Справа № 181/357/22
Провадження № 2/181/104/22
РІШЕННЯ
"07" вересня 2022 р. смт Межова
Межівський районний суд Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді Літвінової Л.Ф.,
за участю секретаря судового засідання Яківець А.О.,
представника позивача за довіреністю ОСОБА_2 ,
відповідача ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Межова, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 та ОСОБА_3 про стягнення майнової та моральної шкоди,
До Межівського районного суду Дніпропетровської області звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_3 про стягнення майнової та моральної шкоди.
Позивач просить суд стягнути з відповідачів завдану йому матеріальну та моральну шкоду, а саме з ОСОБА_4 у розмірі 3700 грн., та з ОСОБА_3 у розмірі 3040 грн.; стягнути з відповідачів солідарно судові витрати.
Ухвалою судді від 17 червня 2022 року дану справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с.38-39).
29 червня 2022 року від відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_3 надійшли відзиви на позовну заяву, відповідно до яких у задоволенні позовних вимог прохали відмовити, оскільки позивачем не було надано будь-яких доказів в розрізі положень ст.ст.76-81 ЦПК України обґрунтування викладеного в позові (а.с.46-48, 49-51).
Ухвалою Межівського районного суду Дніпропетровської області від 11 серпня 2022 року було здійснено перехід з розгляду в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільної справи у розгляд справи за правилами загального позовного провадження та заміну засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням (а.с.78-79).
Ухвалою Межівського районного суду Дніпропетровської області від 11 серпня 2022 року було закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду (а.с.82-83).
Позивач ОСОБА_1 та його представник за довіреністю ОСОБА_2 у судовому засіданні надали пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, прохали задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні проти позову заперечував.
Відповідач ОСОБА_4 у судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги не визнає у повному обсязі (а.с.76).
Свідок ОСОБА_6 у судовому засіданні пояснив, що весною цього року він ставив забор у ОСОБА_1 , в цей час підійшла ОСОБА_4 і вчинила сварку через те, що земля її, а син останньої ОСОБА_3 почав виривати корінці малини та викидати їх на вулицю.
Свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні дав пояснення, аналогічні поясненям свідка ОСОБА_6 .
Суд, заслухавши думку сторін, допитавши свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.
Право на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів закріплено безпосередньо у Конституції України (ст. 55), Цивільному кодексі України (ст. 16), Цивільному процесуальному кодексу України (ст. 4).
Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно з вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 26 січня 1976 року, виданого на підставі рішення виконкому Межівської селищної ради депутатів трудящіх №62 від 27 червня 1976 року, ОСОБА_1 є власником в цілому жилого будинку з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в АДРЕСА_1 (а.с.8).
Відповідно до розпорядження голови Межівської селищної ради Дніпропетровської області №8-р від 02.02.2016 року «Про перейменування с.Ленінське, проспекту, вулиць населених пунктів Межівської селищної ради» та Додатку до розпорядження селищного голови від 02.02.2016 №8-р вбачається, що вулицю Коротченка було перейменовано на Кленову (а.с.9).
До позовної заяви долучено також копії двох сторінок проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність громадянину України ОСОБА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) АДРЕСА_1 , з кадастровим планом та експлікацією земельних угідь (а.с.10-11).
Як вбачається з позовної заяви, позивач ОСОБА_1 просить відшкодувати за рахунок ОСОБА_4 та ОСОБА_3 шкоду, спричинену незаконним знищенням кущів малини та 2 шт. насаджень сливи. Позивач зазначає, що вказані насадження проростали на його земельній ділянці.
З приводу неправомірних дій відповідачів позивач звертався до органів поліції. Дані звернення зареєстровані до ЄО ВП №2 за №541 від 22.03.2022 року, №542 від 22.03.2022 року, №647 від 06.04.2022 року та проведено перевірки. За даним фактом ОСОБА_3 та ОСОБА_1 надано роз`яснення щодо знаходження порозуміння та рекомендовано звернутися до суду в порядку приватного звинувачення. Даний факт підтверджується довідкою ВП №2 Синельниківського РУП ГУНП в Дніпропетровській області від 21.04.2022 року «Про результати розгляду звернення ОСОБА_3 та ОСОБА_1 » (а.с.18).
Актом від 22 березня 2022 року, складеного власником домоволодіння ОСОБА_1 та ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , встановлено, що ОСОБА_4 в березні 2022 року на присадибній земельній ділянці ОСОБА_1 було вирвано та розкидано по АДРЕСА_3 посаджень кущів малини. На цій присадибній ділянці повторно було висаджено 260 кущів малини. Найманим працівникам за виконану роботу; викопка ямок, посадка кущів малини, утрамбовка та поливка водою насаджень, виплачено 2000 гривень. Сума завданої матеріальної шкоди за знищення 80 кущів малини складає 640 гривень (80 кущів ? 8 гривень = 640 гривень) 60 кущів малини (з числа вирваних 140) виявлені годними для їх посадки на присадибній ділянці власника землі. 22 березня 2022 року, близько 11 години, ОСОБА_4 спільно з сином ОСОБА_3 вдруге вирвали на присадибній ділянці власника землі ОСОБА_1 та знищено висаджені 260 кущів малини і поломано 2 деревини насаджень сливи. Сума завданої матеріальної шкоди склала 2100 гривень. (260 кущів ? 8 гривень = 2080 гривень + 20 гривень вартість двох слив). Загальна сума завданої майнової шкоди складає 4740 гривень за розрахунком: (640 гривень + 2080 гривень + 20 гривень + 2000 гривень за роботу). На підтвердження даного факту позивачем також було надано довідку про роздрібну вартість пошкоджених насаджень, розрахунок суми матеріальної шкоди заподіяної неправомірними діями, розписку ОСОБА_7 про отримання грошових коштів за виконану роботу, письмові заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та ОСОБА_9 (а.с.14, 15).
