Житомирський апеляційний суд
Справа №283/3113/21 Головуючий у 1-й інст. Тимошенко А.О.
Категорія 80 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2022 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т. М.,

суддів Трояновської Г.С., Миніч Т.І.,

за участю секретаря судового засідання Ляшук М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №283/3113/21 за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи підприємця ОСОБА_2 про стягнення заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку та моральної шкоди, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 на ухвалу Малинського районного суду Житомирської області від 11 лютого 2022 року, постановлену під головуванням судді Тимошенко А.О. в м. Малині,

в с т а н о в и в :

У грудні 2021 року ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість із заробітної плати за жовтень 2020 року та листопад 2020 року в сумі 6037,69 грн., грошову компенсацію за невикористанні дні основної щорічної відпустки за період 2017, 2018, 2019, 2020 років в сумі 10 902,11 грн та в рахунок відшкодування моральної шкоди 2000 грн.

Ухвалою Малинського районного суду Житомирської області від 11 лютого 2022 року провадження у вказаній справі закрито на підставі п.3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою представник ОСОБА_1 ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу Малинського районного суду Житомирської області від 11 лютого 2022 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Зазначає, що оскаржувана ухвала суду є незаконною, помилковою, такою, що прийнята з порушенням норм процесуального права, які містять висновки суду, що не відповідають обставинам справи. Вказує, що ОСОБА_1 звернувся до Малинського районного суду Житомирської області з іншими позовними вимогами (предметом позову) про стягнення заборгованості. Крім того, зазначає, що для повного та об`єктивного розгляду справи в позовній заяві було заявлено клопотання про призначення почеркознавчої експертизи. Вказує, що зміна хоча б однієї з наведених складових не перешкоджає заінтересованим особам звернутися до суду з позовною заявою і не дає суду підстав закривати провадження у справі, відтак вважає, що суд не мав підстав для закриття провадження у даній справі на п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Виходячи зі змісту частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Закриваючи провадження у справі суд першої інстанції виходив з того, що існує судове рішення, яке набрало законної сили, ухвалене з приводу спору між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку та моральної шкоди, у зв`язку з тим, що є таке, що набрало законної сили, рішення суду ухвалене у справі №283/352/21 між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Проте, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Тлумачення пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України свідчить, що підставою для прийняття судового рішення про закриття провадження у справі є наявність іншого рішення суду, яке набрало законної сили та яке ухвалено між тими самими сторонами, про той самий предмет та з тих самих підстав.

Вказана підстава для закриття провадження у справі спрямована на усунення випадків повторного вирішення судом тотожного спору, який вже розглянуто і остаточно вирішено по суті, оскільки після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав.

Закриття провадження у справі у цьому разі можливе за умови, що рішення, яке набрало законної сили, є тотожним позову, який розглядається, тобто збігаються сторони, предмет і підстави позовів.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пунктах 26, 27 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року в справі №320/9224/17 (провадження №14-225цс19) зазначено, що: «за пунктом 3 частини першої статті 255 ЦПК України підставою для закриття провадження у справі є, зокрема, вирішення спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав шляхом ухвалення рішення, яке набрало законної сили, або постановлення ухвали про закриття провадження у справі».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року в справі №761/7978/15-ц (провадження №14-58цс18) зазначено, що: «позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно співпадають сторони, підстава та предмет спору. Нетотожність хоча б одного з елементів не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору. У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. У матеріальному розумінні предмет позову - це річ, щодо якої виник спір».

Предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу» (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі №917/1739/17, провадження №12-161гс19).

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, ухваленого між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення.

Європейський суд з справ людини у своїх рішеннях від 25 липня 2002 року у справі «Совтрансавто-Холдинг» проти України» та від 28 жовтня 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії» зазначав, що існує усталена судом практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що предмет позову у справах №283/352/21 та №283/3113/21 є різним.

Так, у справі №283/352/21 позивач просив стягнути заробітну плату за жовтень листопад 2020 року в розмірі 13 200 грн.; компенсацію за невикористанні дні основної щорічної відпустки за 2017-2020 роки в розмірі 13 024 грн.; середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 15 233 грн.; моральну шкоду завдану затримкою розрахунку в розмірі 2000 грн.

Вбачається, що рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 17 вересня 2021 року по вказаній цивільній справі відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 за безпідставністю.

В свою чергу у справі №283/3113/21 позивач просить стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на свою користь заборгованість по заробітній платі за жовтень 2020 року та листопад 2020 року в сумі 6037,69 грн., грошову компенсацію за невикористанні дні основної щорічної відпустки за період 2017 по 2020 роки в сумі 10 902,11 грн та моральну шкоду в сумі 2000 грн.

Відтак, вбачається, що позивачем подано новий позов з іншими позовними вимогами. Крім того, судом першої інстанції не звернуто уваги, що у справі №283/352/21 позов пред`явлений до ОСОБА_2 , як до фізичної особи, а у справі №283/3113/21 як до фізичної особи-підприємця.

В постанові Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» від 12.06.2009 року за №5, визначення терміну «предмет позову» полягає у визначенні конкретних вимог позивача, «підстава позову» - чим він обґрунтовує свої вимоги і «зміст вимоги» - спосіб захисту свого права, який він обрав.

Відповідно до норми права позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 28 лютого 2018 року у справі №344/224/16-ц.

Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що закриття провадження у справі можливе лише за умови, якщо рішення, що набрало законної сили, є тотожним до позову, який розглядається, тобто співпадають сторони, предмет і підстави позовів.

Враховуючи вищевикладене, у суду першої інстанції були відсутні підстави, визначені п.3 ч.1 ст. 255 ЦПК України для закриття провадження у справі.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У разі оскарження ухвали, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, зокрема, ухвали про закриття провадження, суд апеляційної інстанції має повноваження лише щодо її скасування та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Так, згідно п.6 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

За таких обставин, ухвалу Малинського районного суду Житомирської області від 11 лютого 2022 року слід скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Малинського районного суду Житомирської області від 11 лютого 2022 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 11 травня 2022 року.

Головуючий

Судді