ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2022 року

м. Хмельницький

Справа № 686/2552/14-ц

Провадження № 22-ц/4820/935/22

Хмельницький апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Гринчука Р.С., Костенка А.М., Спірідонової Т.В.,

секретар судового засідання Дубова М.В.,

з участю апелянта,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 лютого 2022 року, суддя Салоїд Н.М., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків, заподіяних незаконними діями перевізника, стягнення коштів за проїзд, відновлення права на безоплатний проїзд та стягнення моральної шкоди,

встановив:

У лютому 2014 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ФОП ОСОБА_2 про відшкодування збитків, заподіяних незаконними діями перевізника, стягнення коштів за проїзд, відновлення права на безоплатний проїзд в автобусах Хмельницької області та стягнення моральної шкоди.

В обґрунтування позову вказав, що він, як інвалід війни ІІ групи, користується пільгами на безоплатний проїзд усіма видами пасажирського транспорту та автобусами приміських і міжміських маршрутів. 16.05.2012 року о 06 год. 00 хв., при посадці в автобус, який слідував за маршрутом Червоний Кут Хмельницький, водій вказаного автобуса незаконно відмовився надати безоплатний проїзд та змусив його сплатити 11,50 грн. вартості проїзду. Такими діями водія автобуса йому було заподіяно майнової шкоди у розмірі 11,50 грн. та моральної шкоди в розмірі 11000 грн.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22.02.2022 року позов задоволено частково. Визнано необґрунтованою відмову ОСОБА_2 щодо безоплатного проїзду ОСОБА_1 . Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 майнову шкоду в розмірі 11,50 грн. та моральну шкоду в сумі 1000 грн. У задоволенні решти вимог відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

Задовольняючи позов частково, суд виходив з того, що незаконна відмова відповідача надати пільги щодо безоплатного проїзду спричинила моральні страждання позивачеві, які виразились у переживаннях щодо процесу перевезення, незаконної відмови у наданні пільги йому, як особі з інвалідністю, яка має незадовільний стан здоров`я, періодично проходить лікування та медичну реабілітацію у лікувальних закладах. В той же час, посилання ОСОБА_1 на ту обставину, що відповідач протягом тривалого періоду порушував закон, продовжував цинічно глумитися і знущатися над ним, спричиняючи постійні біль і страждання, що призвело до різкого погіршення його здоров`я в ході розгляду справи, свого підтвердження не знайшло. ОСОБА_1 не надав доказів на підтвердження обставин щодо завдання йому з боку відповідача моральної шкоди, грошовий еквівалент якої становить 11000 грн. Не підлягає до задоволення позовна вимога щодо відновлення його законного права, як інваліда війни, на безоплатний проїзд в автобусах Хмельницької області, оскільки судовому захисту підлягає порушене право, а не ймовірно порушене право в майбутньому.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що справу розглянуто неповноважним складом суду, оскільки суддя Салоїд Н.М. підлягала відводу у справі через упереджене ставлення до позивача, що знайшло своє підтвердження, в тому числі, у невиправданому затягуванні справи та відмові у виклику заявлених позивачем для допиту свідків. Судом неправильно встановлено обставини справи, не надано належної оцінки доказам, що призвело до хибного висновку про часткове задоволення позовної вимоги про стягнення моральної шкоди.

В судовому засіданні апелянт підтримав доводи апеляційної скарги.

Відповідач, будучи повідомленим згідно з процесуальними нормами про дату, час та місце розгляду справи, в суд не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови у задоволенні апеляційної скарзі з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , який згідно з посвідченням серії НОМЕР_1 є інвалідом війни ІІ групи, 15.05.2012 року, приблизно о 15 год. 00 хв., здійснював поїздку з м. Хмельницький до с. Бубнівка, Волочиського району, Хмельницької області.

