Справа № 523/2626/22
Провадження №2/523/2888/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" жовтня 2022 р. м.Одеса

Суворовський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді - Мурманової І.М.

за участю секретаря судових засідань Бєлік Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 6 в м. Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Концерну «Військторгсервіс» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати при звільненні, середнього заробітку за весь час несвоєчасного розрахунку при звільненні, моральної та матеріальної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Суворовського районного суду м. Одеси з позовною заявою Концерн «Військторгсервіс» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати при звільненні, середнього заробітку за весь час несвоєчасного розрахунку при звільненні, моральної та матеріальної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що наказом ТВО Генерального директора № 9-а від 12.01.2022 року, його було звільнено з посади заступника начальника філії «Південно-Центральна» Концерну «Військторгсервіс», за угодою сторін. Позивач зазначає, що 24.01.2022 року, він звернувся до відповідача із заявою про надання відомостей щодо нарахованої заробітної плати, яка не була виплачена працівнику при звільнення та повідомити про строки її виплати.

Позивач зазначає, що 07.02.2022 року на його картковий рахунок надійшли грошові кошти у розмірі: 57 636 грн. 12 коп., однак у зв`язку з відсутністю довідки/розрахунку про нарахування коштів працівнику при звільненні він не володіє інформацією щодо того, чи в повному обсязі з ним було проведено розрахунок. Крім іншого, з підстав несвоєчасного розрахунку та відсутності відомостей щодо його повноти, він поніс витрати матеріального характеру, пов`язані з проходження курсу лікування та зазнав моральних страждань. На підставі викладеного просить: стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду у розмірі: 1 240 грн. 00 коп., та моральну шкоду у розмірі: 30 000 гривень.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, суддю визначено автоматизованою системою документообігу суду, відповідно до ст.ст. 14, 33 ЦПК України.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 18 лютого 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Також, ухвалою суду від 18.02.2022 року задоволено клопотання позивача, витребувано від філії «Південно-Центральна» Концерну «Військторгсервіс» - довідку про нараховану заробітну плату (в тому числі компенсацію невикористаної відпустки), відомості про проведені виплати, а також, довідку про заробітну плату за останні два місяці до звільнення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

На адресу суду 19.05.2022 року (вх. № 3291) надійшло клопотання за підписом ТВО Генерального директора Концерну «Військторгсервіс» щодо неможливості виконання ухвали суду з підстав не функціонування Концерну, оскільки офіс знаходиться в м. Миколаїв, також, в клопотанні зазначено, що після відновлення функціонування філії, довідка буде надана до суду (а.с.24-25).

Крім іншого, 26.05.2022 року (вх. № 8810) на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву за підписом ТВО Генерального директора Концерну «Військторгсервіс» В.Олійник, згідно якого зазначено, що через накладення Солом`янським відділом державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) арешту, рахунку Концерну «Військторгсервіс» та його відокремлених структурних підрозділів (філій) арештовані, та враховуючи дію воєнного стану в Україні, кошти з них списуються виключно на виплату заробітної плати працівникам, які в складаних умовах воєнного часу продовжують виконувати трудові обов`язки та на сплату обов`язкових платежів до бюджету.

Представник відповідача зазначив, що відповідач розуміє наслідки передбачені ст.ст. 116,117 КЗпП України, які передбачають відповідальність за не виплату заробітної плати, але разом з цим, просить врахувати обставину того, що на момент звільнення позивача в рамках ВП № 67762244 за заявою ТОВ «Віта Юст» було накладено арешт на рахунки Концерну «Військторгсервіс» та його відокремлених структурних підрозділів, таким чином, після сплати боргу за відкритими виконавчими провадженнями, були зняті арешти та відповідно було проведено сплату коштів.

Щодо вимог про стягнення моральної шкоди, представник відповідача зазначив, що підстав для стягнення моральної шкоди позивачем не доведено, несвоєчасна виплати заробітної плати сталась поза волею відповідача, обставини зазначені позивачем, як підвищення тиску та хвилювання не доведені, крім іншого, позивач знав, що рахунки були арештовані, оскільки займав посаду начальника філії. На підставі викладеного представник відповідача зазначив, що підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної та моральної шкоди не має. Просив у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. До відзиву надані докази на підтвердження його направлення учасникам провадження (а.с.26-30).

