КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
Справа № 947/6137/22
Провадження № 2/947/1896/22
Київський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого судді Петренка В.С.
за участю секретаря Ратовської А.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в м. Одесі цивільну справу за позовом
про стягнення аліментів,
17.02.2022 року ОСОБА_1 звернулася до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_2 , в якій просить суд стягнути з ОСОБА_2 на її ОСОБА_1 користь аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 5 000,00 грн., щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 07 червня 2017 року та до досягнення сином повноліття.
В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на те, що з 16.08.2008 року вона - ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем - ОСОБА_2 , який було розірвано рішенням Київського районного суду м. Одеси від 24 травня 2017 року, яке набрало законної сили 07 червня 2017 року.
Від даного шлюбу, як зазначає позивач, ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народився син ОСОБА_3 .
Позивач вказує, що син проживає разом з нею, повністю знаходиться на її утриманні, відповідач матеріальної допомоги на утримання сина не надає.
Позивач зазначає, що з часу розірвання шлюбу, при кожній зустрічі та розмовах по телефону з відповідачем, вона неодноразово зверталась до відповідача з проханням приймати участь у забезпеченні спільної дитини та просила сплачувати аліменти 5 000,00 гривень на місяць, починаючи з дати розлучення, оскільки дана сума забезпечує право їх спільного сина на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку.
Однак, як вказує позивач, від відповідача щодо сплати аліментів надходили відповіді у вигляді, що він немає часу це обговорювати, інколи просто ігнорував її звернення.
Крім того, позивач зазначає, що її письмові звернення до відповідача щодо сплати аліментів направлені на адресу відповідача також були проігноровані.
На теперішній час, як вказує позивач, незважаючи на отримання відповідачем письмового звернення щодо сплати аліментів, відповідач продовжує ігнорувати та уникати сплату аліментів на їх сина.
В обґрунтування вимоги про стягнення аліментів за минулий час позивач посилається на те, що після розлучення, тобто з травня 2017 року, вона вимушена самостійно забезпечувати дитину, самостійно надає сину можливість розвиватись у повному обсязі, забезпечує дитину житлом, забезпечує дитині можливість подорожувати, навчатися, відвідувати заняття з плавання, сплачує за вивчання англійської мови, та надає усе необхідне для життєдіяльності у соціумі.
При цьому, позивач зазначає, що відповідач є працездатним, зареєстрований як фізична особа підприємець з 2017 року, перебуває на загальній системі оподаткування, стан здоров`я та матеріальне становище відповідача відмінне, тому відповідач має змогу утримувати сина шляхом сплати аліментів на його користь.
У зв`язку з тим, що матеріальної допомоги на утримання дитини відповідач не надає, позивач звернулася до суду із відповідним позовом.
Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Київського районного суду м. Одеси Петренку В.С.
Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси Петренка В.С. від 18.02.2022 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів. Призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні.
Крім того, ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси Петренка В.С. від 18.02.2022 року було задоволено клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів. Витребувано у Головного управління Державної податкової служби в Одеській області відомості про доходи громадянина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , за період часу з 07.06.2017 року по теперішній час. Витребувати з Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради інформаційну довідку з Державного реєстру прав на нерухоме майно та їх обтяжень щодо нерухомого майна, яке зареєстроване на праві власності за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 .
27.04.2022 року до канцелярії суду від Головного управління ДПС в Одеській області надійшли витребувані судом відомості.
29.04.2022 року до канцелярії суду від Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради надійшов лист про те, що з 24 лютого 2022 року державні реєстратори Управління не мають змоги надавати послуги з державної реєстрації нерухомості, так як доступ до реєстрів був технічно закритий. На теперішній час доступ державним реєстраторам прав на нерухоме майно не відновлено. Запитувана інформація буде надана з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно після відновлення доступу до нього.
У судовому засіданні 11.05.2022 року було задоволено клопотання позивача ОСОБА_1 про допит її в якості свідка.
У судовому засіданні 11.05.2022 року позивач позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила суд їх задовольнити, а також зазначила, що не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідач ОСОБА_2 про час та місце судових засідань повідомлявся належним чином шляхом надсилання судової ухвали та повісток на адресу, зазначену у позовній заяві, у судові засідання не з`явився, про поважність причин відсутності не повідомив, відзив на позовну заяву не надав.
При цьому, суд зазначає, що відповідно до п.2 ч.7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.
Відповідно до п.3 ч.8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.
Приймаючи до уваги, що судові відправлення були повернуті поштою із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», суд зазначає, що відповідач про час та місце судових засідань повідомлений належним чином.
Відповідно до ст.ст. 280, 281 ЦПК України за згодою позивача Київським районним судом м. Одеси постановлена ухвала про заочний розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, проаналізувавши надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову, виходячи з наступного.
Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом у судовому засіданні, 16 серпня 2008 року позивач - ОСОБА_1 та відповідач - ОСОБА_2 зареєстрували шлюб.
Від даного шлюбу, ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народився син ОСОБА_3 , про що свідчить копія свідоцтва про народження.
Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 24.05.2017 року, яке набрало законної сили 07.06.2017 року, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було розірвано.

