КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2022 року

справа № 757/38698/18

провадження № 22-ц/824/2885/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Музичко С.Г.,

суддів: Болотова Є.В., Кулікової С.В.,

при секретарі: Волошиній А.О.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідачі - Генеральна прокуратура України, начальник Департаменту спеціальних розслідувань Генеральної прокуратури України ОСОБА_2, начальник відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих управління спеціальних розслідувань Департаменту спеціальних розслідувань Генеральної прокуратури України ОСОБА_3, Прокурор відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих управління спеціальних розслідувань Департаменту спеціальних розслідувань Генеральної прокуратури України ОСОБА_4, підприємства Громадської організації «Громадське радіо» Телерадіокомпанія «Громадське Радіо», Товариство з обмеженою відповідальністю «Голдберрі», Товариство з обмеженою відповідальністю «Ласмак», ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_6 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 14 червня 2021 року, постановленого під головуванням судді Григоренко І.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до Генеральної прокуратури України, Начальника Департаменту спеціальних розслідувань Генеральної прокуратури України ОСОБА_2, Начальника відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих управління спеціальних розслідувань Департаменту спеціальних розслідувань Генеральної прокуратури України ОСОБА_3, Прокурора відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих управління спеціальних розслідувань Департаменту спеціальних розслідувань Генеральної прокуратури України ОСОБА_4, підприємства Громадської організації «Громадське радіо» «Телерадіокомпанія «Громадське Радіо», Товариства з обмеженою відповідальністю «Голдберрі», Товариства з обмеженою відповідальністю «Ласмак», ОСОБА_5 про захист ділової репутації

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Генеральної прокуратури України, Начальника Департаменту спеціальних розслідувань Генеральної прокуратури України ОСОБА_2, Начальника відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих управління спеціальних розслідувань Департаменту Спеціальних розслідувань Генеральної прокуратури України ОСОБА_3, Прокурора відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих управління спеціальних розслідувань Департаменту спеціальних розслідувань Генеральної прокуратури України ОСОБА_4, підприємства Громадської організації «Громадське радіо» «Телерадіокомпанія «Громадське Радіо», Товариства з обмеженою відповідальністю «Голдберрі», Товариства з обмеженою відповідальністю «Ласмак», ОСОБА_5 в якому просив:

1) визнати недостовірною інформацію, поширену:

- ОСОБА_3, Начальником відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих управління спеціальних розслідувань Департаменту Спеціальних розслідувань Генеральної прокуратури України, ІНФОРМАЦІЯ_1 на брифінгу, влаштованому Генеральною прокуратурою України (коментар розміщено на сайті Генеральної прокуратури України за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_2), а саме: «На підставі зібраних в межах цього кримінального провадження доказів 01.09.2017 року повідомлено про підозру за ч. 1 ст. 109 КК України колишньому Президенту України ОСОБА_7 та колишньому міністру юстиції України у вчинені за пособництва останнього та спільно з іншими особами захоплення державної влади…»;

- ОСОБА_3, Начальником відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих управління спеціальних розслідувань Департаменту Спеціальних розслідувань Генеральної прокуратури України, ІНФОРМАЦІЯ_1 на брифінгу, влаштованому Генеральною прокуратурою України (коментар розміщено на веб-сторінці облікового запису Генеральної прокуратури - відеохостинг Ютуб ІНФОРМАЦІЯ_3), а саме: «Брифінг присвячено повідомленню про підозру у захопленні державної влади, воно здійснено відносно колишнього міністра юстиції ОСОБА_8 і його заступника, а також…ОСОБА_7» (00 хв. 00 сек. - 00 хв. 14 сек.); «Повідомлення про підозру здійснено і йому і ОСОБА_7… і заступнику ОСОБА_8 у передбачений законом спосіб» (6 хвил. 56 сек. - 7 хвил. 04 сек.);

- ОСОБА_3, Начальником відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих управління спеціальних розслідувань Департаменту Спеціальних розслідувань Генеральної прокуратури України, ІНФОРМАЦІЯ_4 на сторінці сайту Підприємства Громадської організації «Громадське радіо» «Телерадіокомпанія «Громадське Радіо» (за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_5), а саме: «Особливо враховуючи факт, що троє підозрюваних по цій справі вже втекли. Я говорю про ОСОБА_1 та ОСОБА_7»;

