"13" липня 2022 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:
головуючої судді Яровенко Н.О.
при секретарі Локотковій І.С.,
представника позивача ОСОБА_2 ,
представника позивача ОСОБА_3
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 яка діє в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , треті особи: ОСОБА_5 , Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом вселення,
Позивач ОСОБА_2 , яка діє в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_1 , звернулась з позовом до суду до ОСОБА_4 , треті особи: ОСОБА_5 , Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом вселення.
Позовні вимоги мотивовано тим, що неповнолітня ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 та в цій квартирі знаходяться особисті речі ОСОБА_1 , її книжки, шкільне приладдя та інше. Натомість, з липня 2019 року неповнолітня втратила можливість потрапити до квартири АДРЕСА_2 , оскільки відповідач змінив вхідні замки, не надав ключі від дверей та поселив у спірній квартирі невідомих нікому людей. Відповідач та його донька ОСОБА_5 в квартирі не проживають, кореспонденцію не отримують. Позивач неодноразово намагалась потрапити до квартири та зверталась до поліції, однак працівниками поліції було повідомлено, що такий спір є цивільно-правовим. У зв`язку з чим. Позивач була змушена звернутися до суду в інтересах неповнолітньої для захисту її прав та законних інтересів.
Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити з підстав викладених в позові.
Відповідач в судове засідання не з`явився. Повідомлявся належним чином. Про причини неявки суд не повідомив.
Третя особа 1 в судове засідання не з`явилась. Повідомлялась належним чином. Про причини неявки суд не повідомила.
Представник третьої особи 2 в судове засідання не з`явився. Надіслав до суду лист в якому просив суд розглядати справу у відсутність представника Служби та прийняти рішення згідно норм чинного законодавства.
З урахуванням вищевикладеного Дніпровським районним судом м. Києва 13 липня 2022 року, постановлена ухвала про заочний розгляд справи, відповідно до положень ст. 280, 281 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів.
Суд, заслухавши позивача, представників позивача, свідків, дослідивши письмові докази у справі, з`ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, прийшов до висновку.
В силу ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч. 5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини буди встановлені.
Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 07.05.2021 року, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 23.06.2022 року встановлені наступні обставини, які не підлягають повторному встановленню.

Так, у спірній квартирі зареєстрована неповнолітня донька ОСОБА_6 - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Крім цього ОСОБА_4 разом з неповнолітньою донькою ОСОБА_5 , зареєстровані у квартирі АДРЕСА_2 , на яку на підставі рішення виконкому Дніпровської районної Ради народних депутатів від 26 серпня 1985 року видано ордер батьку позивача ОСОБА_7 на сім`ю із 4 чоловік: він, дружина ОСОБА_8 , син ОСОБА_4 , син ОСОБА_6 . ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 помер. На підставі наказу Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва від 18 вересня 2013 року власником особового рахунку № НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) є ОСОБА_8 . ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_6 . ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_8 .

Розпорядженням Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації № 537 від 28.09.2018 року неповнолітній ОСОБА_1 надано статус дитини-сироти та взято до відома, що неповнолітня ОСОБА_1 проживає в сім`ї бабусі ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 до вирішення питання постійної форми влаштування.

Розпорядженням Дніпровської районної в м Києві державної адміністрації № 960 від 21.11.2019 року ОСОБА_2 було призначено піклувальником над неповнолітньою ОСОБА_1 у зв`язку з тим, що мати ОСОБА_9 померла та батько ОСОБА_6 помер. Покладено на піклувальника ОСОБА_2 відповідальність за збереження житла та майна підопічної за адресою АДРЕСА_1 .

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 07.05.2021 року змінено договір найму квартири АДРЕСА_2 у зв`язку зі смертю ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_8 , визнавши ОСОБА_4 наймачем квартири АДРЕСА_2 та зобов`язано КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району міста Києва» укласти з ОСОБА_4 договір найму жилого приміщення квартири АДРЕСА_2 .

Після смерті ОСОБА_8 , неповнолітня ОСОБА_1 , в травні 2019 року фактично останній раз була в квартирі. Відповідач її до квартири не допускав, змінив замки, відмовився надавати ключі від вхідних дверей. Після призначення піклувальника неповнолітній ОСОБА_1 відповідач до квартири знову не допустив ані ОСОБА_1 , ані її піклувальника. У зв`язку з чим позивач та її піклувальник були вимушені звертатися за допомогою до правоохоронних органів.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_10 , яка з 2015 року є сусідкою, пояснила, що на момент її вселення в квартирі АДРЕСА_3 проживали неповнолітня ОСОБА_11 , її батько та бабуся. Після смерті бабусі в травня 2019 року ОСОБА_11 в квартирі більше не жила. Коли приходили до квартира ОСОБА_11 разом з піклувальником двері ніхто не відчиняв. Наразі відповідач здає квартиру в найм.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_12 , яка є далекою родичкою неповнолітньої, пояснила, що до смерті ОСОБА_8 з нею разом проживала ОСОБА_11 . До смерті ОСОБА_8 у відповідача не було ключів від квартири. Після смерті ОСОБА_8 , відповідач змінив замки та Мілену в квартиру не допускає. Ходила разом з ОСОБА_2 та Міленою до квартири, але двері ніхто не відчинив. В квартирі було чутно, що хтось є. Через двері невідома особа повідомила, що питання вселення в квартиру необхідно вирішувати з власником квартири - відповідачем ОСОБА_4 .