В той же день, касиром автостанції № 3, що у м. Хмельницькому, ОСОБА_1 було видано безоплатний посадочний квиток з урахуванням наявної пільги для безоплатного проїзду із зазначенням перевізника « ОСОБА_2 »

16.05.2012 року, о 06 год. 00 хв., повертаючись з с. Бубнівка до м. Хмельницького, при посадці в автобус, який слідував за маршрутом Червоний Кут-Хмельницький, позивач пред`явив водію посвідчення інваліда війни для безоплатного проїзду. Однак водій маршрутного транспортного засобу ОСОБА_2 відмовився надати безоплатний проїзд, і змусив ОСОБА_1 сплатити вартість проїзду в сумі 11,50 грн. та видав квиток на автобус серії ХМКМ 004401.

Відповідно до положень п. 7 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасникам бойових дій надаються пільги на безплатний проїзд усіма видами міського пасажирського транспорту, автомобільним транспортом загального користування в сільській місцевості, а також залізничним і водним транспортом приміського сполучення та автобусами приміських і міжміських маршрутів, у тому числі внутрірайонних, внутрі- та міжобласних незалежно від відстані та місця проживання, за наявності посвідчення встановленого зразка, а в разі запровадження автоматизованої системи обліку оплати проїзду - також електронного квитка, який видається на безоплатній основі.

Статтями 15, 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Стаття 12 Закону України «Про транспорт» зобов`язує транспортні підприємства забезпечувати права на пільги громадян щодо користування транспортом.

Відповідно до статті 37 Закону України «Про автомобільний транспорт» пільгові перевезення пасажирів, які відповідно до законодавства користуються такими правами, забезпечують автомобільні перевізники, які здійснюють перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування.

Згідно зі статтею 41 Закону України «Про автомобільний транспорт» пасажир зобов`язаний мати при собі квиток на проїзд, на перевезення багажу, за наявності права пільгового проїзду - відповідне посвідчення.

Відповідно до п. 10 ст. 145 Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, затверджених постановою КМУ від 18.02. 1997 р. №176 в редакції постанови 26.09.2007 р. №1184, перевізник зобов`язаний здійснювати перевезення пасажирів з квитками і пасажирів, яким, згідно з законодавством, надано пільги щодо плати за проїзд.

Частиною першою статті 1172 ЦК України передбачено обов`язок юридичної або фізичної особи відшкодувати шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Для покладення на юридичну особу відповідальності, передбаченої статтею 1172 ЦК України, необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника; причинний зв`язок між такою поведінкою і шкодою; вина особи, яка завдала шкоду), так і спеціальних умов (перебування у трудових відносинах з юридичною особою або фізичною особою - роботодавцем незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків.

Відповідно до частин першої-третьої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 3, 5 постанови від 3.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов частково, дійшов вірного висновку про те, що незаконна відмова водія автобуса, що здійснював перевезення з с. Бубнівка до м. Хмельницький, у пільговому перевезенні позивача, спричинила останньому моральної шкоди, яка виразилась у переживаннях та душевних стражданнях щодо незабезпечення перевізником на відведеному йому маршруті встановлених законом гарантій для позивача як інваліда війни.

В той же час, доказів, на підтвердження обставин щодо заподіяння позивачу моральної шкоди у більшому розмірі справа не містить.

Посилання апелянта на тривалість порушення його прав на пільговий проїзд з боку відповідача не підтверджено відповідними доказами.

Доказів на підтвердження тієї обставини, що важке захворювання позивача, та, як наслідок, тривале лікування, безпосередньо пов`язане з вчиненням неправомірних дій щодо нього з боку відповідача 16.05.2012 року, справа не містить, тому при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди ця обставина не може бути прийнята судом до уваги.

Доводи ОСОБА_1 щодо розгляду справи неповноважним судом не знайшли свого підтвердження в процесі розгляду апеляційної скарги, оскільки судом апеляційної інстанції не встановлено обставин, визначених ст.ст. 36, 37 ЦПК України для відводу (самовідводу) судді Салоїд Н.М., під головуванням якої було проведено розгляд справи.

Визначений судом першої інстанції розмір моральної шкоди у сумі 1000 грн. колегія суддів апеляційного суду вважає справедливим, обґрунтованим та достатнім для компенсації заподіяних позивачу моральних страждань.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та зводяться до незгоди апелянта з ухваленим у справі судовим рішенням.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 лютого 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 20 липня 2022 року.

Судді: Р.С. Гринчук

А.М. Костенко

Т.В. Спірідонова