- ОСОБА_2, Начальником Департаменту спеціальних розслідувань Генеральної прокуратури України, ІНФОРМАЦІЯ_1 на сторінці сайту «Громадське радіо» (за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_6), а саме: «Повідомлення про підозру направили екс-Президенту ОСОБА_7, екс-Міністру юстиції ОСОБА_8 та його заступнику»; «повідомлення про підозру відомство відправило за відомими адресами підозрюваних»; «колишній Міністр юстиції ОСОБА_8 та його заступник також викликані до слідчого і вже пообіцяли з'явитися 6-7 вересня»;

- ОСОБА_2, Начальником Департаменту спеціальних розслідувань Генеральної прокуратури України, ІНФОРМАЦІЯ_1 на сторінці сайту «Громадське радіо» (за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_7), а саме: «Но когда ОСОБА_8 оказался под стражей, его адвокаты в Апелляционный суд заявили показания этого же свидетеля, что мы его неверно поняли. Хотя он четко говорил - на совещании в Минюсте ОСОБА_8 дал указание опубликовать текст Конституции ОСОБА_1»;

- ОСОБА_4, Прокурором відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих управління спеціальних розслідувань Департаменту спеціальних розслідувань Генеральної прокуратури України, ІНФОРМАЦІЯ_8 на сторінці інтернет видання «Цензор.нет» (за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_9), а саме: «ІНФОРМАЦІЯ_10»; «ІНФОРМАЦІЯ_11»;

- ОСОБА_4, Прокурором відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих управління спеціальних розслідувань Департаменту спеціальних розслідувань Генеральної прокуратури України, ІНФОРМАЦІЯ_12 ТОВ «Голдберрі» розміщеного в обліковому запису телеканалу Espreso.TV на відеохостингу Ютуб за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_13, а саме: «Іншого підозрюваного ОСОБА_1 і, якщо ми його знайдемо, то можливо буде проміжок часу для того, що із ним попрацювали і стосовно нього вирішили міру запобіжного заходу…», «оголошено підозру заступнику ОСОБА_8 по прізвищу ОСОБА_1»;

2) зобов'язати Генеральну прокуратуру України спростувати поширену нею недостовірну інформацію щодо ОСОБА_1 у відеозапису брифінгу, розміщеного в обліковому запису Генеральної прокуратури України на відеохостингу Ютуб ІНФОРМАЦІЯ_14;

3) зобов'язати Генеральну прокуратуру України спростувати поширену нею недостовірну інформацію щодо ОСОБА_1 у відеозапису брифінгу, розміщеного в обліковому запису Генеральної прокуратури України ІНФОРМАЦІЯ_15;

4) зобов'язати Підприємство Громадської організації «Громадське радіо» «Телерадіокомпанія «Громадське Радіо» спростувати поширену ним недостовірну інформацію щодо ОСОБА_1 на сторінках Інтернет: ІНФОРМАЦІЯ_5, ІНФОРМАЦІЯ_6;

5) зобов'язати адміністратора домену censor.net ОСОБА_5 спростувати поширену інтернет виданням Цензор.нет недостовірну інформацію щодо ОСОБА_1 на сторінках Інтернет: ІНФОРМАЦІЯ_9;

6) зобов'язати ТОВ «Голдберрі» спростувати поширену ним недостовірну інформацію, розміщену в обліковому записі телеканалу Espreso.TV на відеохостингу Ютуб щодо ОСОБА_1 на сторінці Інтернет:

ІНФОРМАЦІЯ_16;

7) зобов'язати ТОВ «Ласмак» спростувати поширену недостовірну інформацію щодо ОСОБА_1 на сторінці Інтернет: ІНФОРМАЦІЯ_7;

