КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 757/30497/15-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/10505/2022
Головуючий у суді першої інстанції: Волкова С.Я.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Семенюк Т.А.

20 грудня 2022 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Семенюк Т.А.

Суддів: Кирилюк Г.М., Рейнарт І.М.,

при секретарі - Стешенко М.В.,

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві, справу за апеляційною скаргою Самокиши Вікторії Юріївни в інтересах Акціонерного товариства «Альфа-банк», яке змінило назву на АТ «Сенс Банк», на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 08 серпня 2022 року в справі за заявою ОСОБА_1 про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню,-

В С ТА Н О В И В :

У травні 2022 року боржник звернувся до суду із заявою про визнання виконавчого листа № 757/30497/15-ц, виданого Печерським районним судом м. Києва 03.02.2020 року, таким, що не підлягає виконанню, з підстав припинення зобов`язання шляхом добровільного його виконання боржником в повному обсязі. На обґрунтування заяви посилався на те, що станом на 24.05.2022 року між АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 виникла заборгованість, строк виконання якої настав. 25.05.2022 року ОСОБА_1 складено та направлено засобами поштового зв`язку на адресуАТ «Альфа-Банк» заяву про зарахування однорідних зустрічних безспірних вимог, час виконання яких настав, та припинення в повному обсязі в добровільному порядку зобов`язань ОСОБА_1 перед АТ «Альфа-Банк». Зазначав, що вказана заява, відповідно до норм діючого законодавства України є заявою про припинення зобов`язань ОСОБА_1 перед АТ «Альфа - Банк» за договором кредитування у розмірі, визначеному ухвалою Апеляційного суду м. Києва у справі 757/30497/15 шляхом добровільного його виконання.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 08 серпня 2022 року заяву представника боржника ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 задоволено та визнано виконавчий лист, виданий Печерським районним судом м. Києва 03 лютого 2020 року в справі № 757/30497/15-ц, таким, що не підлягає виконанню повністю, з підстав припинення зобов`язання шляхом добровільного його виконання боржником ОСОБА_1 в повному обсязі.

Не погоджуючись з ухвалою суду, Самокиша В.Ю. в інтересах АТ «Альфа-банк» подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати та постановити нове рішення, яким відмовити в повному обсязі у задоволенні заяви про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, вважаючи, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом порушено норми процесуального права та не враховано обставини, які мають суттєве значення для справи.

В обґрунтування апеляційної скарги, зазначила, що АТ «Альфа-Банк» не має перед ОСОБА_1 грошових зобов`язань, а зміст заяви суперечить ст. 601 ЦК України у зв`язку із відсутністю зустрічних однорідних вимог та відсутності безспірності таких вимог.

Вважає, що ОСОБА_1 реалізовано його право по витребуванні нерухомого майна (предметів іпотек) у їх власників. У АТ «Альфа-Банк» відсутній обов`язок перед ОСОБА_1 у сплаті йому грошового зобов`язання. Вимоги ОСОБА_1 до АТ «Альфа-Банк», які вказані ним у його заяві від 24.05.2022 не являються безспірними та не являються зустрічними однорідними по відношенню до вимог AT«Альфа-Банк» до ОСОБА_1 .

Зазначила також, що спірна заява ОСОБА_1 не відповідає вимогам п. 4 ч. 1 ст. 602 ЦК України, оскільки в ній нараховані вимоги з порушенням 3-річного строку позовної давності.

21 листопада 2022 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 , в якому представник відповідача просив залишити ухвалу суду без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на те, що рішення є законним, обґрунтованим та ухвалено судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, підтверджених доказами.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що Печерським районним судом м. Києва 03.02.2020 року, видано виконавчий лист № 757/30497/15-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк» 54 624 453,51 грн.

ОСОБА_1 , зветаючись з даною заявою про зарахування зустрічних вимог та визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, посилався на те, що 24.05.2022 р. направив АТ «Альфа Банк» заяву про припинення зобов`язань на суму 54 624 453,51 грн. шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог в порядку статті 601 ЦК України.

Вважає, що у нього до Банку є безспірна грошова вимога до АТ «Альфа Банк» на загальну суму 82 137 443,70 грн., яка складається із :

зобов`язання по поверненню вартості предмету іпотеки за іпотечним договором №02-10/978 вiд 21.03.2008 р. за постановою ВС від 27.02.2019 р. у справі №761/17649/13-ц та за ст.ст. 1212,1213 ЦК України на суму 28 827 334,76 грн.;

3% річних нарахованих за ст. 625 ЦК України з 01.06.2013р. по 24.05.2022 р. на суму 7 766 793,54 грн.;

зобов`язання по поверненню вартості предмету іпотеки за іпотечним договором №02-10/3541 від 18.10.2007 р., за постановою ВС від 13.06.2018 р. у справі № 757/14247/13 та за ст.ст. 1212.1213 ЦК України на суму 35 288 679,20 грн.;

3% річних нарахованих за ст. 625 ЦК України з 01.06.2013 р. по 24.05.2022 р. на суму 9 507 632,03 грн.

Суд першої інстанції, задовольняючи заяву ОСОБА_1 виходив з її обгрунтованості, вважав виконавчий лист, виданий Печерським районним судом м. Києва 03.02.2020 р. у справі № 757/30497/15-ц, таким, що не підлягає виконанню повністю, з підстав припинення зобов`язання шляхом добровільного його виконання боржником ОСОБА_1 в повному обсязі.

Проте з таким висновком суду погодитись не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог частин першої другої статті 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Отже, закон передбачає можливість визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, якщо він виданий компетентним судом і є належним виконавчим документом, однак наявними є обставини, які виключають необхідність проведення виконавчих дій за цим виконавчим документом.

У постанові від 20 лютого 2019 року у справі № 2-4671/11 (провадження № 61-45337св18) Верховний Суд вказав, що перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом статті 432 ЦПК України, не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій норми процесуального права. У цьому випадку саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.

Отже, суть процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню полягає, насамперед, у встановленні обставин та фактів, що свідчать про відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа або наявності інших обставин, які зумовлюють необхідність установлення питань виконання судового рішення.

Відповідно до ст. 601ЦК України зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги.

Отже вимоги, які можуть підлягати зарахуванню, мають відповідати таким умовам: 1) бути зустрічними (кредитор за одним зобов`язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов`язанням є кредитором за другим); 2) бути однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду, у зв`язку з чим зарахування як спосіб припинення зазвичай застосовується до зобов`язань по передачі родових речей, зокрема, грошей). Правило про однорідність вимог розповсюджується на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення такої вимоги. Отже, допускається зарахування однорідних вимог, які випливають з різних підстав (різних договорів тощо); 3) строк виконання таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги.

Таким чином, зарахування можливе за наявності таких умов: зустрічність вимог, тобто сторони беруть участь у двох зобов`язаннях, і при цьому кредитор в одному зобов`язанні є боржником в іншому зобов`язанні; однорідність вимог (гроші, однорідні речі), строк виконання яких настав.

Умова щодо безспірності вимог, які зараховуються, а саме: відсутність спору щодо змісту, умов виконання та розміру зобов`язань, не передбачена чинним законодавством, зокрема статтею 601 ЦК України, але випливає із тлумачення змісту визначених законом вимог і застосовується судами відповідно до усталеної правової позиції, викладеної у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 910/21652/17, від 11.09.2018 у справі № 910/21648/17, від 11.10.2018 у справі № 910/23246/17, від 15.08.2019 у справі № 910/21683/17, від 11.09.2019 у справі № 910/21566/17, від 25.09.2019 у справі № 910/21645/17, від 01.10.2019 у справі № 910/12968/17, від 05.11.2019 у справі № 914/2326/18.

Безспірність вимог, які зараховуються, а саме: відсутність між сторонами спору щодо змісту, умов виконання та розміру зобов`язань, є важливою умовою для зарахування вимог. Умова безспірності стосується саме вимог, які зараховуються, а не заяви про зарахування, яка є одностороннім правочином і не потребує згоди іншої сторони, якщо інше не встановлено законом або договором.

При цьому, у постановах Верховного Суду від 23.10.2018 року у справі №920/18256/17 та від 02.04.2019 року у справі 918/539/18 зазначено: "наявність заперечень однієї сторони не є перешкодою для проведення зарахування зустрічних однорідних вимог за заявою іншої сторони. Однак, апеляційний суд правильно зазначив, що припинення зобов`язання зарахуванням можливе не тільки за умов однорідності та зустрічності вимог сторін, строк виконання яких настав, але й за обов`язкової їх безспірності. Адже, за відсутності безспірності вимог спір по боргу за договором повинен бути вирішений в порядку позовного провадження, а до цього спірна сума не може бути прийнята судом як зарахування зустрічних однорідних вимог, оскільки вказане зарахування не підтверджується належними та допустимими доказами (постанова у справі № 920/18256/17) та "заяви однієї сторони достатньо для проведення зарахування , а якщо інша сторона не погоджується з проведенням такого зарахування, вона вправі звернутися за захистом своїх охоронюваних законом прав до суду, що в подальшому буде підставою для перегляду рішення в даній справі за новивиявленими обставинами" (постанова у справі № 918/539/18).

Як встановлено судом апеляційної інстанції, рішенням апеляційного суду м. Києва від 01 лютого 2017 року, залишеним без змін постановою Верховного Суду від 27 лютого 2019 року, заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 11 грудня 2013 року скасовано, у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки - відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 13 червня 2018 року заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 31 липня 2013 року, ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 28 лютого 2017 року та ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 вересня 2017 року скасовано. У задоволенні позову публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності відмовлено.

Як пояснили в суді апеляційної інстанції представники сторін, будь-яких рішень про стягнення грошових сум з АТ «Альфа Банк» на користь ОСОБА_1 судами не приймалось.

Як встановлено судом, вимоги ОСОБА_1 про зобов`язання по поверненню вартості предмету іпотеки за іпотечним договором №02-10/978 вiд 21.03.2008 р., 3% річних нарахованих за ст. 625 ЦК України з 01.06.2013р. по 24.05.2022 р. на суму 7 766 793,54 грн.; зобов`язання по поверненню вартості предмету іпотеки за іпотечним договором №02-10/3541 від 18.10.2007 р., на суму 35 288 679,20 грн.; 3% річних нарахованих за ст. 625 ЦК України з 01.06.2013 р. по 24.05.2022 р. на суму 9 507 632,03 грн., носять оспорюваний характер, а наявність заперечень іншої сторони на заяву про зарахування чи відсутність будь-якої з названих вище умов, виключає проведення зарахування у добровільному порядку.

За таких обставин, відсутні підстави вважати вимоги ОСОБА_1 до АТ «Альфа Банк» однорідними та безспірними.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що відсутні підстави припинення зобов`язання ОСОБА_1 з виконання виконавчого листа у даній справі на підставі ст. 601 ЦК України зарахуванням однорідних грошових вимог.

Оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, не ґрунтуються на нормах діючого законодавства, колегія суддів вважає за необхідне ухвалу скасувати, прийняти нове судове рішення про відмову у задоволені заяви ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Самокиши Вікторії Юріївни в інтересах Акціонерного товариства «Альфа-банк», яке змінило назву на АТ «Сенс Банк», - задовольнити.

Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 08 серпня 2022 року - скасувати.

Прийняти нове рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Постанова набирає чинності з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлений 27 грудня 2022 року.

Головуючий

Судді