З довідок про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 24 листопада 2017 року за №980 та від 26 лютого 2019 року за № 5106- вбачається, що ОСОБА_1 фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , малолітній син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , також проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

У судовому засіданні 11.05.2022 року позивача - ОСОБА_1 було допитано в якості свідка, відповідно до ст. 92 ЦПК України.

Так, ОСОБА_1 повідомила про те, що з моменту її розлучення з відповідачем, малолітній син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом з нею та повністю знаходиться на її утриманні, відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини ніякої не надає, хоча є працездатним, стан здоров`я та матеріальне становище відповідача відмінне, тому відповідач має змогу утримувати сина шляхом сплати аліментів.

Таким чином, судом встановлено, що на теперішній час ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживають окремо, а їх син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні.

З відповіді Головного управління ДПС в Одеській області, яка була надана на виконання вимог ухвали суду вбачається, що інформація про доходи ОСОБА_2 за період з 2-го кварталу 2017 року по 4-й квартал 2021 року у Державному реєстрі фізичних осіб платників податків відсутня.

При вирішенні спору суд має виходити з положень ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», за якою кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно ст. 180, ч.ч.1-2 ст. 181 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Згідно ч.1 ст.183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Відповідно до ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

На думку суду позивачем не надано доказів щодо можливості виплати ОСОБА_2 аліментів у визначеному в позовній заяві розмірі 5 000,00грн. щомісячно , з урахуванням того, що інформація про доходи ОСОБА_2 за період з 2-го кварталу 2017 року по 4-й квартал 2021 року у Державному реєстрі фізичних осіб платників податків відсутня.

При цьому, суд виходить з того, що положення ст. 182 СК України передбачає, що мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» у 2022 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць на дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2618 гривень, з 1 липня - 2744 гривні, з 1 грудня - 2833 гривні.

Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Враховуючи викладене, приймаючи до уваги, що вищезазначеними нормами закону передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, з урахуванням того, що обов`язок по утриманню дитини у батьків є рівним, а також те, що мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, враховуючи положення ст. 184 СК України, суд вважає за необхідне позов задовольнити частково, та стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 2 618 (дві тисячі шістсот вісімнадцять) гривень 00 копійок, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову тобто з 17 лютого 2022 року та до досягнення ОСОБА_3 повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Суд роз`яснює сторонам, що відповідно до ч. 1 ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них.

Щодо вимог ОСОБА_1 про стягнення аліментів за минулий час, починаючи з 07 червня 2017 року, тобто з моменту набрання законної сили рішення суду про розірвання шлюбу, суд зазначає наступне.

У відповідності до ч. 2 ст. 191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач надасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років.

Ухилення від сплати аліментів може виражатися у тому, що зобов`язана особа ухилялась від укладення договору про сплату аліментів на утримання дитини, приховувала своє місцезнаходження або свій заробіток (доходи), не реагувала на направлені їй листи, та інші подібні дії.

Обов`язковою умовою присудження аліментів за минулий час є доведеність саме позивачем вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача, та неможливість їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати.

