01.09.2022 Справа № 756/7103/22
Унікальний номер судової справи 756/7103/22
Номер провадження 2-з/756/171/22
У Х В А Л А

про забезпечення позову

01 вересня 2022 року м. Київ

Суддя Оболонського районного суду м. Києва Банасько І.М., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Вишневої міської ради Бучанського району Київської області, про відібрання дитини та повернення її за попереднім місцем проживання,

УСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до відповідача ОСОБА_2 про відібрання дитини та повернення її за попереднім місцем проживання. Просить суд ухвалити рішення, яким відібрати малолітню дитину ОСОБА_3 , 2014 року народження у матері ОСОБА_2 та повернути малолітнього ОСОБА_3 до попереднього місця проживання з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Разом з позовною заявою ОСОБА_1 подано до суду заяву про забезпечення позову.

Просить суд постановити ухвалу, якою зобов`язати відповідача ОСОБА_2 не чинити позивачу ОСОБА_1 перешкод у спілкуванні з сином ОСОБА_3 , встановити наступний порядок участі батьків у спілкуванні та побаченнях з малолітнім ОСОБА_3 : дитина постійно проживає з батьком за адресою: АДРЕСА_1 ; мати має право зустрічатися та без перешкод спілкуватися з дитиною у присутності батька у понеділок, вівторок та суботу.

В обґрунтування поданої заяви зазначає, що сторони є батьками малолітньої дитини ОСОБА_3 , 2014 року народження. Розпорядженням Києво-Святошинської районної державної адміністрації №70 від 31.01.2020 відповідно до рішення комісії з питань захисту прав дитини при Києво-Святошинській районній державній адміністрації від 28.01.2020 (протокол №2) визначено місце проживання дитини з батьком. Окрім того, стронами було укладено нотаріально посвідчений договір від 29.01.2020, відповідно до п. 1.4 Договору визначено, що за рішенням батька дитина може проживати з ним за адресою: АДРЕСА_1 . Починаючи з квітня 2019 року дитина фактично проживала разом з батьком за адресою: АДРЕСА_1 . За місцем проживання дитина відвідувала приватний заклад «НВК школа І ступеня ДНЗ «Рудий Будиночок», що знаходиться у м. Києві по вул. Луговій, 1-г/2 та надалі приватний заклад загальної середньої освіти ліцей «ІНТЕГРАЛ». 17.08.2022 близько 18.00 год. позивачу стало відомо про те, що відповідач забрала сина та не планує повертати його за місцем проживання. Точне місце перебування відповідача та дитини позивачу не відомі.

З урахуванням того, що відповідно до ст.ст. 160, 161 СК України місце проживання дитини визначено з батьком, а також інших обставин, позивач вважає, що його право на спілкування з дитиною має бути забезпечено шляхом зобов`язання відповідача не чинити позивачу перешкод у спілкуванні з сином та встановлення наступного порядку участі батьків у спілкуванні та побаченнях з дитиною: дитина постійно проживає з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ; мати має право зустрічатися та без перешкод спілкуватися з дитиною у присутності батька у понеділок, вівторок та суботу. Даний порядок забезпечення позову не спричинить порушення балансу інтересів сторін, оскільки постійне проживання дитини з батьком вже визначено в порядку ст.ст. 160, 161 СК України. Також, визначено право матері спілкуватися з дитиною у понеділок, вівторок та суботу. Документи про визначення місця проживання дитини є чинними та встановлення порядку спілкування з нею є чинними та не оспорюються сторонами. Щодо спілкування відповідача з дитиною в присутності позивача, то дана міра на думку позивача є виправданою з огляду на очевидне та грубе порушення відповідачем раніше погодженого порядку спілкування з дитиною, використання спілкування з дитиною без присутності батька для незаконної зміни місця проживання дитини. Факт можливого перебування дитини за межами України не є перешкодою для ухвалення судового рішення щодо забезпечення позову шляхом зобов`язання одного з батьків не чинити перешкоди у спілкуванні та побаченнях з дитиною, оскільки таке рішення може бути виконано шляхом реаліалізації міжнародних договорів України щодо взаємного визнання та виконання судових рішень.

У порядку, визначеному ч. 1 ст. 153 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати заяву про забезпечення позову без повідомлення учасників справи.

Повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах заяви докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є сином позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві 31.07.2014, актовий запис №2484.

Розпорядженням Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області №70 від 31.01.2020 визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_1 .

Між сторонами 29.01.2020 було укладено договір між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Білоус А.А. та зареєстровано у реєстрі за №194.

Так, відповідно до п. 1.3 Договору місцем проживання дитини батьки визначили місце проживання батька, а саме квартира АДРЕСА_2 . У разі зміни фактичного місця проживання дитини та інше, батько зобов`язується попереджувати матір письмово із зазначенням точного місця проживання дитини не пізніше одного місяця з моменту зміни місця проживання.

Пунктом 1.4 Договору встановлено, що батьки також домовились, що за рівшенням батька дитина може проживати з ним за адресою: АДРЕСА_1 .

За твердженням позивача відповідач приховує місце перебування їхньої спільної дитини та не повертає її за визначеним місцем проживання з батьком.

Відповідно до вимог статті 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити, передбачених статті 150 цього Кодексу, заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно пункту 3 частини першої статті 150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина третя статті 150 ЦПК України).

Відповідно до частини десятої статті 150 ЦПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Згідно із частиною першою статті 161 Сімейного кодексу України (далі по тексту СК України), якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до статті 162 СК України якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання.

Дитина не може бути повернута лише тоді, коли залишення її за попереднім місцем проживання створюватиме реальну небезпеку для її життя та здоров`я або обставини змінилися так, що повернення суперечить її інтересам.

Статтею 163 СК України встановлено, що батьки мають переважне право перед іншими особами на те, щоб малолітня дитина проживала з ними.

Батьки мають право вимагати відібрання малолітньої дитини від будь-якої особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду.

Суд може відмовити у відібранні малолітньої дитини і переданні її батькам або одному з них, якщо буде встановлено, що це суперечить її інтересам.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Так, ОСОБА_1 звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову про відібрання дитини та повернення її за попереднім місцем проживання просить суд:

- зобов`язати відповідача не чинити позивачу перешкод у спілкуванні з сином ОСОБА_3 ;

- встановити наступний порядок участі батьків у спілкуванні та побаченнях з малолітнім ОСОБА_3 : дитина постійно проживає з батьком за адресою: АДРЕСА_1 ; мати має право зустрічатися та без перешкод спілкуватися з дитиною у присутності батька у понеділок, вівторок та суботу.

Щодо забезпечення позову шляхом встановлення порядку спілкування та побачення з малолітнім ОСОБА_3 слід зазначити наступне.

Позивач звернувся до суду із позовом про відібрання дитини та повернення її за попереднім місцем проживання.

Згідно з ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Місце проживання малолітного ОСОБА_3 визначено органом опіки у відповідності до ст.ст. 160, 161 СК України.

Окрім того, між сторонами 29.01.2020 було укладено договір між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини.

Заявник стверджує, що відповідач забрала сина та не планує повертати його за місцем проживання. Точне місце перебування відповідача та дитини позивачу не відомі.

Вказане свідчить про те, що відповідачем, яка є матір`ю дитини, не виконуються умови Договору від 29.01.2020.

Так, згідно ст. 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Разом з тим, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

Незважаючи на те, що сторони погодили місце проживання дитини з батьком, про що уклали нотаріально повідчений договір щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини, окрім того, місце проживання дитини визначено органом опіки, та враховуючи те, що відповідачем не виконуються умови вказаного договору, судом встановлено, що між сторонами наразі дійсно існує спір щодо визначення місця проживання дитини та щодо визначення порядку спілкування з дитиною та її виховання.

Вимоги заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову щодо встановлення порядку участі батьків у спілкуванні та побаченні з дитиною містять в собі вимогу про визначення місця проживання дитини з батьком та вимогу про визначення матері, яка є відповідачем у справі, порядку спілкування з сином.

Сімейний кодекс України чітко регламентує порядок захисту прав того з батьків, який проживає окремо, у разі виникнення спору щодо визначення місця проживання дитини та визначення порядку спілкування з дитиною та її виховання.

Відповідно до роз`яснень, викладених у Постанові Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову» № 9 від 22 лютого 2006, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб.

Таким чином, застосування визначеного заявником виду забезпечення позову щодо визначення місця проживання дитини з батьком за змістом фактично призведе до ухвалення рішення по суті справи з аналогічними позовними вимогами про відібрання дитини та повернення її за попереднім місцем проживання без її розгляду, що не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Відповідно до частин першої і другої статті 15 Закону України "Про охорону дитинства" дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

З точки зору класифікації судових спорів стосовно виховання дитини як вимоги про визначення місця проживання дитини, так і вимоги про визначення графіку (часу і місця) побачення дитини з кожним із батьків належать до категорії спорів стосовно дитини у широкому розумінні, проте різняться за способом судового захисту.

Так, судове рішення про визначення місця проживання дитини і відібрання дитини від батька (матері) без позбавлення батьківських прав спрямовано на передачу дитини від однієї особи (батька/матері) до іншої особи (матері/батька).

Заходи ж забезпечення позову, що полягають у визначенні часу та місця побачення і спілкування дитини з одним із батьків, який на час розгляду справи про визначення місця проживання дитини проживає окремо від неї, спрямовані на усунення перешкод у спілкуванні дитини з цим із її батьків на час вирішення по суті спору щодо місця її проживання.

Застосування заходу забезпечення позову шляхом визначення матері, яка є відповідачем у справі, порядку спілкування з сином є наразі недоцільним, оскільки дитина на теперішній час проживає з нею.

Отже, батько звертаючись до суду із заявою про застосування заходів забезпечення у справі про відібрання дитини та повернення її за попереднім місцем проживання шляхом зобов`язання відповідача не чинити перешкоди у спілкуванні йому з дитиною має клопотати визначити саме йому час та місце побачення і спілкування з дитиною, яка проживає наразі окремо від нього.

Таким чином, з огляду на вищевикладене в задоволенні заяви позивача в частині забезпечення позову шляхом встановлення наступного порядку участі батьків у спілкуванні та побаченнях з малолітнім ОСОБА_3 : дитина постійно проживає з батьком за адресою: АДРЕСА_1 ; мати має право зустрічатися та без перешкод спілкуватися з дитиною у присутності батька у понеділок, вівторок та суботу слід відмовити.

Щодо забезпечення позову шляхом зобов`язання матері не чинити батьку перешкод у спілкуванні з дитиною суд зазначає про таке.

При вирішенні питання про необхідність застосування даного виду забезпечення позову, судом встановлено, що між сторонами наразі дійсно існує спір щодо визначення місця проживання дитини, щодо визначення порядку спілкування з дитиною та її виховання, відібрання дитини та повернення за попереднім місцем проживання.

А також, судом встановлено, що між сторонами склалися стосунки, які позбавляють заявника ОСОБА_1 регулярно спілкуватися з дитиною, що, зокрема, підтверджується долученими до заяви скріншотами журналу викликів у месенджері.

Підстави для забезпечення позову є оціночними та визначаються судом залежно від фактичних обставин у кожному конкретному випадку, однак будь-який сімейний спір стосовно дитини повинен вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини.

У статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Частиною третьою татті 9 вказаної Конвенції визначено право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Вказані норми міжнародного права кореспондуються із положеннями статті 141 СК України, відповідно до якої мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, та із положеннями частини третьої статті 11 Закону України "Про охорону дитинства", в якій вказано, що батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно зі статтею 157 СК України питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до частин першої і другої статті 15 Закону України "Про охорону дитинства" дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Відповідно до статті 4 Конвенції про контакт з дітьми, дитина та її батьки мають право встановлювати й підтримувати регулярний контакт один з одним. Такий контакт може бути обмежений або заборонений лише тоді, коли це необхідно в найвищих інтересах дитини. Якщо підтримання неконтрольованого контакту з одним з батьків не відповідає найвищим інтересам дитини, то розглядається можливість контрольованого особистого контакту чи іншої форми контакту з одним з таких батьків.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), практика якого відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України та статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" застосовується судами як джерело права, зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у найкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі за заявою "MAMCHUR v. UKRAINE", № 10383/09, § 100).

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі за заявою "HANT v. UKRAINЕ", №31111/04, § 54).

Також ЄСПЛ наголошував на необхідності та важливості контакту дитини з кожним із батьків під час тривалого судового процесу та відсутності остаточного рішення щодо визначення місця проживання дитини. Так, у рішенні "Крістіан Кетелін Унгуряну проти Румунії" від 04 вересня 2018 року ЄСПЛ вказав, що тривалий судовий процес, пов`язаний, у тому числі зі встановленням графіка відвідування дитини, невиправдано позбавив батька можливості бачитися з сином протягом чотирьох років, що свідчить про порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод щодо права на повагу до його приватного і сімейного життя, а тому є допустимим встановлення такого графіка до закінчення розгляду справи по суті.

У постанові від 25 листопада 2020 року у справі № 760/15413/19 (провадження № 61-9164св20) Верховний Суд виклав такий висновок щодо застосування заходів забезпечення позову у справі про визначення місця проживання малолітніх дітей: "колегія суддів звертає увагу на те, що у таких чутливих правовідносинах, враховуючи можливий тривалий судовий розгляд справи про визначення місця проживання малолітньої дитини, сприяння забезпеченню відновлення відносин та емоційного контакту малолітньої дитини особисто з її матір`ю повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити або взагалі відгородити дитину від зустрічей із матір`ю. А тому з метою запобігання втрати емоційного контакту матері з малолітньою дитиною, погіршення між ними психоемоційного характеру відносин на період розгляду справи у суді, який може бути тривалим, та остаточного вирішення питання про визначення місця проживання малолітньої дитини, Верховний Суд вважає за необхідне застосування заходу забезпечення позову у спірних правовідносинах із дотриманням вимог законодавства, яким врегульовано правовий механізм забезпечення позову".

«Відновлення відносин та емоційного контакту малолітньої дитини з її матір`ю повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити дитину від зустрічей з матір`ю» (постанови Верховного Суду від 04 квітня 2018 року у справі № 344/16653/16-ц (провадження № 61-1153св17), від 18 листопада 2020 року у справі № 127/31828/19 (провадження № 61-10859св20), від 17 травня 2021 року у справі № 761/25101/20 (провадження № 61-1092св21).

Аналогічного правового висновку дійшов Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у постанові від 15.09.2021 у справі № 752/6099/20.

Зважаючи на те, що на час вирішення справи про відібрання дитини та повернення її за попереднім місцем проживання, батько проживає окремо від дитини, а також з огляду на наявність перешкод у регулярному спілкуванні з дитиною, що підтверджується скріншотами журналу телефонних дзвінків батька, суд дійшов до висновку, що останній має право на спілкування з дитиною, а матір не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною.

Суд вважає, що спілкування батька з дитиною на час вирішення спору щодо відібрання дитини та повернення її за попереднім місцем проживання, враховуючи чутливий характер правовідносин та можливий тривалий судовий розгляд справи, будуть сприяти відновленню та налагодженню емоційних стосунків батька з його малолітньою дитиною, усунення ризику відчуження дитини від батька і ця обставина відповідатиме найкращим інтересам дитини, що в свою чергу може усунути загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення про відібрання дитини та повернення її за попереднім місцем проживання.

З огляду на викладене, суд дійшов переконливого висновку про наявність підстав для часткового задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, зобов`язавши відповідача ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_1 у спілкуванні з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На підставі викладеного, керуючись ст. 149, 150-151, 153, 353-354 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 (адреса проживання: АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_4 ; РНОКПП НОМЕР_2 ), третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Вишневої міської ради Бучанського району Київської області (місцезнаходження: 08132, Київська область, м. Вишневе, вул. Святошинська, 29; код ЄДРПОУ), про відібрання дитини та повернення її за попереднім місцем проживання задовольнити частково;

Зобов`язати ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_1 у спілкуванні з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

У задоволенні іншої частини вимог заяви відмовити;

Ухвала суду підлягає негайному виконанню;

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги протягом 15 днів з дня її складення.

Суддя І.М. Банасько