8) судові витрати покласти на відповідачів.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що групою слідчих управління спеціальних розслідувань Департаменту спеціальних розслідувань ГПУ здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні від 03.03.2014 № 0000054 за фактом захоплення ОСОБА_7 державної влади та виділеному з нього кримінальному провадженні від 07.11.2017 № 0003538. За версією органу досудового розслідування позивач, перебуваючи на посаді заступника Міністра юстиції України, в період з вересня-жовтня 2010 року вчинив пособництво - сприяння в захопленні ОСОБА_7 державної влади шляхом виконання наданого йому доручення щодо офіційного оприлюднення в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» тексту Конституції України в редакції 28.06.1996 року, що діяла до внесення до неї змін Законом України «Про внесення змін до Конституції України» від 08.12.2004 року № 2222-IV. Співробітники ГПУ з метою політичного переслідування організували серію інформаційних атак на адвоката ОСОБА_1., безпідставно звинувачуючи його та маніпулюючи фактами попри відсутність будь-якого вироку суду, яким було б встановлено вину ОСОБА_1. Поширена відповідачами інформація не містить алегорій, сатири, гіпербол тощо, вона не є припущенням чи критикою позивача, її можна перевірити на достовірність, тому вона не є оціночними судженнями. 15.07.2017 року позивач виїхав до Великобританії у довготривале службове відрядження, а отже твердження відповідачів про те, що позивач «був повідомлений про підозру», «втік», «ухиляється від слідства», «пообіцяв з'явитися» тощо не відповідають дійсності та порочать його ділову репутацію.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 14 червня 2021 року у позові ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції представник позивача подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, постановити нове рішення про задоволення позову.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що поширена відповідачами інформація не є оціночним судженням, свідчить про наявність підстав вважати позивача винним у вчиненні злочину, однак на даний час проводиться лише досудове розслідування. Апелянт вказує, що твердження відповідачів про те, що ОСОБА_1. «був повідомлений про підозру», «втік», «ухиляється від слідства», «пообіцяв з'явитися» «а особливо те, що визнаний винним у вчиненні злочину» не відповідають дійсності та порочать його ділову репутацію. Вважає рішення суду необґрунтованим та безпідставним, зокрема зазначає, що судом першої інстанції не надано оцінки тому, що висловлювання відповідачів завдали та продовжують завдавати шкоди інтересам ОСОБА_1., судом не з'ясовано чи відповідає зміст висловлювань дійсним обставинам та не досліджено ряд доказів, поданих позивачем, а також безпідставно залишено без задоволення клопотання про витребування доказів.

Відзиву на апеляційну скаргу відповідачі не надали.

В судовому засіданні представник позивача апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити.

Представник Офісу Генерального прокурора проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач є публічною особою, тому інформування Генеральною прокуратурою України про хід досудового розслідування резонансного кримінального провадження, а також повідомлення в засобах масової інформації про те, що позивачу оголошено підозру не суперечить Закону України «Про інформацію». Крім того, спростування даних, які містяться в повідомленні про підозру, у порядку цивільного судочинства є неприпустимим.

Колегія суддів погоджується з висновком суду з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 01.09.2017 року Заступник Генерального прокурора Столярчук Ю.В., розглянувши матеріали досудового розслідування № 0000054 від 03.03.2014 року та встановивши наявність достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення, відповідно до ст. ст. 42, 276, 277, 278, 279 КПК України виніс повідомлення про підозру, яким повідомив ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_17, що він підозрюється у вчиненні в період вересня-жовтня 2010 року пособництва - сприяння в захопленні ОСОБА_7 державної влади шляхом вчинення дій, спрямованих на збільшення обсягу його, як Президента України, владних повноважень унаслідок повернення у неконституційний спосіб дії Конституції України від 28.06.1996 року, до якої Законом України «Про внесення змін до Конституції України» від 08.12.2004 № 2222-IV було внесено зміни, а саме у сприянні вчиненню вказаного злочину іншими співучасниками наданням засобів, тобто вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 109 КК України.