За загальним правилом, визначеним СК України, та судовою практикою, вважається недоцільним обтяжувати відповідача виплатами за минулий період, якщо позивач не вжив заходів щодо одержання аліментів (у тому числі не подав позов про стягнення аліментів, залишив його без розгляду) з особистих мотивів.

Вимоги позивача про стягнення аліментів за минулий час мають бути підтвердженні офіційними зверненнями стягувача до платника аліментів, за відсутності таких доказів, вимоги є необґрунтованими й задоволенню не підлягають.

Матеріали справи не містять доказів, що позивач вживала до подачі позову до суду належних заходів щодо одержання аліментів з відповідача, та не надала доказів ухилення відповідача від сплати аліментів в розумінні ч. 2 ст. 191 СК України.

Надане позивачем письмове звернення від 11.01.2022 року до відповідача з проханням сплачувати аліменти на їх спільного сина, копії чеків, квитанцій на купівлю товарів, одягу, їжі, сплати за відпочинок, виписки з банківського рахунку, переписки з мобільного телефону, не є доказами ухилення відповідача від сплати аліментів.

Таким чином, враховуючи вищенаведені норми законодавства, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи встановленні обставини, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги про стягнення аліментів за минулий час не підлягають задоволенню.

Також, позивачем не надано доказів того, що відповідач має заборгованість зі сплати аліментів за рішенням суду в ході виконавчого провадження, що в свою чергу позбавляє суд можливості встановити ухилення відповідача від сплати аліментів.

Глава 15 Сімейного кодексу України передбачає ряд самостійних способів отримання аліментів: за рішенням суду (ч.3 ст. 181 Сімейного кодексу України), за ініціативою платника чи одержувача (ст. 187 Сімейного кодексу України, шляхом подачі відповідних заяв за місцем роботи заявника), за договором між батьками про сплату аліментів на дитину (ст. 189 Сімейного кодексу України, при цьому, такий договір підлягає укладенню в письмовій формі та нотаріальному посвідченню, тому факт його укладення не може підтверджуватись показаннями свідків).

Отже, для підтвердження вжиття позивачем відповідних заходів він для вирішення питання про стягнення з відповідача аліментів за минулий час має надати належні достатні та допустимі докази про вжиття будь-яких заходів, спрямованих на отримання від відповідача аліментів одним з описаних вище способів та докази того, що такі заходи не принесли результату у зв`язку з ухиленням відповідача від надання утримання дитині.

В протилежному випадку - позов не може бути задоволений.

Оскільки позивачем не надано суду вказаних вище доказів щодо дійсної наявності описаних вище обставин, в задоволенні позову в цій частині належить відмовити.

Крім того, слід зауважити, що ставлячи питання про стягнення аліментів за минулий час, позивач в позові має вказувати конкретну суму, про стягнення якої він просить та яка має ґрунтуватись на відповідних розрахунках та доказах, оскільки стягнення аліментів за минулий час не є періодичними платежами (бо період їх нарахування вже сплив).

При цьому, розрахунку суми аліментів за минулий час позивачем не надано, а тому є незрозумілим, з чого позивач виходила визначаючи розмір аліментів за минулий час.

Підсумовуючи викладене, всупереч вимогам ст.ст. 12, 81 ЦПК України позивач, не довела належними достатніми та допустимим доказами обґрунтованість своїх позовних вимог в цій частині.

Це, у свою чергу, вказує на відсутність достатніх підстав для стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за минулий час.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір у розмірі 992,40 грн. підлягає стягненню з відповідача до державного бюджету.

Керуючись ст.ст. 141, 263-265, 268, 274-279, 280-289 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів - задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , паспорт № НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_3 , мешкає за адресою: АДРЕСА_3 , паспорт серії НОМЕР_4 , аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 2 618 (дві тисячі шістсот вісімнадцять) гривень 00 копійок, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 17 лютого 2022 року та до досягнення ОСОБА_3 повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

В решті вимог - відмовити.

Допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , паспорт № НОМЕР_2 , на користь держави судовий збір у розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн. 40 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення.

Повний текст рішення складено 12.05.2022 року.

Суддя Петренко В. С.