Також, 27.07.2022 року (вх. № 13108) на адресу суду надійшла відповідь на відзив, згідно якої позивач зазначає, що відповідачем були порушені вимоги та норми ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника, з позивачем не було проведено повного розрахунку, та в законодавстві відсутні та не передбачені будь-які винятки щодо неможливості розрахунку. А відтак, твердження відповідача не заслуговують на увагу. Щодо моральної шкоди, позивач вказав, що відповідно до положення ст. 23 ЦК України особа, має право на відшкодування моральної шкоди внаслідок порушення її прав. Щодо матеріальної шкоди зазначив, що внаслідок протиправних дій відповідача він зазнав душевних страждань, що відповідно негативно відобразилось на житті. З урахуванням необхідності встановлення діагнозу та призначення лікування, обстеження тощо, позивач зазнав матеріальних витрат у розмірі 1 240 грн., які документально підтвердженні. На підставі викладено просив позов задовольнити в повному обсязі (а.с.49-52).

В подальшому, 01.08.2022 року (вх. № 13480) на адресу суду надійшло клопотання про залучення до матеріалів справи довідки та відомостей про розподіл виплат. Згідно клопотання, представником надані: довідка про середню заробітну плату ОСОБА_1 , відомості про розподіл витрат (а.с.53-58).

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, на адресу суду 14.06.2022 року (вх. №3946) та 14.03.2022 року (вх. № 1701/22) надійшли заяви позивача щодо можливості розгляду справи за його відсутності, в яких позивач зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с.19, 36).

Представник відповідача Концерн «Військторгсервіс» про час та місце слухання справи повідомлений належним чином (а.с.61), в судове засідання представник відповідача не з`явився, в телефонному режимі повідомив про перебування в іншому судовому засіданні.

Згідно ч.3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи.

Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази в їх сукупності, дійшов наступних висновків.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтями 15, 16 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що згідно наказу від 22.09.2020 року № 138-а «Про прийняття на роботу» ОСОБА_1 , прийнятий на посаду заступника начальника філії «Південно-Центральна» Концерну «Військторгсервіс» з 23.09.2020 року з посадовим окладом 12 435 грн., 00 коп. на місяць (а.с.9).

Відповідно до наказу від 12.01.2022 року № 9-а «Про звільнення» ОСОБА_1 , звільнено з займаної посади 12.01.2022 року за угодою сторін, п.1 ст. 36 КЗпП України (а.с.10).

Позивач зазначає, що в день звільнення з займаної посади з ним не було проведено повного розрахунку, що відповідно є порушенням норм законів про працю.

Так, у відзиві відповідач не спростовує факту того, що з позивачем не було проведено повного розрахунку при звільненні, але зазначає, що дана обставина не залежала від нього, оскільки рахунки відповідача були арештовані, що спричинило відповідні наслідки.

Судом досліджується довідка про середню заробітну плату (дохід) згідно якої ОСОБА_1 працював на Філії «Південно-Центральна» Концерну «Військторгсервіс» та середньомісячна заробітна плата якого становить: 22 394 грн. 75 коп. (а.с.55).

Відповідно до відомості розподілу виплат відповідач здійснив повний розрахунок з позивачем, а саме: 07.02.2022 року, на рахунок позивача були перераховані кошти у розмірі: 18 942 грн. 36 коп., у розмірі: 18 093 грн. 73 коп., та 20 600 грн. 03 коп. (а.с.56-58).

Таким чином, матеріалами справи встановлено, що позивач згідно наказу звільнений 12.01.2022 року, а повний розрахунок з працівником проведено лише 07.02.2022 року.

Відповідно до ст. 115 КЗпП України - заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Якщо працівник звільняється за угодою сторін (п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП) та згідно ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Як встановлено матеріалами справи та не оспорювалось відповідачем, повний розрахунок з позивачем було проведено 07.02.2022 року, тобто при звільненні з працівником не було проведено повного розрахунку та не було здійснено повної виплатили всіх належних до виплати сум.

Щодо нарахування розрахунку за час затримки виплати заробітної плати.

Методика нарахування середнього заробітку детально описана в постанові КМУ «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08.02.1995р № 100.

Відповідно до ст. 27 ЗУ Про оплату праці за правилами, передбаченими розд.2 абз.3 постанови КМУ «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08.02.1995р № 100, а також згідно п.32 Постанови пленуму ВСУ за №9 від 06.11.1992 р.

Обчислення середньої заробітної плати для виплати середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати проводиться виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата, тобто, що передують дню звільнення.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів.

Разом з тим, як роз`яснено у пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі,- наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлений рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Судом з`ясовано, що в порушення вказаних положень КЗпП України підприємство остаточний розрахунок з належних до сплати сум на час звільнення з позивачем не провело.