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_13 , який є чоловіком ОСОБА_2 , пояснив, що після смерті ОСОБА_8 відповідач змінив замки в квартиру, не допускав в квартиру ОСОБА_11 . Відповідач не хотів впускати до квартири ані ОСОБА_2 , ані Мілену, навіть коли йому були представлені документи про призначення піклувальника. Впустивши один раз до квартири, він відмовився надати ключі від квартири. До квартири не мають доступу близько двох років.

Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

У статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Положеннями ст. 16 ЦК України передбачено. що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, припинення правовідношення. Відповідно до наведених норм матеріального права, ЦК України, також передбачає захист порушеного права позивача у судовому порядку і визначає шлях поновлення цього права.

Статтею 1 ЖК України задекларовано, що громадяни України мають право на житло.

Згідно зі ст. 9 ч. 4 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

У розумінні ст. 64 ЖК України до членів сім`ї наймача належать чоловік, їх діти та батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Згідно положень ч.ч. 1, 2 ст.64 ЖК України, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Як вбачається з правової позиції Верховного суду України (постанова Верховного Суду України від 11 липня 2012року № 6-60цс12) у осіб, які вселилися до наймача, виникають усі й обов`язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім`ї наймача (чч. 1, 2 ст. 64 ЖК УРСР). Крім того, особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було ї угоди про порядок користування жилим приміщенням (ч. 2 ст. 65 ЖК УРСР).

Позивач ОСОБА_1 вселилась в спірну квартиру в 2004 році, тобто з народження, як член сім`ї наймача, ОСОБА_7 , а тому має повноцінне право жити у вказаній квартирі.

У статті 9 ЖК України ЖК передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Тобто будь-яке виселення або позбавлення особи права користування житлом допускається виключно на підставах, передбачених законом, і повинно відбуватися в судовому порядку.

Сам факт припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) за загальним правилом не позбавляє їх права користування займаним приміщенням, та вирішувати спір необхідно з урахуванням балансу інтересів обох сторін (Постанова Верховного суду 09.10.2019 у справі № 523/12186/13-ц, провадження № 61-17372св18).

У справі «Прокопович проти Росії» № 58255/00 встановлено, що тривалий час проживання особи в житлі, незалежно від його правового режиму, є достатньою підставою для того, щоб вважати відповідне житло належним такій особі в розумінні статті 8 Конвенції, а тому наступне виселення її з відповідного житла є невиправданим втручанням у приватну сферу особи, порушенням прав на повагу до житла.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України» («Kryvitska and Kryvitskyy v. Ukraine», заява N 30856/03) від 02.12.2010 поняття "житло" не обмежується приміщенням, в якому особа проживає на законних підставах або яке було в законному порядку встановлене, а залежить від фактичних обставин, а саме - існування достатніх і тривалих зв`язків із конкретним місцем. Утрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання в право на житло.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 була вселена до спірної квартири з народження в 2004 році і користувалася цим житлом протягом п`ятнадцяти років; будь-якого іншого житла як на праві власності, так і на праві користування у позивача немає; відповідач як наймач квартири чинить їй перешкоди у користуванні нею шляхом заміни замків та ненадання ключів від квартири позивачу, чим порушує її право користуватися спірним житлом.

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову.

У відповідності до ст.141 ЦПК України, з ОСОБА_4 підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в розмірі 908 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 47 Конституції України, ст. 1, 4 9, 64, 65 ЖК Української РСР, ст. 16 ЦК України, ст. ст. 2, 4, 12, 76-81, 89, 133, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_2 яка діє в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , треті особи: ОСОБА_5 , Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом вселення задовольнити.

Усунути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_2 шляхом вселення ОСОБА_1 в квартиру АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави 908 грн. судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 18.07.2022 року.

Дані сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_4 ;

Відповідач: ОСОБА_4 , РНОКПП невідомий, адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_4 ;

Третя особа: ОСОБА_5 , РНОКПП невідомий, адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_4 ;

Третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, адреса місцезнаходження: місто Київ, бульвар Праці,1/1.

Суддя Н.О.Яровенко