РІШЕННЯ

Іменем України

17.10.2022 року м.Львів

Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Мартинишин М.О.

за участю секретаря Оверко Я.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕСТРУМ» про стягнення безпідставно нараховані та сплачені проценти по кредитним договорам -

в с т а н о в и в:

Представник позивача звернувся до суду з позовом до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕСТРУМ» про стягнення безпідставно нараховані та сплачені проценти по кредитним договорам.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що між ним та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕСТРУМ» було укладено декілька кредитних договорів, а саме: 1) №05540-12/2020 від 09.12.2020 року, 2) №02232-07/2020 від 19.07.2020 року, 3) №21957-03/2021 від 27.03.2021 року. Кредитні договори виконані ОСОБА_1 , заборгованість відсутня.

16.05.2021 року ОСОБА_1 повідомив відповідача офіційним листом, що він з 11.11.2009 року по теперішній час проходить військову службу у в/ч НОМЕР_1 та те, що він діючим військовослужбовцем та учасником бойових дій.

Оскільки вищезазначені договори діяли в період проходження ним військової служби, то керуючись ч.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» він просив відповідача повернути сплачені ним кошти за користування кредитами(усі форми донарахувань) у сумі, що була нарахована йому та сплачена ним в повному обсязі за увесь період співпраці з відповідачем( усі форми відсотків, комісій, штрафні нарахування, пролонгації, страхові платежі, тощо), окрім суми тіла кредиту(кредитів). Однак відповідач в порушення даної норми не здійснив йому повернення нарахованих відсотків по кредитними договорами укладеними між сторонами. У зв`язку з чим просить стягнути з відповідача на його користь 11 690 гривень за безпідставно нараховані та сплачені відсотки по кредитним договорам та стягнути суму 10 000 гривень понесених судових витрат.

Ухвалою судді від 15.09.2021 року відкрито провадження у справі та визначено розглядати таку за правилами спрощеного позовного провадження.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву про слухання справи у його відсутності та самого позивача, позов підтримав повністю.

Представник відповідача у судове засідання, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце слухання справи, не з`явився.

За таких обставин суд вважає, що справу слід слухати за відсутності учасників справи на підставі наявних у справі даних чи доказів, достатніх для постановлення рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За вимогами ст. ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕСТРУМ» було укладено наступні кредитні договори, а саме: 1) №05540-12/2020 від 09.12.2020 року, 2) №02232-07/2020 від 19.07.2020 року, 3) №21957-03/2021 від 27.03.2021 року/а.с.12-31/.

Згідно з ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Згідно з довідки вих. №05540-12/2020 від 05.02.2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕСТРУМ» повідомляє, що станом на 05.02.2021 року заборгованість перед Товариством за кредитним договором №05540-12/2020 від 09.12.2020 року відсутня, всі зобов`язання виконанні в повному обсязі, кредитний договір закритий/а.с.10/.

Згідно з довідки вих. №02232-07/2020 від 28.07.2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕСТРУМ» повідомляє, що станом на 28.07.2020 року заборгованість перед Товариством за кредитним договором №02232-07/2020 від 19.07.2020 року відсутня, всі зобов`язання виконанні в повному обсязі, кредитний договір закритий/а.с.11/.

У відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Разом з тим, представником у позовній заяві, зазначено, що вищезазначені кредитні договори виконані ОСОБА_1 (заборгованість відсутня), а тому такі обставини, суд вважає не підлягають доказуванню.

Відповідно до пункту 15 статті 14 Закону України "Про військовий і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" із внесеннями змінами від 20.05.2014 року, що військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.

Відтак, пунктом 15 статті 14 Закону України "Про військовий і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" передбачено ненарахування штрафних санкцій, пені за невиконання зобов`язань, процентів за користування кредитом військовослужбовцям, резервістам та військовозобов`язаним до закінчення особливого періоду.

Крім того, з Постанови Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі №521/12726/16-ц (касаційне провадження №61-16144св18) за позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, вбачається правова позиція суду щодо стягнення заборгованості за кредитним договором з особи, яка перебуває на військовій службі, згідно якої, «на підставі статей 5, 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», ч.15 ст. 14 Закону України «Про соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей» Верховний Суд дійшов висновку, що військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам і військовозобов`язаним з моменту призову за мобілізацією і до закінчення особливого періоду, не нараховуються штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями всіх форм власності, в тому числі банками і фізичними особами, а також відсотки за користування кредитом. При цьому відповідно до Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію або з моменту введення воєнного стану і охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Суд підкреслив, що в Україні особливий період розпочався 18 березня 2014 року і триває по теперішній час.