Згідно до п. 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи.

Також правова позиція Верховного суду України викладена у справі № 6-2912цс16 від 18.01.2017 р. в якій зазначено, що відповідно до частини 1 статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку (Постанова ВСУ від 14.12.2016 року по справі № 428/7002/14-ц).

Відповідно до статті 94 КЗпП України заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Стаття 2 Закону України «Про оплату праці» у свою чергу визначає таку структуру заробітної плати: основна заробітна плата - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки), яка встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців; додаткова заробітна плата - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці, яка включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством, премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій; інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення.

Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; в разі невиконання такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу настає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Строк звернення до суду за середнім заробітком три місяці з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, фактично розрахувався з ним.

Судом встановлено, що відповідач здійснив остаточний розрахунок з працівником 07.02.022 року (а.с.56-58), день звільнення працівника є 12.01.2022 року, таким чином затримка виплати заробітної плати у вказаний період становить: 18 робочих днів, а саме: з 12.01.2022 року по 07.02.2022 року, становить: 19 622 грн. 77 коп., що відповідає наступному розрахунку 47 966 грн., 78 коп. (заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні) /44 (робочі дні за два місяці) =1 090 грн. 15 коп., (середньоденна заробітна плата ) *18 (робочі дні затримки виплати заробітної плати) = 19 622 грн. 77 коп.

Таким чином, підлягають задоволенню позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі: 19 622 грн. 77 коп.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної шкоди у розмірі: 1 240 гривень, та моральної шкоди в розмірі: 30 000 гривень, суд зазначає наступне.

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ст. 1166 ЦК України).

Позивач зазначає, що внаслідок протиправний дій відповідача він зазнав стресу, душевних переживань, що стало підставою для звернення до лікарів, як наслідок встановлення діагнозу та лікування.

Відповідно до ч.2 ст.23 ЦК України, моральна шкода полягає : 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Статтею 237-1 КЗпП України, встановлено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Згідно п.5 Постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995 за №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають : наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995 за №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди крім інших вимог, передбачених ст.137 ЦПК України, має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, з яких міркувань виходив позивач, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Дослідивши матеріали справи та доводи позивача щодо стягнення моральної та матеріальної шкоди, суд виходить з того, що позивачем не доведено наявність моральної шкоди, що полягала у його зверненні за медичною допомогою та відповідно до квитанцій 03.02.2022 року та 05.02.2022 року були здійснені витрати на суму 640 грн. та 600 грн., з наданих квитанцій не вбачається ким і на підставі чого були зроблені відповідні виплати. З наданої до позову копії виписки із медичної карти амбулаторного хворого неможливо з`ясувати яке лікування було призначено ОСОБА_1 та причини його захворювання (а.с. 13). Позивачем не доведено, що порушення його прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Судом критично оцінюються твердження позивача щодо стягнення з відповідача на його користь моральної шкоди в розмірі: 30 000 гривень, оскільки позовні вимоги в цій частині не доведені, крім іншого, суд зауважує, що позовна заява зареєстрована в суді 14.02.2022 року, а повний розрахунок з позивачем було проведено 07.02.2022 року, таким чином, суд вважає, що позові вимоги в частині стягнення моральної шкоди не доведені.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог. Таким чином, відповідно до ст.141 ЦПК України, ст.9 Закону України «Про судовий збір», з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір в розмірі 992 грн.40 грн.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 12, 76-84, 89, 141, 247, 259, 264-265, 354 ЦПК України, ст.ст.16, 23, 1167 ЦК України, ст.ст.115-117, 237-1 КЗпП, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Концерну «Військторгсервіс» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати при звільненні, середнього заробітку за весь час несвоєчасного розрахунку при звільненні, моральної та матеріальної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Концерну «Військторгсервіс» (, юридична адреса: 03151, м. Київ, вул. Молодогвардійська, буд. 28-А) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі: 19 622 грн. 77 коп.

Стягнути з Концерну «Військторгсервіс» (, юридична адреса: 03151, м. Київ, вул. Молодогвардійська, буд. 28-А) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) моральну шкоду у розмірі: 1 240 гривень.

В решті позовних вимог - залишити без задоволення.

Стягнути з Концерну «Військторгсервіс» (, юридична адреса: 03151, м. Київ, вул. Молодогвардійська, буд. 28-А) на користь держави судовий збір в розмірі 992 грн.40 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 10.10.2022 року.

Суддя: