Провадження № 22-ц/811/1547/22 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2022 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Приколоти Т.І., Савуляка Р.В.

розглянувши в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, в приміщенні Львівського апеляційного суду в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Личаківського районного суду м.Львова від 21 лютого 2022 року ОСОБА_2 у справі за позовом ОСОБА_1 до Львівського національного медичного університету імені Данила Галицького про визнання наказів про встановлення строкової умови трудового договору незаконними та негативними заходами до викривача,-

встановив:

У грудні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача Львівського національного медичного університету імені Данила Галицького про визнання наказів про встановлення строкової умови трудового договору незаконними та негативними заходами до викривача.

Просив визнати незаконним та негативним заходом впливу до викривача ОСОБА_1 наказ № 98-к від 05.04.2019 ректора Львівського національного медичного університету імені Данила Галицького Зіменковського Б.С. в частині параграфу 17, яким істотно змінюються його умови праці, встановлені наказом №25-к від 24.01.2019; визнати незаконним та негативним заходом впливу до викривача ОСОБА_1 наказ №205к/тр від 30.09.2020 ректора Львівського національного медичного університету імені Данила Галицького Зіменковського Б.С. в частині встановлення строкової умови трудового договору.

Крім цього, просив відстрочити сплату судового збору за заявлені вимоги до ухвалення рішення у справі.

Ухвалою судді Личаківського районного суду м.Львова від 17.12.2021 позовну заяву залишено без руху, для усунення недоліків зазначених у мотивувальній частині даної ухвали, протягом 10 днів з дня отримання позивачем ухвали.

Оскаржуваною ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 21 лютого 2022 року позовну заяву ОСОБА_1 до Львівського національного медичного університету імені Данила Галицького про визнання наказів про встановлення строкової умови трудового договору незаконними та негативними заходами до викривача повернуто позивачу.

Ухвалу оскаржив позивач ОСОБА_1 , вважає, що ухвала є помилковою та перешкодою у доступі до правосуддя.

Зокрема, зазначає, що суд встановив факт сплати судового збору у відповідному розмірі до ГУК Личаківського району м. Львова, при цьому повертаючи позовну заяву суд не виніс ухвали про повернення судового збору.

Крім цього, суд не розглянув та не виніс ухвали щодо відстрочення сплати судового збору, відповідно до ст. 8 ЗУ «Про судовий збір», хоча відповідні клопотання були подані.

Вважає, що суд порушував норми процесуального закону щодо розгляду заяв з відповідних процесуальних питань.

Просить скасувати ухвалу Личаківського районного суду м.Львова від 21 лютого 2022 року та повернути цивільну справу на новий розгляд.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно із ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції про повернення заяви позивачеві (заявникові) (п. 6 ч. 1 ст. 353 ЦПК України) розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, судове засідання не проводиться, що свідчить про безпідставність вимог апеляційної скарги в цій частині.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які вже висловлені, зокрема, у позовній заяві та апеляційній скарзі, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі № 668/13907/13-ц).

Разом з цим, згідно із ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, відтак колегія суддів інформувала учасників справи про час і день розгляду справи, шляхом оприлюднення інформації про розгляд справи на офіційному сайті Львівського апеляційного суду.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково враховуючи таке.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст. 5 ЦПК України).

Відповідно до приписів частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно із ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Постановляючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції виходив з того, що позивач станом на 18.02.2022 не усунув недоліків позовної заяви, про які зазначено в ухвалах суду від 17.12.2021 та від 10.01.2022, тобто не сплатив судовий збір у визначеному законом розмірі за відповідними реквізитами, а також не зазначив відповідної підстави, передбаченої ст. 8 ЗУ «Про судовий збір», для звільнення від сплати судового збору за поданий позов.

Колегія суддів не може погодитися із таким висновком місцевого суду.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом частини 5 ст. 12 ЦПК України, на суд покладається обов`язок щодо сприяння всебічному і повному з`ясуванню обставин справи шляхом роз`яснення особам, які беруть участь у справі, їх прав та обов`язків, попередження про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяння здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених законом.

Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа безпідставно не може бути позбавлена права на розгляд своєї справи у суді, оскільки це буде порушенням права, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий судовий розгляд.

Перевіряючи оскаржувану ухвалу, колегія суддів виходить з такого.

Цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими ЦПК України, у порядку: наказного провадження, позовного провадження (загального а бо спрощеного), окремого провадження (ч. 2 ст. 19 ЦПК України).

Згідно положень ЦПК України, суддя, отримавши позовну заяву, перевіряє дотримання позивачем вимог статей 175 і 177 ЦПК України щодо форми та змісту позовної заяви.

Статтею 175 ЦПК України встановлено, що позовна заява подається в письмовій формі. Дана стаття також встановлює ряд вимог, яким повинна відповідати позовна заява.

