24.08.2022 Справа № 469/155/21
2/469/170/22
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 серпня 2022 року смт.Березанка
Березанський районний суд Миколаївської області у складі:
головуючого судді Гапоненко Н.О.,
за участю секретаря судового засідання Потриваєвої М.А.,
учасники справи:
представники позивача Кіріченко В.М., ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - не з`явились,
відповідач 1 ОСОБА_3 - не з`явилась,
відповідач 2 ОСОБА_4 не з`явилась,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 стягнення боргу кредитором спадкодавця, -
Ухвалою суду від 13 квітня 2021 року судом відкрито провадження у справі.
У судове засідання представники позивача не з`явились, представник позивача ОСОБА_6 надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.
08 липня 2021 року представник позивача ОСОБА_1 надала відповідь на відзив відповідача ОСОБА_4 , а 16 лютого 2022 року - заперечення на письмові заперечення відповідача ОСОБА_4 , у яких зазначала, що відповідачі мали право подати заяву про прийняття або про відмову від спадщини у строк з 08 червня 2019 року по 08 грудня 2019 року, але не подали такої заяви, а тому, оскільки постійно проживали разом із спадкодавцем ОСОБА_5 на час відкриття спадщини, є такими, що прийняли спадщину після його смерті. Позивач у встановлений ч.3 ст.1281 ЦК України строк заявив вимоги до спадкоємців боржника шляхом направлення 24 березня 2020 року претензії кредитора на адресу Березанської державної нотаріальної контори, яка отримана нотаріусом, та 11 червня 2020 року - шляхом направлення двох претензій кредитора на адресу спадкоємців. Певного порядку пред`явлення таких вимог законом не встановлено, тобто вимога може бути заявлена кредитором безпосередньо спадкоємцю, а також через нотаріуса за місцем відкриття спадщини. Зважаючи на те, що спадкоємці не отримали свідоцтв про прийняття спадщини, строк пред`явлення вимоги до них не пропущено. Представник позивача також вважає, що відповідачами розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не наданий, судово-економічні експертизи по справі не призначались, а тому розмір заборгованості є доведеним, а сумнівів у тому, що успадковане майно та звичайні побутові речі як спадок, що залишились після смерті позичальника, вартують не менше ціни позову, немає.
Оскільки учасники справи повідомлені про час та місце розгляду справи належним чином та сторони висловили свою позицію щодо суті справи у поданих до суду заявах, суд на підставі ст.223 ЦПК України постановив розглянути справу без їх участі.
З матеріалів справи судом встановлено, що 25 січня 2014 року ОСОБА_5 підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг (а.с.27), у якій погодився з тим, що ця заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, та що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді та які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua.
Відповідно до частин 1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Відповідно до ст.547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі; правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПРИВАТБАНК»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст.633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Як вбачається з матеріалів справи, у підписаній позичальником ОСОБА_5 . Анкеті-заяві (а.с.27) відсутні дані про бажання та згоду позичальника отримати будь-який з кредитних продуктів, зокрема, із зазначених у доданому до позовної заяви Витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт Універсальна (а.с.28), відсутні умови договору про сплату відсотків по кредиту та штрафних санкцій, комісій, розміру кредитного ліміту, строку дії договору.
За таких обставин суд вважає, що позивачем не надано належних доказів, які б підтверджували, що позичальник ОСОБА_5 погодився з отриманням кредиту та що саме ці Тарифи та Умови і Правила розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання ОСОБА_5 кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема щодо сплати процентів, комісій, неустойки (пені, штрафів) у зазначеному в них розмірах і порядках нарахування, або в подальшому не змінювались, а тому такі Тарифи і Умови та Правила не можуть вважатися складовою частиною кредитного договору, укладеного банком з ОСОБА_5 .
Укладений між позивачем та ОСОБА_5 договір у формі анкети-заяви, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним), а тому підлягають застосуванню вимоги частини другої статті 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час.
Отже, неповернення позичальником ОСОБА_5 отриманих від позивача коштів свідчить про порушення прав позивача.
Свідоцтвом про смерть підтверджено, що ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.64).
З вимогою про повернення кредитної заборгованості позивач за життя ОСОБА_5 до нього не звертався.
Відсутність осіб, які подали заяви про прийняття чи відмову від спадщини вбачається з Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) за № 64365903 від 15 квітня 2021 року (а.с.94).
Відсутність заповітів вбачається з Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) за № 64365913 від 15 квітня 2021 року (а.с.95-100).
Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Згідно із ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Згідно із ст.1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
Згідно зі ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Як вбачається зі свідоцтва про розірвання шлюбу та копії паспорта ОСОБА_5 , шлюб ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , укладений 25 червня 1977 року, розірваний 20 січня 2000 року (а.с.60, 105).
Тобто відповідач ОСОБА_3 не входить до кола першої черги спадкоємців за законом і за наявності спадкоємця першої черги, який прийняв спадщину після смерті ОСОБА_5 , тобто ОСОБА_4 , не є належним відповідачем за цим позовом, у зв"язку з чим заявлені до неї позовні вимоги задоволенню не підлягають.
