Справа № 515/181/22
Провадження № 2/515/451/22
Татарбунарський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2022 року Татарбунарський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Тимошенка С.В.

за участю: секретаря судового засідання Коренчук О.Е.

представника позивача адвоката Давиденка К.В.

представника відповідача адвоката Логінова О.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Татарбунари Одеської області в по- рядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Татарбунарської міської ради Білгород-Дністровського району Одеської області

про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування,

В С Т А Н О В И В:

09 лютого 2022 року ОСОБА_1 в особі свого представника адвоката Давиденка К.В. звер- нувся до суду з позовною заявою, в якій просив визнати за ним право власності на земельні ділян- ки в порядку спадкування, що залишилося після смерті його матері ОСОБА_2 , посилаючись на наступні обставини.

ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Нерушай Татарбунарського району Одеської області померла його ма- ти ОСОБА_2 . Після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої входять земельні ділянки: площею 1,00 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер : 01:001:0138, згідно державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 950233, ви даного Татарбунарською райдержадміністрацією Одеської області 17.01.2007 р. на ім`я ОСОБА_2 ; земельна ділянка площею 0,60 га для ведення особистого підсобного господарства, згідно державного акта на право приватної власності на землю серії Р1 № 482865, виданого Нерушайсь- кою сільською радою 01.10.2001 р. на ім`я ОСОБА_2 . Обидві земельні ділянки розташовані на території Нерушайської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області. Зазначе- ні земельні ділянки він має право успадкувати після смерті матері як спадкоємець першої черги спадкоємців за законом. При зверненні до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини отримав ві- дмову з причини втрати ним шестимісячного строку для прийняття спадщини та ненадання дока- зів сумісного проживання із спадкодавцем. Також нотаріусом йому було рекомендовано звернути- ся до суду з заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час від- криття спадщини або з завою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини та на- дати всі необхідні документи для відкриття спадкової справи відповідно до вимого законодавства. Приблизно у квітні 2010 року до смерті матері він через її похилий вік та стан здоров`я переїхав проживати до неї за адресою: АДРЕСА_1 , з метою здійснення за нею догляду. Також він не знайшов документи, що посвідчують право власності померлої на майно. Оскільки в нотаріальному порядку отримати спадщину неможливо, то він вимушений звернутися до суду з цією позовною заявою.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій просив позов- ні вимоги задовольнити повністю, а справу розглянути без його участі (а.с.25, 31-32).

Представник відповідача у судове засідання також не з`явився, надав до суду відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги визнав у повному обсязі та просив розглянути справу за його відсут- ності (а.с.21).

Суд, вважаючи, що визнання представником відповідача позову суперечить вимогам закону, своєю ухвалою від 12.04.2022 р., відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, відмовив у прийнятті виз- нання представником відповідача позову та продовжив судовий розгляд (а.с.28).

Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про роз- гляд справи за його відсутності. У такому разі фіксування судового засідання за допомогою звуко- записувального технічного засобу, у відповідності з вимогами ч.2 ст.247 ЦПК України, не здійс- нюється.

В силу ч.1 ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають до- казуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добро- вільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по су- ті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог з огляду на таке.

З копії паспорту НОМЕР_1 та копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 (а.с.5, 6) слі дує, що позивач народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в с.Глибоке Татарбунарського району Одеської області, його батьками зазначені ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Згідно копії державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 950233, вида- ного Татарбунарською райдержадміністрацією Одеської області 17.01.2007 р. (а.с.8), ОСОБА_2 на підставі розпорядження Татарбунарської райдержадміністрації Одеської області від 23.05. 2006 р. № 204/А-2006 було передано у власність земельну ділянку площею 1,00 га на території Нерушайської сільської ради Татарбунарського району Одеської області для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :01:001:0138.

Як вбачається з копії державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 № 4828 65, виданого Нерушайською сільською радою 01.10.2001 р. (а.с.9), ОСОБА_2 на підставі рі- шення ХІІІ сесії ХХІІІ скликання Нерушайської сільської ради від 28.11.2000 р. № 97 було переда- но у приватну власність земельну ділянку площею 0,60 га, що розташована на території Нерушай- ської сільської ради, цільове призначення якої для ведення особистого підсобного господарства.

Копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 (а.с.7) підтверджується, що ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 в с.Нерушай Татарбунарського району Одеської області.

Нормативна грошова оцінка земельної ділянки площею 1,00 га, кадастровий номер : 01:001:0138, становить 29259,44 грн., що видно з витягу із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки (а.с.11).

Згідно звіту про експертну грошову оцінку (а.с.12-13), вартість земельної ділянки площею 0,60 га, що перебувала у власності ОСОБА_2 , становитьт 45250 грн..

Позивачу відмовлено у прийомі заяви та відкритті спадкової справи після смерті ОСОБА_2 з причини втрати ним шестимісячного строку надання заяви про прийняття спадщини та не на- дання доказів сумісного проживання зі спадкодавцем. Рекомендовано звернутися до суду для вирі- шення питання щодо отримання додаткового строку на прийняття спадщини або встановлення фа- кту постійного сумісного проживання із спадкодавцем та надати всі необхідні документи для від- криття спадкової справи відповідно до вимого законодавства, що слідує з листа нотаріуса № 20/ 01-16 від 07.02.2022 р. (а.с.14).

У газеті «Татарбунарський вісник» № 10 за 25.03.2022 р. (копія на а.с.26) було розміщено об`яву про визнання недійсними державних актів на право власності на землю серії ЯГ № 950233, вида- ного Татарбунарською райдержадміністрацією Одеської області 17.01.2007 р., та серії Р1 № 4828 65, виданого Нерушайською сільською радою 01.10.2001 р., на ім`я ОСОБА_2 .

Відмовляючи позивачу у позові, суд виходить за наступної позиції.

Як передбачено ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

В силу ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За правилами ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її при- йняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст.1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно ч.1 ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спа дщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спа- дщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщи- ни (ч.1 ст.1269 ЦК України).

Як передбачено ст.1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість мі- сяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч.1 ст.1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, що визначено ч.2 ст.1220 ЦК України.

Як слідує з матеріалів справи, часом відкриття спадщини після смерті ОСОБА_2 є день її смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Оскільки позивач подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини після смерті своєї матері ОСОБА_4 у лютому 2022 року, тобто після спливу передбаченого законом строку для прийнят- тя спадщини, він є таким, що не прийняв спадщину.

Згідно ч.3 ст.1272 ЦК України, за позовом спадкодавця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, по- даним відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами що до предмета спору на власний розсуд.

Суд враховує, що, заявляючи позовні вимоги про визнання права власності на спадкове майно, позивач не просив суд визначити йому додатковий строк для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 .

Як слідує із позовної заяви, підставою для визнання за ним права власності на спадкові земель- ні ділянки позивач вважає те, що він фактично прийняв спадщину після смерті матері, оскільки на час її відкриття постійно проживав разом із спадкодавцем за місцем відкриття спадщини за адре- сою: АДРЕСА_1 .

Суд вважає, що прийняття спадщини позивачем внаслідок його постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено належними та допустимими доказами з огляду на таке.

За змістом ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодав- цем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу (шість місяців), він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ч.1 ст.1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Як вбачається з матеріалів справи, останнім місцем проживання спадкодавця ОСОБА_2 було с.Глибоке Татарбунарського (тепер Білгород-Дністровського) району Одеської області.

Місцем постійного проживання позивача, згідно даних його паспорту (а.с.5 зворот), з 09.10. 2006 р. є інший населений пункт, а саме АДРЕСА_2 .

Отже, надана позивачем копія його паспорту спростовує посилання про постійне спільне про- живання із спадкодавцем на час його смерті у жовтні 2013 року.

На підтвердження обставин спільного проживання із спадкодавцем позивач надав підписану старостою с.Глибоке довідку № 171 від 10.09.2021 р. (а.с.10), згідно якої з квітня 2010 року по де- нь смерті його матері ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_1 проживав з нею по АДРЕСА_1 без реєстрації та здійснював за нею догляд.

