Справа № 755/9230/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2022 року суддя Шевченківського районного суду м. Києва Мальцев Д.О., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Київблагоутрій» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Департаменту міського благоустрою виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, завданих шляхом вчинення неправомірних дій,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулась з вказаним позовом до Дніпровського районного суду м. Києва.

23.09.2022 Дніпровський районний суд м. Києва передав справу № 755/9230/22 за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Київблагоутрій» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Департаменту міського благоустрою виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, завданих шляхом вчинення неправомірних дій за підсудністю до Шевченківського районного суду м. Києва, оскільки відповідачі знаходяться в Шевченківському районі м. Києва.

Разом з тим, суд позбавлений можливості вирішити питання про відкриття провадження та прийняти справу до свого розгляду з огляду на таке.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе у тому числі таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні перевірити належність справ до їх юрисдикції та підсудності.

Так, за загальним правилом, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом. Позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (ст. 27 ЦПК України).

Відповідно до ч. 6 ст. 28 ЦПК України, позови про відшкодування шкоди, заподіяної майну фізичних або юридичних осіб, можуть пред`являтися також за місцем заподіяння шкоди.

Визначити підсудність суду - означає з`ясувати коло цивільних справ, які компетентний вирішувати по суті даний суд.

Територіальна підсудність - це підсудність цивільної справи загальному суду в залежності від території, на яку поширюється юрисдикція даного суду. За її допомогою вирішується питання, яким з однорідних судів підсудна для розгляду відповідна справа.

Критеріями даного виду підсудності, зокрема, виступають: місце проживання відповідача, місце заподіяння шкоди, місце знаходження спірного майна, місце розгляду первісного позову тощо.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними в п. 37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», право вибору між судами, яким згідно із правилом загальної підсудності (стаття 109 ЦПК, в редакції 2004 року, що діяла до 15 грудня 2017 року) і правилом альтернативної підсудності (стаття 110 ЦПК, в редакції 2004 року, що діяла до 15 грудня 2017 року) підсудна справа, належить виключно позивачеві (частина чотирнадцята статті 110 ЦПК в редакції 2004 року, що діяла до 15 грудня 2017 року).

Якщо позивач при пред`явленні позову дотримався правил територіальної чи альтернативної підсудності, суд не має права повернути позивачеві позовну заяву з мотивів непідсудності справи цьому суду.

Отже, дане положення встановлює правила підсудності на вибір позивача - альтернативної підсудності. Сутність цієї підсудності полягає у тому, що вона не виключає можливості звернення до суду за правилами загальної підсудності, а, навпаки, поряд з цією, встановлює можливість звертатися до іншого або інших судів, тобто встановлює альтернативу - можливість для позивача обирати один із двох чи декількох судів.

Підставою для звернення до суду позивач вказує те, що відповідачами була завдана останній матеріальна шкода за адресою: м. Київ, Дніпровський р-н, вул. Червоноткацька, 16, а саме відповідачі 26.09.2019 та 27.09.2019 без попередження, не маючи рішення суду щодо конфіскації майна, не маючи відповідного розпорядження Дніпровської РДА м. Києва щодо демонтажу гаражу протиправно зламали збірно-розбірний гараж позивача, і повністю винесли звідти все майно, яке належало позивачу, у тому числі і автомобіль.

При цьому, позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, вважає, що відповідачі мають відшкодувати завдану їхніми протиправними діями матеріальну шкоду, а саме вартість знесеного гаражу у розмірі 13 394, 28 грн., а всю іншу майнову шкоду повинні відшкодувати шляхом передачі в натурі всіх речей, які були викрадені та безпідставно вивезеними відповідачами з гаражу. Передачу вказаних речей позивач просить здійснити за адресою, де перебував гараж позивача : АДРЕСА_1 .

Аналізуючи все вище викладене, позивач скористалась своїм правом, передбаченим ч. 6 ст. 28 ЦПК України та звернулась до Дніпровського районного суду м. Києва.

При цьому, враховуючи те, що шкода майну позивача спричинена за адресою: м. Київ, Дніпровський район, вул. Червоноткацька, 16, що територіально відноситься до Дніпровського районного суду м. Києва, справа підсудна саме Дніпровському районному суду м. Києва.

Крім того, в матеріалах справи наявна заява позивача на ім`я Голови Дніпровського районного суду м. Києва про те, що позивач заперечує проти направлення справи до Шевченківського районного суду м. Києва.

Також з матеріалів справи вбачається, що позивачем на рахунок Дніпровського районного суду м. Києва було сплачено судовий збір 3061, 44 грн. При цьому, у разі передачі справи за підсудністю та її прийняття мало б бути вирішено питання про щодо повернення судового збору. При цьому, у разі прийняття справи іншим судом та залишення позовної заяви без руху з підстав несплати судового збору, позивач, єдиним доходом якої є пенсія по інвалідності, про що остання вказує у своєму позові, буде нести надмірне фінансове навантаження по сплаті судового збору, оскільки у відповідності до ст. 9 Закону України «Про судовий збір» судовий збір має бути сплачений за місцем розгляду справи.

Так рішеннями Європейського суду з прав людини визначено, що право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним» (рішення у справі Bellet v. France від 4 грудня 1995 року).

Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (рішення у справі «Perez de Rada Cavanilles v. Spain»).

Також Європейським судом з прав людини зазначено, що «надмірний формалізм» може суперечити вимозі забезпечення практичного та ефективного права на доступ до суду згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Це зазвичай відбувається у випадку особливо вузького тлумачення процесуальної норми, що перешкоджає розгляду скарг заявника по суті, із супутнім ризиком порушення його чи її права на ефективний судовий захист (рішення у справах «Zubac v. Croatia», «Beles and Others v. the Czech Republic», №47273/99, пп. 50-51 та 69, та «Walchli v. France», № 35787/03, п. 29).

При цьому Європейський суд з прав людини провів лінію між формалізмом та надмірним формалізмом. Так, формалізм є явищем позитивним та необхідним, оскільки забезпечує чітке дотримання судами процесу. Надмірний же формалізм заважає практичному та ефективному доступу до суду. Формалізм не є надмірним, якщо сприяє правовій визначеності та належному здійсненню правосуддя.

Отже, як зазначила Велика Палата Верховного Суду у своєму рішенні від 5 грудня 2018 року (справа №11-989заі18) згідно з практикою Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги - є порушенням права на справедливий судовий захист.

Отже враховуючи правила альтернативної підсудності, позивачем не порушено правила підсудності, навіть і у тому разі, якщо він не послався у позовній заяві на ч. 6 ст. 28 ЦПК України, оскільки за змістом норми п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України суд самостійно з`ясовує питання чи не належить справа до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Згідно положень п.1 ч.1 ст. 31 ЦПК України суддя передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

З врахуванням наведеного, а також тієї обставини, що вказаний спір не відноситься до територіальної юрисдикції (підсудності) Шевченківського районного суду м. Києва, суд вважає за необхідне передати зазначений позов на розгляд Дніпровському районному суду м. Києва, до територіальної юрисдикції (підсудності) якого він належить.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 27, 28, 31, 260, 261, 353-355 ЦПК України, суддя,

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Київблагоутрій» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Департаменту міського благоустрою виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, завданих шляхом вчинення неправомірних дій, - передати на розгляд Дніпровському районному суду м. Києва.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 261 ЦПК України.

Суддя: