Справа № 308/4656/22
Д О Д А Т К О В Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 жовтня 2022 року місто Ужгород
Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області у складі:
головуючого судді Іванова А.П.,
при секретарі судового засідання Боті О.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання адвоката Дудурича Ігоря Володимировича, який діє в інтересах позивачки ОСОБА_1 , про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, подане у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,
14.10.2022 до суду надійшло вищевказане клопотання представника позивачки ОСОБА_1 адвоката Дудурича І.В., який просить здійснити розподіл судових витрат у справі, а саме стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивачки ОСОБА_1 , витрати на професійну правничу допомогу у сумі 7500 грн.
18.10.2022 представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Орбан Н.Л. подала до суду клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу.
В судове засідання сторони не з`явилися, відповідно до ч. 4 ст. 270 та ч. 2 ст. 247 ЦПК України розгляд заяви здійснюється судом за відсутності учасників справи, а тому фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не проводилося.
Відповідно до ст. 246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу.
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Розглянувши вказані клопотання та дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.
Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04.10.2022 у цивільній справі №308/4656/22 за результатами розгляду первісного та зустрічного позову ухвалено: Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але н менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18.04.2022 і до досягнення дитиною повноліття. У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення на його корить з ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відмовити.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися (ч. 3 ст. 141 ЦПК України).

Відповідно до положень ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Такої ж думки дотримується Верховний Суд у постановах від 13 червня 2018 року у справі № 757/47925/15-ц та від 19 вересня 2018 року у справі № 361/6253/16-ц.

Як вбачається зі змісту резолютивної частини рішення судом не було вирішено питання про розподіл судових витрат між сторонами, при цьому у первісному позові заявлено вимогу про стягнення судових витрат й додано попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, серед яких витрати на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції вартістю 10000 грн.

Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірними із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина 4). У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5).

У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення».

В розглядуваному випадку представником позивачки на підтвердження пред`явлених сум до стягнення надано договір на правову допомогу №1-Р/22 від 10.03.2022, укладений між позивачкою та адвокатом Дудуричем І.В., додаток №1 до цього договору від 10.03.2022, де визначено перелік правничої допомоги в суді першої інстанції (гонорар) в сумі 10000 грн., акт про надання правничої допомоги від 06.10.2022 за договором, де вартість вказана у 10000 грн., а також детальний опис робіт, виконаних адвокатом у справі, із зазначенням загальної вартості таких у 10000 грн. квитанція №1-Р/22 від 08.10.2022, за якою адвокат прийняв у позивачки суму у 5000 грн.

Ознайомившись з означеним, суд вважає доведеним той факт, що позивачкою понесені витрати на правничу допомогу у сумі 5000 грн.

Щодо суми у 2500 грн., розрахованої адвокатом пропорційно до розміру задоволених вимог, то суд зауважує, що адвокатом Дудуричем І.В. не надано належних та допустимих доказів в підтвердження сплати позивачкою коштів в означеній сумі, зокрема, не надано відповідної квитанції, платіжного доручення чи будь-якого розрахункового документу.

Більш того зі змісту додатку №1 до договору вбачається, що позивачка та адвокат обумовили порядок сплати гонорару: попередня оплата 50% вартості гонорару, оплата інших 50% вартості гонорару - після ухвалення рішення по суті.

Судове рішення у даній справі ухвалене 04.10.2022, з матеріалів справи вбачається проведення позивачкою оплати лише у розмірі 5000 грн., що підтверджує той факт, що станом на дату ухвалення цієї ухвали сума у щонайменше 2500 грн. позивачкою адвокату не сплачена, а відтак відсутні правові підстави для стягнення такої.

Окрім цього суд зауважує, що детальний опис робіт, виконаних адвокатом Дудуричем І.В., містить перелік здійснених адвокатом робіт, однак не містить точну інформацію щодо їх вартості кожної з наданих послуг й часу витрачених адвокатом на виконання відповідних робіт.

Тож суд вважає частково обґрунтованими доводи сторони позивача, висловлені в клопотанні про зменшення розміру витрат на правничу допомогу позивачки.

Разом з ти суд зауважує, що позивачкою за первісним позовом з посиланням на п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», не сплачено судовий збір, що є виправданим з огляду на предмет позову - стягнення аліментів.

При цьому сторона відповідача, з огляду на ті самі положення Закону, при пред`явленні зустрічного позову не сплатила судовий збір.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За ч. 6, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Тож, з огляду на те, що судом у рішенні не вирішено питання щодо судових витрат, зокрема понесених позивачкою у вигляді витрат на правничу допомогу, так як такі документально підтвердження стороною позивача (за первісним позовом) в порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України, суд ухвалює додаткове рішення й стягує з відповідача за первісним позовом на користь позивачки суму, понесених нею судових витрат на правову допомогу, у 5000 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 133, 137, 141, 259, 270, 353 ЦПК України, суд

ухвалив:

Ухвалити додаткове рішення у цивільній справі № 308/4656/22.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) суму, понесених нею судових витрат на правову допомогу, у 5000 (п`ять тисяч) гривень.

В стягнення іншої частини судових витрат на правову допомогу відмовити.

Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги додаткове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на додаткове рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Закарпатського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (додаткового).

Учасник справи, якому повне додаткове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного додаткового рішення суду.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду А.П. Іванов