01.09.2017 року Заступник Генерального прокурора Столярчук Ю.В. надав старшому слідчому з ОВС другого слідчого відділу управління спеціальних розслідувань Департаменту спеціальних розслідувань ГПУ Крупці А.О. доручення про проведення процесуальних дій (вих. № 23/1/3-32787/1-14 від 01.09.2017 року), в якому зазначив, що у зв'язку із неможливістю вручення в день складання повідомлення про підозру, що зумовлює його вручення у спосіб, передбачений КПК України для вручення повідомлень, керуючись ст. ст. 36, 278 КПК України, доручає виконати всі необхідні процесуальні дії, пов'язані із здійсненням повідомлення про підозру ОСОБА_1

01.09.2017 року повідомлення про підозру було надіслано ОСОБА_1 на адресу АО «ОСОБА_1 та партнери» (АДРЕСА_1; АДРЕСА_2; АДРЕСА_3).

Також ІНФОРМАЦІЯ_1 та 18.09.2017 року за вказаними адресами ОСОБА_1 надсилались повістки про виклик для участі у кримінальному провадженні № 0000054 від 03.03.2014 року в якості підозрюваного. Крім того, повістки надсилалась на електронну адресу ОСОБА_1., а також за адресою: АДРЕСА_4.

12.10.2017 року старший слідчий з ОВС Департаменту спеціальних розслідувань ГПУ Крупка А.О. виніс постанову про розшук підозрюваного, якою оголосив розшук в кримінальному провадженні № 0000054 від 03.03.2014 року підозрюваного ОСОБА_1., ІНФОРМАЦІЯ_17; здійснення розшуку доручив підрозділам СБУ.

28.03.2018 року старшим групи слідчих - начальником третього слідчого відділу управління спеціальних розслідувань Департаменту спеціальних розслідувань ГПУ Демяненко А.В. було винесено постанову про міжнародний розшук підозрюваного, якою оголошено в розшук підозрюваного ОСОБА_1., ІНФОРМАЦІЯ_17; організацію здійснення міжнародного розшуку доручено оперативним підрозділам СБУ.

Судом також встановлено, на час винесення рішення по даній справі зазначені позивачем публікації за посиланнями:

ІНФОРМАЦІЯ_14,

ІНФОРМАЦІЯ_15,

ІНФОРМАЦІЯ_5,

ІНФОРМАЦІЯ_6

ІНФОРМАЦІЯ_7

ІНФОРМАЦІЯ_16

в мережі Інтернет відсутні.

За посиланням ІНФОРМАЦІЯ_9 ІНФОРМАЦІЯ_8 розміщена публікація наступного змісту: «У справі про конституційний переворот також фігурує колишній заступник міністра юстиції ОСОБА_1. Про це повідомляє кореспондент Цензор.НЕТ із залу суду. Прокурор ГПУ ОСОБА_4, заявив про це в Печерському суді під час засідання у справі ОСОБА_8. ОСОБА_4 зазначив, що ОСОБА_1 ухиляється від слідства і їм не вдається з ним зв'язатися. Нагадаємо, ІНФОРМАЦІЯ_1 Генпрокурор ОСОБА_9 поінформував, що ГПУ повідомила про підозру колишньому президенту ОСОБА_7 і колишньому міністру юстиції ОСОБА_8 в захопленні влади за допомогою незаконного повернення Конституції 1996 року в 2010 році. Екс-міністр, коментуючи інформацію ГПУ, заявив, що не бачить злочину в своїх діях, а в 2010 році лише виконував свої функціональні обов'язки. У 2004 році Верховна Рада прийняла зміни до Конституції, внаслідок яких Україна з президентсько-парламентської стала парламентсько-президентською республікою. Рішення суду, по суті, ввело в дію Конституцію 1996 року. Зміни до Конституції вступили в силу в 2006 році. У 2010 році Конституційний суд України повернув країну до президентсько-парламентської форми правління, повернувши президенту частину втрачених після конституційної реформи 2004 року повноваження».