З довідок Березанської селищної ради про реєстрацію місця проживання особи від 12 березня 2021 року вбачається, що відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зареєстровані за однією адресою зі спадкодавцем за адресою АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 з 10 жовтня 1979 року, ОСОБА_4 - з 16 грудня 2003 року по теперішній час (а.с.82, 83). Зазначена інформацяі підтверджена також копіями паспортів ОСОБА_4 та ОСОБА_3 та (а.с.60, 63).
Витребувана судом у Березанській селищній раді Миколаївської області довідка про склад сім`ї та реєстрацію осіб за адресою АДРЕСА_1 станом на дату смерті померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 не надана. Разом з тим, та обставина, що відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проживали та були зареєстрована зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, ними не оспорюється та доказів протилежного не надано, а тому на підставі ч.1 ст. 82 ЦПК України ця обставина не підлягає доказуванню.
Будь-яких доказів окремого постійного проживання відповідача ОСОБА_4 та спадкодавця ОСОБА_5 суду не надано.
Отже, відповідач ОСОБА_4 є такою, що прийняла спадщину після смерті ОСОБА_5 як спадкоємець першої черги за законом, оскільки є його донькою та постійно проживала зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та у встановлений законом строк не заявила про відмову від спадщини.
Згідно з правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постанові у справі № 640/6274/16-ц від 18 вересня 2019 року, при вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини: чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені в ч.ч.2 та 3 ст.1282 ЦК, оскільки в разі пропуску таких строків на підставі ч. 4 ст. 1281 ЦК кредитор позбавляється права вимоги; коло спадкоємців, які прийняли спадщину; при дотриманні кредитором строків, визначених у ст.1282 ЦК, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд установлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини); при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора суду належить установити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до ч.1 ст.1282 ЦК.
За положеннями ст.1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.
Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.
Відповідачі наявність спадкового майна не підтвердили.
Представником позивача після закриття підготовчого провадження заявлялось клопотання про витребування, зокрема, від Департаменту державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, Державного реєстру обтяжень рухомого майна відомостей про наявність нерухомого та рухомого майна, яке належало спадкодавцю та входить до спадкової маси, та витребування від органів державного земельного кадастру витягу з реєстру.
Судом відмовлено у задоволенні зазначеного клопотання з підстав пропуску строку для його подання та необгрунтованості, зокрема, відсутності відомостей про вжиті позивачем заходи для отримання відомостей про реєстрацію права власності на нерухоме майно самостійно, доказів вжиття таких заходів та (або) причин неможливості самостійного отримання зазначених доказів.
Отже, наявність та вартість спадкового майна є недоведеною.
Відповідно до ст. 1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб; кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги; якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину; кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.
Посилання відповідача ОСОБА_4 на те, що позивач у липні 2019 року довідався про смерть позичальника ОСОБА_5 шляхом отримання копії свідоцтва про смерть 08 липня 2019 року Березанським відділенням АТ КБ ПриватБанк узгоджується з даними витягу з особового рахунку ОСОБА_5 , у якому 08 липня 2019 року проведено операцію скасування списання відсотків за використання кредитного ліміту, після якої жодних операцій за особовим рахунком не проводилось (а.с.17).
Згідно з повідомленням Березанської державної нотаріальної контори Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) від 27 березня 2020 року № 94/01-16, спадкова справа після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 не заведена, тому повідомити спадкоємців щодо претензії кредитора неможливо (а.с.67).
На ім`я відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , як спадкоємців померлого ОСОБА_5 , позивачем направлено лист-претензію від 20 травня 2020 року щодо сплати заборгованості за кредитним договором б/н від 25 січня 2014 року, укладеним між позивачем та ОСОБА_5 ; відповідно до чеку установи поштового зв"язку та реєстру згрупованих поштових відправлень-рекомендованих листів, вказані повідомлення за списком здані на установу поштового зв"язку 20 червня 2020 року, тобто після спливу шести місяців з дня закінчення строку для подання заяви про прийняття спадщини або відмову від неї, встановленого ч.1 ст.1270 ЦК України (про правове значення якого заявляв позивач у позовній заяві), яким є 08 грудня 2019 року; відомості про отримання відповідачами претензійних листів від позивача відсутні, відповідач ОСОБА_4 отримання такої вимоги заперечує (а.с.68, 69, 109).
Отже, позивач, дізнавшись у липні 2019 року про відкриття спадщини після смерті ОСОБА_5 , звернувся з вимогами до спадкоємців позичальника з пропуском встановленого ст. 1281 ЦК України строку, а тому позбавляється права вимоги до спадкоємців на підставі ч.4 ст.1281 ЦК України.
Оскільки відповідальність спадкоємців за боргами спадкодавця настає лише за умови додержання кредитором вимог ст.ст. 1281, 1282 ЦК України, які ним не дотримані, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.
За умовами ч.1 ст.141 ЦК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки у задоволенні позову відмовлено, понесені позивачем судові витрати відшкодуванню не підлягають.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12, 13, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд-
У задоволенні позовних вимог відмовити.
Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення його повного тексту шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складення повного тексту рішення 24 серпня 2022 року.

Суддя: