ; РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач-2: малолітня ОСОБА_2 , в інтересах якої діє ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_6 .

Третя особа-1: Орган опіки та піклування Печерської районної в місті Києві державної адміністрації, адреса: вул. Омельяновича-Павленка, буд. 15, м. Київ, 01010; .

Третя особа-2: Комунальне підприємство «Шляхове експлуатаційне управління Печерського району», адреса: вул. Залізничне шосе, буд. 61, м. Київ, 01014; .

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні скарги на рішення подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду через Печерський районний суд м. Києва, а з початку функціонування Єдиної інформаційно-телекомунікаційної системи безпосередньо до апеляційного суду, матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності Цивільним процесуальним кодексом України в редакції від 15.12.2017 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складений та підписаний 13.03.2023 року.

Суддя І.В. Григоренко