За посиланнями:

ІНФОРМАЦІЯ_18

розміщено відео брифінгу прокурора ОСОБА_10 та публікація наступного змісту: «Департаментом спеціальних розслідувань Генеральної прокуратури України продовжується системна робота з розслідування злочинів, вчинених колишніми високопосадовцями у 2010-2014 роках. Зокрема, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні за фактом захоплення державної влади, шляхом розширення у неконституційний спосіб повноважень Президента України за рахунок звуження ролі та повноважень Парламенту і Уряду, винесення неправосудних рішень Конституційним судом України та зловживання службовим становищем керівниками вищих органів державної влади. На підставі зібраних у межах цього кримінального провадження доказів 01.09.2017 повідомлено про підозру за ч. 1 ст. 109 КК України колишньому Президенту України ОСОБА_7 та колишньому Міністру юстиції України у вчиненні за пособництва заступника останнього та спільно з іншими особами захоплення державної влади, у тому числі шляхом вжиття заходів до незаконної, без рішення єдиного органу законодавчої влади в Україні - Верховної Ради України, зміни діючої Конституції України через внесення до Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів тексту Конституції України в редакції 1996 року та її офіційної публікації. Колишньому заступнику Міністра юстиції України повідомлено про підозру за ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 109 КК України. Досудове розслідування триває. Збираються докази та перевіряються на предмет достатності та допустимості для вирішення питання щодо притягнення до кримінальної відповідальності інших співучасників вчинення вищевказаних злочинів».

В силу ст. ст. 21, 28 Конституції України, усі люди є вільні і рівні у своїй гідності і правах. Кожен має право на повагу до його гідності.

Згідно із ст. 201 Цивільного кодексу України (в редакції станом на час виникнення спірних відносин) особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров'я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім'я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством. Відповідно до Конституції України життя і здоров'я людини, її честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Статтею 299 ЦК України передбачено, що фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.

Чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту.

Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків (п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»).

У відповідності до ст. 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного; спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію.

Згідно із роз'ясненнями, які містяться у пункті 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року «Про судовому практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

В справах про захист честі, гідності та ділової репутації фізичної особи дослідженню підлягає наявність юридичного складу правопорушення, а саме: 1) факту поширення інформації; 2) чи стосується поширена інформація позивача; 3) чи поширена інформація є недостовірною; 4) чи завдає поширена інформація шкоди особистим немайновим благам позивача.

За приписами ч. 1 ст. 294 ЦК України фізична особа має право на ім'я.

Частиною 4 ст. 296 ЦК України встановлено, що ім'я фізичної особи, яка затримана, підозрюється чи обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, або особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, може бути використане (обнародуване) лише в разі набрання законної сили обвинувальним вироком суду щодо неї або винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення та в інших випадках, передбачених законом.

Зазначене положення є похідним від гарантованої ч. 1 ст. 62 Конституції України презумпції невинуватості, яка передбачає, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Наведені положення чинного законодавства узгоджуються із ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка передбачає, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку, а також із практикою Європейського суду з прав людини.

Як наголошує Європейський суд з прав людини, вагоме розрізнення має проводитись між твердженнями про те, що особа лише підозрюється у вчиненні певного злочину, і відвертим визнанням того, що особа його вчинила (рішення у справах «Бемер проти Німеччини» від 03.10.2002 року, п. п. 54, 56; «Нештяк проти Словаччини» від 27.02.2007 року, п. п. 88 - 89).

Аналогічне визначення презумпції невинуватості наведено у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Шагін проти України» від 10.12.2009 року, у якому наголошено на тому, як важливо державним посадовим особам добирати слова, оприлюднюючи свої заяви ще до судового розгляду справи, порушеної проти особи, та визнання її винною у вчиненні того чи іншого злочину (рішення у справі «Дактарас проти Литви» від 24.11.2000 року, п. 41).

Відносини щодо створення, збирання, одержання, зберігання, використання, поширення, охорони, захисту інформації врегульовані Законом України «Про інформацію».

Частиною 1 ст. 29 Закону України «Про інформацію» встановлено, що інформація з обмеженим доступом може бути поширена, якщо вона є суспільно необхідною, тобто є предметом суспільного інтересу, і право громадськості знати цю інформацію переважає потенційну шкоду від її поширення.

Відповідно до ч. 2 ст. 272 ЦК України, фізична особа має право вимагати від посадових і службових осіб вчинення відповідних дій, спрямованих на забезпечення здійснення нею особистих немайнових прав.

