Справа №351/1286/21
Номер провадження №2/351/72/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2022 року м. Снятин

Снятинський районний суд Івано-Франківської області

в складі : головуючого-судді Собка В.М.,

з участю секретаря Пустовойтової Л.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Снятині цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, позовні вимоги мотивувала тим, що з відповідачем знаходилася у шлюбних відносина, рішенням Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 10.09.2020 р. шлюб між сторонами розірвано. За час перебування в шлюбі сторонами набуте майно будинок загальною площею 144 кв.м. з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та транспортний засіб марки ВАЗ, модель 217130 № VIN НОМЕР_1 2009 року випуску ДНЗ НОМЕР_2 .

Позивачка зазначила, що автомобіль було придбано нею за її особисті грошові кошти, оскільки близько 10 років вона на постійній основі працевлаштована у Республіка Італія та ввесь цей час утримувала транспортний засіб у належному стані передаючи відповідачу кожного місяця грошові кошти для його амортизації. Також, вона будучи працевлаштованою за кордоном, здійснювала дорогий ремонт в будинку, куплено побутову техніку, меблі, мотоблок, добудовано гаражний комплекс, а саме: кухню, сараї, вбиральню та огорожу. Здійснено благоустрій присадибної земельної ділянки.

На сьогоднішній день сторони проживають окремо. Відповідач чинить перешкоди щодо користування спільним майном у зв`язку з чим, вона змушена проживати у своєї сестри. У зв`язку з такою поведінкою відповідача позивачка вимушена звернутися до суду із даним позовом.

Представник позивачки в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала повністю.

Відповідач в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав.

Суд дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, з наступних підстав.

З свідоцтва про укладення шлюбу НОМЕР_3 , слідує, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 07.12.1975 р. уклали шлюб. Після укладення шлюбу « ОСОБА_5 » присвоєно прізвище « ОСОБА_6 » .

Рішенням Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 10.09.2020 р. шлюб між позивачкою та відповідачем розірвано.

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна слідує, що за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 0,2382 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Попельниківської сільської ради.

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна слідує, що за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 0,0475 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Попельниківської сільської ради.

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна слідує, що за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на житловий будинок загальною площею 144 кв.м.

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна слідує, що за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 0,3646 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Попельниківської сільської ради.

Згідно відповіді територіального сервісного центру №2644 регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Івано-Франківській області, автомобіль марки ВАЗ, модель 217130 № VIN НОМЕР_1 2009 року випуску ДНЗ НОМЕР_2 , колір сірий, свідоцтво: НОМЕР_4 ; 05.03.2010 р. зареєстрований на гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 НОМЕР_5 , ж. с. Попельники, Снятинського району, Івано-Франківської області на підставі ВМД 354310 від 21.01.2010 р. та довідка рахунок КІМ 022603 від 04.03.2010 .

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

Відповідно до ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними.

У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ст. 61 СК України).

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується ст. 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено уст. 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини 1, 2 ст. 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (ч. 2ст. 364 ЦК України).

Правові підстави визнання майна особистою приватною власністю дружини та чоловіка закріплені у ст. 57 СК України.

Статтею 369 ЦК України встановлено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників.

У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників.

Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та(або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 - 72 СК України та ст. 372 ЦК України.

Згідно із ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Побудувавши спірний будинок під час перебування в шлюбі, позивачка та відповідач набули право спільної сумісної власності на спірне майно відповідно до зазначених положень та їх право на рівну частку в майні презюмується.

Положення п.19 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27.12.2007 р. №11, визначає, що вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні рахувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Таким чином, побудований під час перебування сторін у шлюбі будинок є об`єктом спільної сумісної власності сторін і будь-яких доказів щодо належності будинку лише відповідачу не надано.

Згідно з ч.2 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Позивачкою надано докази того, що житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 та автомобіль марки ВАЗ, модель 217130 № VIN НОМЕР_1 2009 року випуску ДНЗ НОМЕР_2 є об`єктом права спільної сумісної власності сторін, є законні підстави для виділення у власність сторонам по 1/2 частині даного будинку та по 1/2 частині автомобіля. А тому, позовні вимоги слід задоволити . Виділити у власність ОСОБА_1 (1/2 ) частину будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться у АДРЕСА_1 .

Виділити у власність, ОСОБА_2 (1/2 ) частину будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться у АДРЕСА_1 , коломийського району.

Виділити у власність, ОСОБА_1 (1/2 ) частину автомобіля марки марки ВАЗ, модель 217130 № VIN НОМЕР_1 2009 року випуску ДНЗ НОМЕР_2 .

Виділити у власність, ОСОБА_2 (1/2 ) частину автомобіля марки марки ВАЗ, модель 217130 № VIN НОМЕР_1 2009 року випуску ДНЗ НОМЕР_2 .

Представник позивачки просила про стягнення з відповідача понесених судових витрат на професійну правничу допомогув розмірі 20 000 грн., одночасно надавши детальний опис робіт.

Перевіривши матеріали справи суд приходить до наступного висновку.

Частиною 1 статті 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Частинами 1 та 2 статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до вимог статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Так, з наданого попереднього розрахунку про стягнення витрат на правничу допомогу документів встановлено, що позивачка просить стягнути грошові кошти у загальному розмірі 20 000 грн.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006 року у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Отже, з аналізу наведених норм законодавства вбачається, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. На підставі вищенаведеного суд прийшов до висновку, що з відповідача підлягає стягненню сплачений позивачкою судовий збір у розмірі 2 160 грн., що підтверджується квитанцією долученою до матеріалів справи.

На підставі викладеного та ст.ст. 60,61,70,71 СК України, керуючись ст.ст. 259, 263-265 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позов задоволити частково.

Виділити у власність ОСОБА_1 (1/2 ) частину будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться у АДРЕСА_1 .

Виділити у власність, ОСОБА_2 (1/2 ) частину будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться у АДРЕСА_1 , коломийського району.

Виділити у власність, ОСОБА_1 (1/2 ) частину автомобіля марки марки ВАЗ, модель 217130 № VIN НОМЕР_1 2009 року випуску ДНЗ НОМЕР_2 .

Виділити у власність, ОСОБА_2 (1/2 ) частину автомобіля марки марки ВАЗ, модель 217130 № VIN НОМЕР_1 2009 року випуску ДНЗ НОМЕР_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у сумі 2 160 грн.

В решті позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції з дня його проголошення. У разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий: Василь СОБКО