Таким чином, оскільки позивач є військовослужбовцем, що підтверджується довідкою №370 від 06.04.2021 року/а.с.36/, а запроваджений в Україні особливий період триває, на нього поширюються зазначені положення закону.

У зв`язку із наведених умов задля повернення коштів - відсотків та суми штрафних санкцій, які позивачем були сплачені по вищевказаним договорам, представник позивача додав копію заяви ОСОБА_1 від 16.05.2021 року адресованої ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕСТРУМ»про повернення сплачених нарахувань від 16.05.2021 року(а.с.37-37а). Натомість будь-яких доказів щодо відправлення та отримання відповідачем даної заяви із додатками у матеріалах справи відсутні.

Як вбачається із даної заяви від 16.05.2021 року, позивач щодо заборгованості по кредитному за договором №21957-03/2021 від 27.03.2021 року, просив зупинити відповідача усі нарахування за кредитним, переглянути умови його надання у відповідності до положень Закону України «Про соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей», погодити суму до сплати та закриття кредиту, за результатом чого ним буде перераховано вам визначену суму в терміновому порядку.

Верховний Суд у Постанові від 02 червня 2022 року у справі № 602/1455/20 вказав, що у цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок розглядати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі, та позбавляє можливості ініціювати судове провадження. Формування змісту й обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача. Отже, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно в межах заявлених ними вимог і наданих доказів (статті 12, 13 ЦПК України).

Крім цього, досліджуючи докази, суд повинен встановити, чи мав місце факт. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (п 11. Постанови Пленуму ВСУ від 18.12.2009 р. № 14 «Про судове рішення у цивільній справі»).

Отже, суд не може припускати, що певну обставину доведено. Факт або стався, або його не було. Якщо у суду залишаються сумніви, слід застосувати правила про розподіл тягаря доведення. Якщо сторона, на яку покладено тягар, не виконує його, факт вважається таким, що не доведений і навпаки.

За змістом ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Так, відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного процесу позивач був зобов`язаний довести в судовому засіданні ті обставини, на які він посилався як на підставу своїх вимог, а відповідач - ті обставини, на які він посилався як на заперечення проти позову, але позивачем та представником позивача не доведено обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Разом з тим, у позовній заяві представник позивача взагалі не зазначив, що у які періоди позивач сплачував відповідні суми коштів, які були відповідно нараховані для сплати відсотків за даними кредитами договорами.

Водночас, позивач не надав будь-яких доказів щодо обґрунтованості заявленої суми до стягнення та не надав будь-яких доказів, які свідчать про сплачування цих коштів для погашення відсотківза користування кредитом, оскільки кредитні договори №05540-12/2020 від 09.12.2020 року та №02232-07/2020 від 19.07.2020 року за короткий відрізок часу були закриті, а також те, що відповідачем кошти йому не були повернені або зараховані для сплати заборгованості за кредитним договором №21957-03/2021 від 27.03.2021 року відповідно до вищевказаної заяви.

Крім цього, представник позивача по даній справі про витребування доказів не заявляв з метою підтвердження позовних вимог.

Тому суд приходить до висновку, що покликання позивача та його представника є необґрунтовані, не надано належних, достатніх та допустимих доказів на підтвердження позову, тому суд діє в такому випадку відповідно до положень ст.ст. 12,81 ЦПК України.

Згідно з ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно з ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим . Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права . Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На підставі зазначеного, дослідивши матеріали справи, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, суд приходить до висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження обставин викладених у позовній заяві, а отже у задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

Згідно з ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

На підставі статті 141 ЦПК України у зв`язку з відмовою у задоволенні позову судові витрати не розподіляються.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 76, 77, 79, 80, 83, 95, 141, 223, 247, 259, 263-265, 268, 273, 353 ЦПК України -

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕСТРУМ» про стягнення безпідставно нараховані та сплачені проценти по кредитним договорам - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до апеляційного суду Львівської області. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 - ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕСТРУМ», Код , місцезнаходження: м. Київ вул. Ярославська, 6.

Дата складення повного судового рішення - 31.10.2022 року.

Суддя Мартинишин М.О.