Статтею 273 ЦК України визначено, що органи державної влади, органи влади Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування у межах своїх повноважень забезпечують здійснення фізичною особою особистих немайнових прав. Юридичні особи, їх працівники, окремі фізичні особи, професійні обов'язки яких стосуються особистих немайнових прав фізичної особи, зобов'язані утримуватися від дій, якими ці права можуть бути порушені. Діяльність фізичних та юридичних осіб не може порушувати особисті немайнові права.

Наявність суспільного інтересу не виключає необхідності дотримання положення ч. 4 ст. 296 ЦК України, адже цивільним законодавством встановлено заборону не на поширення інформації про кримінальні провадження, яка може бути предметом суспільного інтересу, а саме на використання імені обвинуваченої особи до набрання законної сили обвинувальним вироком суду стосовно неї при поширенні цієї інформації.

Аналогічної позиції притримується і Верховний Суд, що, як приклад, відображено в постанові від 31.10.2019 року у справі № 760/20787/18.

Як слідує з матеріалів позову, на думку позивача у заявах відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4, останні розповсюджують неправдиву та недостовірну інформацію про причетність позивача до вчинення особливо тяжкого злочину і такими діями співробітники ГПУ порушили особисті немайнові права позивача (право на честь, гідність, ділову репутацію), а також принцип презумпції невинуватості в кримінальному процесі.

Суд апеляційної інстанції погоджується із висновком районного суду про те, у зазначених нижче публікаціях не зазначається про винуватість позивача у вчиненні злочину. Уцих публікаціях йде мова про повідомлення позивачу про підозру за ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 109 КК України.

Публікація за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_9 містить таку інформацію: «На підставі зібраних у межах цього кримінального провадження доказів 01.09.2017 повідомлено про підозру за ч. 1 ст. 109 КК України колишньому Президенту України ОСОБА_7 та колишньому Міністру юстиції України у вчиненні за пособництва заступника останнього та спільно з іншими особами захоплення державної влади, у тому числі шляхом вжиття заходів до незаконної, без рішення єдиного органу законодавчої влади в Україні - Верховної Ради України, зміни діючої Конституції України через внесення до Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів тексту Конституції України в редакції 1996 року та її офіційної публікації. Колишньому заступнику Міністра юстиції України повідомлено про підозру за ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 109 КК України. Досудове розслідування триває».

Публікація за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_19 містить, серед іншого, таку інформацію: «У справі про конституційний переворот також фігурує колишній заступник міністра юстиції ОСОБА_1. Про це повідомляє кореспондент Цензор.НЕТ із залу суду. Прокурор ГПУ ОСОБА_4, заявив про це в Печерському суді під час засідання у справі ОСОБА_8. ОСОБА_4 зазначив, що ОСОБА_1 ухиляється від слідства і їм не вдається з ним зв'язатися».

Відповідно до ч. 1 ст. 242 Кримінального процесуального кодексу України підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Судом також вірно встановлено, що органом досудового розслідування в рамках кримінального провадження № 0000054 від 03.03.2014 року позивачу було повідомлено про підозру. Згодом позивача, як підозрюваного, було оголошено в розшук.

Згідно із ч. ч. 1, 4 ст. 6 Закону України «Про прокуратуру», органи прокуратури не менш як двічі на рік інформують суспільство про свою діяльність шляхом повідомлень у засобах масової інформації; інформація про діяльність прокуратури оприлюднюється в загальнодержавних та місцевих друкованих засобах масової інформації і на офіційних веб-сайтах органів прокуратури.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що поширена відповідачами інформація не може вважатись неправдивою та/або недостовірною, а також такою, що порушує гарантований Конституцією України принцип презумпції невинуватості особи.

Як вірно встановлено судом, конституційна норма про презумпцію невинуватості розміщена у тому блоці статей, які визначають статус (положення) особи у кримінальному судочинстві, тобто презумпція невинуватості - це кримінально-процесуальний термін і ця презумпція може бути спростованою. Що стосується кримінально-правової оцінки дій особи, у цьому випадку, позивача, наявність, чи відсутність в її діях складу злочину, то законом це віднесено до компетенції слідчо-прокурорських органів.

Отже, інформація Генеральної прокуратури України у силу наведеної конституційної норми не може вплинути на право позивача вважатися невинуватим, поки його вину не буде доведено в установленому законом порядку. Захист честі і гідності у цьому випадку може бути реалізовано шляхом надання іншої точки зору, наприклад шляхом реалізації права на відповідь.

Аналогічного висновку дійшов і Верховний Суд, що відображено в постанові від 06.05.2020 року у справі № 757/25649/17-ц.

У силу статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Відповідно до частини другої статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Згідно із статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та Протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції, кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов'язане з обов'язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров'я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві.

Як зазначено в рішеннях Європейського суду з прав людини (справи Лінгенса, Де Гаєс і Гійзельс, Гудвіна, Прагер і Обершлік) свобода вираження поглядів, гарантована пунктом 1 статті 10 Конвенції, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов реалізації кожної особи. Такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе.

Межі припустимої критики за певних обставин можуть бути ширшими, коли йдеться про державного службовця, що виконує або виконував свої повноваження, ніж коли йдеться про фізичних осіб, проте не можна стверджувати, що державні службовці свідомо піддають ретельному обстеженню кожне своє слово чи дію в тій самій мірі, як це роблять політики, і, отже, до них повинні застосовуватись ті самі механізми, що й до останніх, коли йдеться про критику їх діяльності. Державні службовці повинні користуватися громадською довірою в умовах, позбавлених надзвичайного занепокоєння, що зробить вдалим виконання ними своїх завдань. Отже, може постати необхідність у їх захисті від образливих словесних нападок під час виконання ними своїх обов'язків (Janowski, п. 33, and Nikula v. Finland, no. 31611/96, п. 48, ECHR 2002-11).

Публічна особа, державний службовець, повинен бути готовим до підвищеного рівня критики, у тому числі у грубій формі, прискіпливої уваги суспільства і підвищеної зацікавленості суспільства його діяльністю та/або особистим життям тощо, адже вони, обираючи кар'єру публічної особи, погодились на таку увагу.

У разі, якщо позивач є публічною особою, то суд, розглядаючи і вирішуючи справу про захист його гідності, честі чи ділової репутації, повинен ураховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12 лютого 2004 року на 872‑му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції № 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканність особистого життя .

Такого ж висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 20 травня 2020 року, справа № 758/12586/15, провадження №61-38937 св 18.

Позивач ОСОБА_1. є публічною особою, а тому відповідно межа допустимої критики та обсяги поширення інформації щодо нього є значно ширшими, ніж щодо непублічної особи, оскільки його дії становлять підвищений суспільний інтерес, відтак інформування Генеральною прокуратурою України про хід досудового розслідування резонансного кримінального провадження, а також повідомлення в засобах масової інформації про те, що позивачу оголошено підозру, не суперечить Закону України «Про інформацію».

Спростування даних, які містяться в повідомленні про підозру, у порядку цивільного судочинства є неприпустимим з огляду на п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», де судам роз'яснено, що у порядку цивільного чи господарського судочинства не можуть розглядатися позови про спростування інформації, яка міститься, зокрема, у вироках та інших судових рішеннях, а також у постановах органів досудового слідства, висновках судових експертиз, рішеннях органів влади, місцевого самоврядування та інших відповідних органів, атестаційних комісій, рішеннях про накладення на особу дисциплінарного стягнення, для яких законом установлено інший порядок оскарження. У такому ж порядку не можуть розглядатися наукові спори, тобто вимоги про спростування інформації наукового характеру.

Доводи апеляційної скарги про те, що апелянт не має статусу підозрюваного, перебуває у тривалому закордонному відряджені тощо, не можуть бути предметом дослідження у даній справі.

У відповідності до ст. 375 ЦПК суд паляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Таким чином, судом досліджені усі надані позивачем та доступні на час постановлення рішення у мережі Інтренет докази, з'ясовано обставини справи та вірно встановлено відповідні їм правовідносини. Підстав для скасування оскаржуваного рішення, колегія суддів не вбачає.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність, а тому не можуть бути прийняті до уваги.

Положеннями ч.1 ст.375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_6 залишити без задоволення .

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 14 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач

Судді