Також позивач у позовній заяві стверджував, що означені обставини можуть також підтвердити свідки, однак такі докази суду надані не були, позивач не клопотав перед судом про їх виклик, не вказав їх дані.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кож- ного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцін- ку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів), що перед- бачено ч.ч.1-3 ст.89 ЦПК України.

Оцінюючи довідку органу місцевого самоврядування № 171 від 10.09.2021 р. у сукупності з ін- шими доказами, що містяться у матеріалах справи, суд виходить з такого.

Зазначена довідка надана після спливу значного періоду часу (більш ніж 8 років), отже, не може з достовірністю підтверджувати викладені в ній обставини.

Крім того, матеріали справи не містять даних про те, що позивач, маючи реєстрацію постійного місця проживання у м.Білгород-Дністровський Одеської області з 09.10.2006 р. (місце реєстрації за паспортом), у період з 2010 року по жовтень 2013 року мешкав в с.Глибоке Татарбунарського ра- йону Одеської області, працював, сплачував податки, як фактичний житель цього села звертався за наданням адміністративних, медичних послуг тощо.

Враховуючи, що викладені у згаданій довідці обставини об`єктивно не підтверджені ні показа- ми свідків, а ні будь-якими іншими письмовими доказами, суд вважає, що сама по собі довідка не може бути достовірним доказом на підтвердження обставин спільного проживання позивача із спа дкодавцем на момент відкриття спадщини.

Інші належні та допустимі докази постійного проживання позивача разом із спадкодавцем на момент смерті останньої у матеріалах справи відсутні, отже, позивач не є таким, що прийняв спад- щину після смерті своєї матері в порядку, визначеному ч.3 ст.1268 ЦК України.

З урахуванням наведеного, а також зважаючи на пропуск строку звернення до нотаріуса, визна- ченого у ст.1270 ЦК України, суд дійшов висновку про те, що позивач не прийняв своєчасно спад- щину, що відкрилась після смерті його матері, відповідно, не набув права на спадкове майно.

Суд зазначає, що визнання права власності на спадкове майно у судовому порядку є винятко- вим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення в нота- ріальному порядку.

Відмовляючи позивачу в оформленні права на спадщину після смерті ОСОБА_2 , нотаріус вказав на відсутність доказів прийняття спадщини позивачем в установленому законом порядку та роз`яснив право звернутися до суду за отриманням додаткового строку на прийняття спадщини або встановлення факту спільного проживання із спадкодавцем. При цьому нотаріус не вказав, що існують перешкоди для оформлення спадщини в нотаріальному порядку через відсутність оригіна- лів правовстановлюючих документів на спадкове майно.

З огляду на зазначене, посилання позивача на втрату оригіналів правовстановлюючих докумен- тів, за відсутності даних про неможливість виготовлення їх дублікатів в установленому законом порядку, не може бути підставою для визнання права власності на спадкове майно в судовому по- рядку.

Суд вважає за необхідне зазначити, що в усіх справах щодо спадкування, де інтереси позивачів представляє адвокат Давиденко К.В., позивачі чомусь втрачають оригінали правовстановлюючих документів (чи не надають їх нотаріусу, посилаючись на їх втрату), дана справа також не є виклю- ченням, що може свідчити про створення якоїсь схеми з метою прийняття спадщини, уникаючи таким чином з певних мотивів нотаріального порядку оформлення спадщини. На підтвердження цього може слугувати те, що надані копії правовстановлюючих документів вочевидь зроблено з оригіналів, у всякому разі стороною позивача не надано жодних доказів щодо звернення до відпо- відних органів за отриманням цих копій.

Оскільки передумовою для визнання права власності на спадкове майно у судовому порядку є прийняття спадкоємцем спадщини, а позивач відповідних доказів не надав, то у задоволенні позо- ву слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.1216-1218, 1220, 1221, 1268, 1270, 1272, ЦК України, ст.ст.76-81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Відмовити у позові ОСОБА_1 до Татарбунарської міської ради Білгород-Дні- стровського району Одеської області про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його про голошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учас- никами справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили пі- сля повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Тимошенко С.В.