Статтею 76 ЦПК України визначено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч.1ст.95 ЦПК України).
Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Згідно зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно дост. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
У відповідності до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.
Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Для настання деліктної відповідальності за статтями 1166, 1167 ЦК України необхідна наявність складу правопорушення, а саме: наявність шкоди; протиправна поведінка заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина.
Незважаючи на те, що цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди, позивач повинен довести, що протиправні дії вчинено саме особою, до якого пред`явлено позов.
У справах про відшкодування шкоди потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду, при цьому обов`язок доведення відсутності вини несе відповідач.
Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача, при цьому, відповідно до положень статті 1166 ЦК України саме позивач має довести, що шкода завдана за участю відповідача, а також надати докази на підтвердження розміру такої шкоди.
Зазначеного правового висновку дійшов Верховний Суд у справах № 389/31/16-ц /Постанова від 10 липня 2019 року/ та № 591/5118/14-ц /Постанова від 10 червня 2019 року/.
Згідно з частинами 2 та 3 ст. 79 ЗК України, право власності на земельну ділянку поширюється у її межах на поверхневий (ґрунтовий) шар, а також на водні об`єкти, ліси і багаторічні насадження, які на ній знаходяться, якщо інше не встановлено законом та не порушує прав інших осіб; право власності на земельну ділянку розповсюджується на простір, що знаходиться над та під поверхнею ділянки на висоту і на глибину, необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель і споруд.
Відповідно до ч. 3 ст. 373 ЦК України, право власності на земельну ділянку поширюється на поверхневий (ґрунтовий) шар у межах цієї ділянки, на водні об`єкти, ліси, багаторічні насадження, які на ній знаходяться, а також на простір, що є над і під поверхнею ділянки, висотою та глибиною, які необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель і споруд.
Верховний Суд України при розгляді справи №6-14цс15 висловив правову позицію, відповідно до якої багаторічні насадження не можуть розглядатися, як окремий об`єкт права власності без земельної ділянки, на якій вони знаходяться, оскільки є складовою частиною земельної ділянки.
Із досліджених у судовому засіданні доказів, а також пояснень свідків встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 своєю протиправною поведінкою, а саме знищенням 340 кущів малини та двох дерев слив, насаджених на земельній ділянці, що на праві приватної власності належить ОСОБА_1 , спричинили останньому матеріальну шкоду в сумі 2740 грн.
Оплата найманим працівникам за виконану роботу в розмірі 2000 грн. не підтверджена жодними доказами. Відповідно позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають, а посилання позивача у позовній заяві поданій до суду та представника позивача ОСОБА_2 і свідка ОСОБА_7 у судовому засіданні на ті обставини, що між позивачем та найманими працівниками було укладено усну угоду про надання послуг при посадкі саджанців малини на земельній ділянці належній ОСОБА_1 , суд вважає недостатніми для задоволення даних позовних вимог.
Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги у частині стягнення матеріальної шкоди в розмірі 2740 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Стосовно вимоги про стягнення моральної шкоди, суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою виникання цивільних прав та обов`язків є завдання матеріальної та моральної шкоди іншій особі.
Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Згідно із ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Відповідно до ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.
Вирішуючи питання у частині стягнення моральної шкоди, суд дійшов висновку, що вони не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки позивачем належними і допустимими доказами не доведено факт завдання йому моральної шкоди.
Також з відповідачів відповідно до вимог ст. ст. 141-142 ЦПК України слід стягнути судові витрати солідарно та пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, тому враховуючи, що позовні вимоги було задоволено частково, а саме половину то з відповідачів необхідно стягнути на користь позивача судовий збір в розмірі 496,20 грн.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 3-13, 19, 23, 76-81, 141, 259, 265, 280-282 ЦПК України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_4 (місце реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) та ОСОБА_3 (місце реєстрації: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 ) про стягнення майнової та моральної шкоди задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, пенсіонерки, паспорт НОМЕР_4 виданий 05 червня 2020 року, номер картки платника податків НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , завдану майнову шкоду у загальному розмірі 1700 гривень (одна тисяча сімсот гривень), що складається з: 660,00 гривень (шістсот шістдесят гривень) загальна вартість знищених 80 кушів малини та 2 слив; 1040 гривень (одна тисяча сорок гривень) вартість повторно знищених 260 кущів малини.
Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина України, паспорт НОМЕР_5 виданий 20 червня 1997 року, номер картки платника податків НОМЕР_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , завдану майнову шкоду у розмірі 1040 гривень вартість знищених 260 кущів малини.
Стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, пенсіонерки, паспорт НОМЕР_4 виданий 05 червня 2020 року, номер картки платника податків НОМЕР_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина України, паспорт НОМЕР_5 виданий 20 червня 1997 року, номер картки платника податків НОМЕР_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , сплачений судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 496,20 гривень (чотириста дев`яносто шість гривень 20 копійок).
В іншій частині позовні вимоги залишити без задоволення.
Рішення ухвалене в нарадчій кімнаті, в судовому засіданні 07 вересня 2022 року, проголошено його вступну та резолютивну частини.

Рішення може бути оскаржено в Дніпровський апеляційний суд протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлений 16 вересня 2022 року.

Суддя: Л. Ф. Літвінова