Єдиний унікальний номер № 741/1522/21
Номер провадження 2/741/223/22
УХВАЛА

іменем України

05 травня 2022 року м. Носівка

СуддяНосівського районного суду Чернігівської області Крупина А.О., розглянувши матеріали позовної заяви та доданих до неї документів ОСОБА_1 до ОСОБА_2 (директора Носівського НВК «ЗНЗ-ДНЗ» І-ІІІ ст. № 3) про стягнення щорічної грошової винагороди,

УСТАНОВИВ:

14 грудня 2021 року до суду надійшла вказана позовна заява ОСОБА_1 , в якій позивач просила стягнути з роботодавця передбачену їй державну гарантію у вигляді щорічної грошової винагороди в розмірі одного окладу.

Ухвалою Носівського районного суду Чернігівської області від 14 грудня 2021 року позовна заява була залишена без руху, позивачеві надано строк для усунення недоліків десять днів з дня отримання копії ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Так, за правилами цивільного процесуального законодавства, позовна заява за формою та змістом повинна відповідати статті 175 ЦПК України, а також вимогам статті 177 цього Кодексу.

Так, відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Порядок звернення до суду з позовною заявою урегульований Цивільним процесуальним кодексом України. Подання заяви має відбуватись з дотриманням певних умов, які передбачені, зокрема, в статтях 175, 177 ЦПК України.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його цивільних прав і обов`язків.

Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. Разом з тим такі обмеження не повинні впливати на доступ до суду чи ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди суті цього права, та мають переслідувати законну мету.

Згідно із ч. 1, п.п. 5, 10 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. Позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

У позовній заяві можуть бути вказані й інші відомості, необхідні для правильного вирішення спору.

Відповідно до ч. 1 статті 177 ЦПК України позивач повинен додати до позовної заяви її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб, засвідчивши їх відповідно до вимог ЦПК України.

Згідно ч. 8 ст. 43 ЦПК України якщо документи подаються учасниками справи до суду або надсилаються іншим учасникам справи в паперовій формі, такі документи скріплюються власноручним підписом учасника справи (його представника).

У відповідності до ч. 2 ст. 95 ЦПК України, письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Позивачем додано фотокопію наказу від 01.10.2021 № 54-к «Про виплату щорічної грошової винагороди педагогічним працівникам закладу освіти» та додаток до нього, які не засвідчені належним чином, не якісні та не читабельні, через що неможливо ідентифікувати такі докази та з`ясувати їх зміст. При цьому безумовною вимогою до усіх документів, що додаються, є їх чіткість та читабельність.

Надані із позовною заявою в якості доказів вказані вище документи позивачем не засвідчені належним чином та не вказано дати їх засвідчення.

Водночас, позивачем до позовної заяви не додано підтвердження про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до того ж відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Звертаючись з цим позовом до суду та порушуючи питання про стягнення з роботодавця передбачену державну гарантію у вигляді щорічної грошової винагороди в розмірі посадового окладу позивач не зазначає яка юридична або фізична особа є роботодавцем, а також який конкретно в гривнях розмір щорічної допомоги, який є еквівалентним посадовому окладу, необхідно стягнути з відповідача.

При цьому слід урахувати, що у відповідності до термінів, які вживаються у статті 1 Закону України «Про організації роботодавців, їх об`єднання, права і гарантії їх діяльності» від 22 червня 2012 року № 5026-VI, із змінами, роботодавець - юридична особа (підприємство, установа, організація) або фізична особа - підприємець, яка в межах трудових відносин використовує працю фізичних осіб.

Відтак, визначившись яка точно юридична чи фізична особа, яка порушила, не визнає чи оспорює права та інтереси позивача у виниклих трудових відносинах, позивачу слід визначитись із суб`єктним складом учасників справи, зазначити повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти, а також у цій частині конкретизувати прохальну частину позову, привівши його у відповідність до вимог ч. 3 ст. 175 ЦПК України.

Окрім цього, частиною 4 статті 177 ЦПК України передбачено, що до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Позивачем не додано до позовної заяви квитанції про сплату судового збору, у зв`язку з посиланням на п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» або ж документів, що підтверджують підстави звільнення її від сплати судового збору.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Разом з цим п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» не поширюється на вимоги позивачів про стягнення державної гарантії у вигляді щорічної грошової винагороди в розмірі посадового окладу, а тому повинна бути оплачена судовим збором.

Зазначене узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, що викладена в Постанові Верховного Суду від 31 січня 2019 року у справі № 910/4518/16, провадження №12-301гс18.

Згідно аналізу норм чинного законодавства вбачається, що щорічна грошова винагорода за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою (зокрема, компенсацією працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати) у розумінні статті 2 Закону України «Про оплату праці», що означає, що така винагорода не входить до структури заробітної плати.

З огляду на викладене пільга щодо сплати судового збору, передбачена пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», згідно з якою від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, не поширюється на вимоги позивачів про стягнення щорічної грошової винагороди під час розгляду таких справ в усіх судових інстанціях.

А тому, позивачем має бути сплачено судовий збір за заявлену вимогу.

Згідно з пп. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою справляється судовий збір, ставка якого складає 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (908 грн. 00 коп.).

Позивачу необхідно було сплатити судовий збір за заявлену вимогу майнового характеру про стягнення щорічної грошової винагороди у розмір 908 грн. та надати до суду відповідний підтверджуючий документ про його сплату.

Копія ухвали про залишення позову без руху отримана позивачем ОСОБА_3 24 грудня 2021 року, що підтверджується розпискою про отримання копії ухвали.

Відповідно до ч. 3 ст. 185 ЦПК України якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Позивачем недоліки позовної заяви не усунуто.

Ураховуючи викладене, а також, беручи до уваги те, що повернення позовної заяви відповідно до ч. 6 ст. 185 ЦПК України не є порушенням права на справедливий судовий захист та не може вважатися обмеженням права доступу до правосуддя (оскільки після усунення вказаних недоліків позивач має право повторно звернутися до суду із указаним позовом), вважаю за необхідне позов визнати неподаним та повернути позивачу у зв`язку з тим, що позивачем не усунуто недоліки позовної заяви.

Роз`яснити позивачу, що згідно з ч. 7 ст. 185 ЦПК України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Ураховуючи викладене, керуючись ст. ст. 185, 353, 354 Цивільного процесуального кодексу України, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 (директора Носівського НВК «ЗНЗ-ДНЗ» І-ІІІ ст. № 3) про стягнення щорічної грошової винагороди уважати неподаною та повернути позивачу разом із доданими до неї документами.

Копію позовної заяви залишити в суді.

Ухвала суду може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду через Носівський районний суд Чернігівської області протягом п`ятнадцяти днів з моменту її підписання суддею.

Суддя Анатолій КРУПИНА