КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції: Аббасова Н.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2022 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Немировської О.В.

суддів - Махлай Л.Д., Ящук Т.І.

секретар - Лащевська Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» про визнання права власності та витребування майна з чужого володіння,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 03 жовтня 2022 року,

встановив:

у вересні 2020 року позивач звернулась до суду з позовом про визнання права власності та витребування майна з чужого володіння.

У вересні 2021 року позивач звернулась до суду із заявою про зміну предмету позову, яка ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 18 липня 2022 року була залишена без руху.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 03 жовтня 2022 року заяву про зміну предмету позову було залишено без розгляду.

Не погоджуючись з ухвалою, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду, посилаючись на порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3 , представника ТОВ «Кей-Колект» - Перегудова І.В., дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, у вересні 2020 року позивач звернулась до Оболонського районного суду м. Києва з позовом про визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 24 січня 2022 року справу було передано за підсудністю до Шевченківського районного суду м. Києва, оскільки відповідач ОСОБА_2 з вересня 2020 року є присяжним Оболонського районного суду м.Києва.

Також матеріали справи свідчать про те, що 10 вересня 2021 року до Оболонського районного суду м. Києва від позивача ОСОБА_1 надійшла заява про зміну предмету позову, яка судом розглянута не була.

Після прийняття справи до провадження Шевченківського районного суду м. Києва даної справи, ухвалою від 18 липня 2022 року заяву позивача про зміну предмету позову було залишено без руху. судом встановлено, що позивачем було заявлені нові позовні вимоги, які не оплачені судовим збором. Також в ухвалі суду було вказано, що нові позовні вимоги заявлені до приватних нотаріусів Київського міського нотаріального округу Кобелєвої А.М. та Швець Р.О. , і при цьому не вказано їх процесуального статусу.

10 серпня 2022 року позивачем на виконання ухвали про усунення недоліків заяви про зміну предмету позову було надано квитанції про сплату судового збору за нові позовні вимоги.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 03 жовтня 2022 року заява про зміну предмету позову була залишена без розгляду.

Вирішуючи про залишення заяви без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що недоліки заяви у повному обсязі усунуті не було, а саме в частині зазначення процесуального статусу приватних нотаріусів, до яких на думку суду заявлені позовні вимоги. Однак. з таким висновком суду колегія суддів погодитись не може, оскільки він зроблений із порушенням норм процесуального права та не відповідає встановленим у справі обставинам.

Як вбачається зі змісту заяви позивача про зміну предмету позову нею було заявлено позовні вимоги про визнання протиправним та скасування реєстраційний запису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої А.М. про право власності № 13083240 від 28.01.2016 на однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 за ТОВ «Кей Колект» (); визнання недійсним договору від 25.07.2019 купівлі - продажу вказаної квартири, укладеного між ТОВ «Кей Колект» та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О., зареєстрований в реєстрі за № 3793; визнання протиправним та скасування реєстраційного запису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. про право власності № 32545209 від 25.07.2019 на квартиру за ОСОБА_2 ; витребування з чужого незаконного володіння ОСОБА_2 спірної квартири; визнання (поновлення) за ОСОБА_1 права власності на квартиру.

Відповідно до висновку Верховного Суду, зробленого у постанові від 09 липня 2020 року у справі № 922/404/19, позовом є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Збільшено (чи зменшено) може бути лише розмір вимог майнового характеру.

Під збільшенням розміру позовних вимог не може розумітися заявлення ще однієї чи кількох вимог, додатково до викладених у позовній заяві. Неправомірно під виглядом збільшення розміру позовних вимог висувати нові вимоги, які не були зазначені у тексті позовної заяви.

Аналогічна правова позиція зазначена у постанові Верховного Суду від 25 травня 2022 року у справі № 753/1908/15-ц.

Статтею 49 ЦПК України визначено процесуальні права та обов`язки сторін. Частиною другою статті 49 ЦПК України передбачено, що крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу: 1) позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу; 2) позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження; 3) відповідач має право подати зустрічний позов у строки, встановлені цим Кодексом. Частиною третьою цієї статті визначено, що до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.

У постанові Верховного Суду від 19 листопада 2020 року у справі № 638/5172/17 зазначено, що позивач може змінити або підставу, або предмет позову. Зміна підстав і предмета позову не допускається. Зміна підстав або предмета позову здійснюється шляхом подання суду відповідної письмової заяви. Зміна підстав або предмета позову можлива лише до початку розгляду судом справи по суті, тобто до того моменту, коли суд почне проголошувати позовну заяву. Ця норма спрямована на усунення зловживання процесуальним правом на зміну підстав або предмета позову. Заява, подана після початку розгляду справи по суті, залишається без розгляду і повертається позивачеві.

Предмет позову кореспондується із способами захисту права, які визначені, зокрема у статті 16 ЦК України, а відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, що може полягати в обранні позивачем іншого/інших, на відміну від первісно обраного способу захисту порушеного права, в межах спірних правовідносин.

Зміна предмета позову можлива, зокрема у такі способи: 1) заміна одних позовних вимог іншими; 2) доповнення позовних вимог новими; 3) вилучення деяких із позовних вимог; 4) пред`явлення цих вимог іншому відповідачу в межах спірних правовідносин.

Такого висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 23 листопада 2022 року (справа №352/1331/20).

Частиною 3 ст. 49 ЦПК України встановлено, що до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви.

В даному випадку заява ОСОБА_1 про зміну предмету позову відповідає вимогам процесуального закону та меті реалізації позивачем свого права на зміну предмету позову.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що в оскаржуваній ухвалі суд першої інстанції посилався на положення ст. 185 ЦПК України, частиною 2 якої встановлено, що в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення. При цьому зі змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що суд, встановивши про недолік заяви про зміну предмету позову - не зазначення позивачем процесуального статусу приватних нотаріусів, не вказав яким чином відповідний за твердженням суду недолік слід усунути.

Також судом першої інстанції не було враховано право позивача у відповідності до положень ч. 3 ст. 13 ЦПК України на власний розсуд розпоряджатись своїми правами щодо предмета спору.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 189 ЦПК України визначено, що завданням підготовчого провадження є остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу.

Відповідно до ч. 1 ст. 196 ЦПК України для виконання завдання підготовчого провадження в кожній судовій справі, яка розглядається за правилами загального позовного провадження, проводиться підготовче засідання.

Частиною 2 ст. 197 ЦПК України визначено, що у підготовчому засіданні суд, зокрема, заслуховує уточнення позовних вимог та заперечень проти них та у разі необхідності розглядає відповідні заяви; може роз`яснювати учасникам справи, які обставини входять до предмета доказування, які докази мають бути подані тим чи іншим учасником справи; з`ясовує, чи повідомили сторони про всі обставини справи, які їм відомі; з`ясовує, чи надали сторони докази, на які вони посилаються у позові і відзиві, а також докази, витребувані судом чи причини їх неподання; вирішує питання про проведення огляду письмових, речових і електронних доказів у місці їх знаходження; вирішує питання про витребування додаткових доказів та визначає строки їх подання, вирішує питання про забезпечення доказів, якщо ці питання не були вирішені раніше; встановлює порядок з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, та порядок дослідження доказів, якими вони обґрунтовуються під час розгляду справи по суті, про що зазначається в протоколі судового засідання, тощо.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.

Неналежне, на переконання суду, викладення позовних вимог позивачем у заяві про зміну предмету позову не може бути підставою для залишення такої заяви без руху та її повернення без розгляду.

Залишаючи заяву без розгляду, суд першої інстанції позбавив позивача процесуального права на остаточне визначення складу учасників процесу у підготовчому судовому засіданні та не врахував, що питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, суд вирішує під час ухвалення рішення у відповідності до положень ст. 264 ЦПК України, а не на стадії прийняття до розгляду заяви про зміну предмету позову.

Статтею 379 ЦПК України визначено, що підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Враховуючи викладене, судом першої інстанції було зроблено помилковий висновок про наявність підстав для залишення заяви без розгляду, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід задовольнити, а ухвалу суду скасувати з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 03 жовтня 2022 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено 26 грудня 2022 року.

Головуючий

Судді