Дата документу 21.12.2022Справа № 554/6825/14-ц
Провадження № 2/554/6501/2022
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2022 року Октябрський районний суд м. Полтави в складі :

головуючого судді Материнко М.О.,

за участю секретаря Закори Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтава в порядку спрощеного позовного провадження цивільний позов Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк " до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

Представник позивача звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором посилаючись на те, що 12.03.2008 року між Банком та відповідачем було укладено кредитний договір № б/н, на підставі якого ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 20 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідач взятих на себе зобов`язань не виконує належним чином, у зв`язку з чим утворилася заборгованість, яка станом на 31.03.2014 року складає 41582,80 грн.

9 вересня 2014 року Октябрським районним судом м Полтави винесено заочне рішення, яким задоволено позов ПАТ КБ «Приватбанк», стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача 41582,80 грн.

До суду надійшла заява про перегляд заочного рішення, відповідно до якої заявник прохав скасувати заочне рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 09.09.2014року у справі 554/6825/14-ц за позовною заявою Публічного акціонерного товариства Комерційного банку « Приватбанк » до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

05.12.2022 року заочне рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 09.09.2014 року скасовано, призначено новий розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Від представника відповідача - адвоката Грибовод В.В. до суду надійшов відзив на позов, в якому він зазначив, що посилання позивача на Умови та правила надання банківських послуг, як на складову кредитного договору безпідставне, виходячи з висновку, викладеного в Постанові Верховного суду від 03.07.2019 року у справі 342/180/17.

Також, безпідставним вважає стягнення заборгованості після звернення позивача до суду з позовом.

Сума позовних вимог, обґрунтовується тим, що від суми фактично нарахованої заборгованості станом на день подачі позовної заяви віднімається сума, встановлена в судовому наказі Київського районного суду м Полтави від 26.03.2010 року.

Посилається на абз. 1, 2 п. 17 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику розгляду судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» та ухвалу ВССУ від 21.01.2015 року у справі 6-42315св14.

Просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Представник позивача в судове засідання не з`явився.

Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 12.03.2008 року між позивачем ПАТ КБ « ПриватБанк » ( на даний час АТ КБ « ПриватБанк » ) та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № б/н.

Згідно з умовами кредитного договору ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 20 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

З розрахунків, наданих позивачем, вбачається, що станом на 31.03.2014 р. у зв`язку з невиконанням відповідачем свого обов`язку щодо сплати щомісячних платежів, утворилася заборгованість, яка, з відрахуванням вищевказаної суми, що стягнута за судовим рішенням, становить - 41 582 грн. 80 коп.

На аркуші справи №4 міститься копія наказу Київського районного суду м Полтави від 26.03.2010 року, яким стягнуто заборгованість із ОСОБА_1 за невиконання кредитного договору, що є предметом даного судового розгляду.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (ч.1 ст.527 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України).

Відповідно до частин 1 та 2 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово висловлювала позицію про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Тобто, припинення нарахування передбачених договором процентів та неустойки можливо у двох випадках:

закінчення строку кредитування, який визначений договором;

пред`явлення вимоги в порядку ч.2 ст.1050 ЦК України.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі №310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18) зроблено висновок, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні.

Згідно з положеннями ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 року по справі №910/1238/17 зроблено висновок, що після закінчення строку дії кредитного договору або у разі пред`явлення банком вимоги про дострокове повернення грошових коштів змінюється правова природа зобов`язання і у такому випадку нарахування штрафних санкцій можливе вже не на підставі умов договору, а на підставі статті 625 ЦК України, якою врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання.

Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У постанові Верховного Суду від 10.04.2018 року по справі №914/1033/17 сформовано висновок, що інфляційне нарахування на суму боргу та трьох процентів річних є наслідком прострочення боржником грошового зобов`язання і способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (виплати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Саме лише прийняття судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України за час прострочення.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку трьох процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання, яке вже виникло на підставі рішення суду.

Частиною 3 ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У п.3 ч.2 ст.129 Конституції України закріплено основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Суд визнає неспроможними доводи представника позивача про те, що кредитний договір діє з моменту його підписання сторонами і до повного виконання ними зобов`язань, оскільки вони встановлених судом обставин не спростовують, а ґрунтуються виключно на власному тлумаченні представником позивача норм чинного цивільного законодавства на власну користь.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення.

Враховуючи вищевикладене, встановлені обставини, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 12,13,81,259,263-265,352 ЦПК України , суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 12.03.2008 року - відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду на протязі тридцяти днів з моменту проголошення, а учасниками, що не були присутні при його оголошенні у той же строк з моменту отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи :

Позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк « ПриватБанк »( юридична адреса : м. Київ, вул. Грушевського,1-Д, , МФО 305299 ).

Відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , адреса проживання : АДРЕСА_1 ).

Повний текст судового рішення виготовлено 29.12.2022 року.

Суддя М.О. Материнко