Зокрема, якщо позовна заява подається особою, звільненою від сплати судового збору відповідно до закону, у ній зазначаються підстави звільнення позивача від сплати судового збору (ч. 4 ст. 175 ЦПК України).

Згідно із ч. 4 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Відповідно до вимог статті 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

За відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження суд відкриває провадження у справі протягом п`яти днів з дня надходження позовної заяви або заяви про усунення недоліків, поданої в порядку, передбаченому статтею 185 цього Кодексу (ч. 1 ст. 187 ЦПК України).

З матеріалів справи вбачається, що 15.12.2021 позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до Львівського національного медичного університету імені Данила Галицькогопро визнання наказів про встановлення строкової умови трудового договору незаконними.

Ухвалою судді Личаківського районного суду м. Львова від 17.12.2021позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків такої, протягом десяти днів з дня вручення позивачу ухвали, а саме позивачу запропоновано сплатити судовий збір за дві вимоги немайнового характеру у розмірі 1816,00 грн.

Роз`яснено наслідки невиконання ухвали.

Поряд з цим, дійсно із змісту позовної заяви, а саме із прохальної частини такої вбачається, що позивач ОСОБА_1 просив відстрочити сплату судового збору до ухвалення рішення у справі.

В свою чергу, залишаючи без руху позовну заяву, суд першої інстанції вдався лише до аналізу у мотивувальній частині ухвали норм матеріального та процесуального права у контексті необхідності слати судового збору чи можливості відстрочити сплату такого за відповідних обставин, вказавши на необхідність усунення недоліків позовної заяви шляхом скерування на адресу суду заяви про усунення недоліків, в якій зазначити про наявність такого майнового стану позивача, який унеможливлює сплату судового збору за заявлені вимоги, та долучити документи на підтвердження такого стану, як підстави для відстрочення сплати судового збору, або за відсутності такого стану та документів (доказів) представити оригінал платіжного документа про сплату судового збору, фактично не вирішивши заявлене позивачем клопотання про відстрочку сплати судового збору, оскільки відповідний висновок з цього приводу у резолютивній частині ухвали відсутній.

Згідно із супровідним листом від 17.12.2021 ухвала Личаківського районного суду м. Львова від 17.12.2021 надіслана позивачу за вказаною ним адресою, однак у матеріалах справи відсутні докази вручення такої ухвали адресату.

Натомість, 31.12.2021 на адресу Личаківського районного суду м. Львова надійшла заява ОСОБА_1 про усунення недоліків, у якій останній зазначив, що ухвалу про залишення його позовної заяви без руху не отримував, про таку дізнався із ЄДРСР. До заяви долучив квитанцію про сплату судового збору у розмірі 1816 грн. (а.с. 19-21).

Цього ж дня, а саме 31.12.2021 позивач ОСОБА_1 подав до суду заяву про повернення судового збору, який на його думку, був сплачений у зайвому розмірі 363,20 грн., оскільки при подання до суду процесуальних документів в електронній формі застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору (а.с. 22).

В свою чергу, 10.01.2022 Личаківський районний суд м. Львова постановив ухвалу про продовження процесуального строку для усунення недоліків позовної заяви, зазначених в ухвалі судді Личаківського районного суду м.Львова від 17.12.2021 року - до десяти днів з дня вручення ухвали про продовження процесуального строку. Роз`яснено наслідки невиконання ухвали.

При цьому, подане ОСОБА_1 клопотання про повернення судового збору, суд не вирішував.

Ухвала суду від 10.01.2022 надіслана позивачу та як вбачається із рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, доставлена останньому 09.02.2022 (а.с. 34).

Натомість 17.01.2022 та 17.02.2022 на адресу Личаківського районного суду м. Львова надходили заяви ОСОБА_1 про усунення недоліків позовної заяви (а.с. 27-40).

При цьому, 21.02.2022 Личаківський районний суд м. Львова постановив ухвалу про повернення позовної заяви у зв`язку з тим, що позивач не усунув недоліки позовної заяви та не виконав вимог ухвал суду.

Колегія суддів виходить з того, що правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначаються Законом України «Про судовий збір».

За змістом ст. 1 Закону України «Про судовий збір» судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.

Статтею 7 цього закону визначено порядок повернення судового збору.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду, зокрема в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Аналіз зазначених норм права та встановлених із матеріалів справи обставин дає підстави для висновку, що вирішуючи питання відкриття провадження у справі, суд першої інстанції дійсно допустився порушень норм процесуального закону, які свідчать про помилковість висновків суду та у відповідній частині доводять підставність доводів апеляційної скарги.

Так, фактично без вирішення залишилося клопотання позивача ОСОБА_1 про відстрочення сплати судового збору, а докази вручення постановленої судом ухвали від 17.12.2021 про залишення без руху позовної заяви (за наявності у позовній заяві, зокрема електронної пошти позивача) у матеріалах справи відсутні.

У подальшому, без вирішення залишилося подане позивачем клопотання про повернення судового збору, а як наслідок сплативши судовий збір у визначеному судом розмірі, однак не на правильні рахунки (реквізити), позивач все ж не отримав можливості розгляду своєї справи та відкриття судом провадження у такій.

У цьому контексті, не може залишитися поза увагою апеляційного суду і те, що залишаючи позовну заяву без руху, суд першої інстанції в ухвалі від 17.12.2021 не вказав реквізитів на які має бути сплачений судовий збір позивачем.

Іншими словами, не надаючи правової оцінки ухвалі Личаківського районного суду м. Львова від 17.12.2021, оскільки така не є предметом оскарження, зокрема у частині визначеного судового збору, колегія суддів вважає, що відсутність чітко зазначених вимог у цій ухвалі та умов за яких такі можуть бути виконані, унеможливило усунення недоліків позовної заяви ОСОБА_1 , незважаючи на бажання та вчинення останнім активних дій з цього приводу.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про визнання неподаною та повернення позовної заяви, крім цього такий є помилковим та прямо суперечить вимогам закону.

Згідно із ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Так, надмірний формалізм у трактуванні національного процесуального законодавства, згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, визнається ним неправомірним обмеженням права на доступ до суду (як елементу права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції).

У справі «Bellet v. France» («Белле проти Франції», рішення від 04 грудня 1995 року), Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод містить гарантії справедливого судочинства, одним із аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві.

У пункті 55 рішення у справі «Креуз проти Польщі» («Kreuz v. Poland») від 19 червня 2001 року ЄСПЛ підкреслив, що обмеження, накладене на доступ до суду, буде несумісним із п. 1 ст. 6 Конвенції, якщо воно не переслідує законної мети або коли не існує розумної пропорційності між застосованими засобами та законністю цілі, якої прагнуть досягти.

У справі Perez de Rada Cavanilles v. Spain («Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії», рішення від 28 жовтня 1998 року) та у справі Miragall Escolano and others v. Spain («Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії», рішення від 13 січня 2000 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Наведене дає підстави для висновку про те, що надмірний формалізм під час вирішення питання про відкриття провадження у справі суперечить принципу верховенства права, завданням цивільного судочинства та порушує, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, право на доступ до суду.

Таким чином, встановлення обмежень доступу до суду повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру, перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи.

В цьому контексті колегія суддів звертає увагу на те, що визнання неподаною та повернення позовної заяви у даній справі, яке відбулося за встановлених апеляційним судом порушень норм, як матеріального так і процесуального права, не є гнучким встановленням обмежень доступу до суду і свідчить про надзвичайний формалізм та помилковість висновків суду.

Встановлені колегією суддів факти щодо допущення відповідних порушень судом першої інстанції свідчать про підставність доводів апеляційної скарги у відповідній частині та як наслідок необхідність скасування оскаржуваної ухвали.

Не може залишитися поза увагою колегії суддів і те, що визнаючи неподаною та повертаючи позовну заяву ОСОБА_1 , оригінал такої не повернутий, а знаходиться у матеріалах справи, що не відповідає вимогам ч. 6 ст. 185 ЦПК України.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України однією із підстав для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Саме зважаючи на повноваження апеляційного суду у разі скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі та необхідності направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, оскільки новий розгляд справи у таких випадках ЦПК України не передбачений.

Разом з цим, колегія суддів окремо звертає увагу апелянта ОСОБА_1 на те, що відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 2 цієї статті визначено, що суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до статті 8 ЗУ «Про судовий збір» та статті 82 ЦПК єдиною підставою для звільнення, відстрочення або розстрочення сплати судового збору є врахування судом майнового стану сторони, тобто фізичної або юридичної особи (наприклад, довідка про доходи, про склад сім`ї, про наявність на утриманні непрацездатних членів сім`ї, банківські документи про відсутність на рахунку коштів, довідка податкового органу про перелік розрахункових та інших рахунків тощо), а особа, яка заявляє відповідне клопотання, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

При цьому, не зважаючи на те, що положення статей ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» не містять визначеного (чіткого) переліку документів, які можна вважати такими, що підтверджують майновий стан особи, суд у кожному конкретному випадку встановлює можливість особи сплатити судовий збір на підставі наданих нею доказів щодо її майнового стану за своїм внутрішнім переконанням, водночас підстави для відмови суду у подібних клопотаннях мають бути аргументовані.

Зазначені положення мають бути враховані як судом першої інстанції так і позивачем та знайти своє відображення при продовженні розгляду даної справи.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381, 382, 383 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Личаківського районного суду м.Львова від 21 лютого 2022 року скасувати, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 13 жовтня 2022 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: Т.І. Приколота

Р.В. Савуляк