Справа № 357/3314/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 серпня 2022 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі: головуючого - судді Бондаренко О.В., при секретарі - Коротун Т.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Кредобанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В :

26.04.2022 позивач звернувся до суду з вказаним позовом, шляхом направлення засобами поштового зв`язку (зареєстрований судом 04.05.2022), обґрунтовуючи тим, що 06.08.2020 між Акціонерним товариством «Кредобанк» та ОСОБА_1 було укладено заяву-договір №2626/980/РКО, про надання комплексних банківських послуг та було підписано додаток про відкриття кредитної лінії №КК/22035 до заяви договору №2626/980/РКО, шляхом підписання заяви-договору, відповідно до умов якого Банк зобов`язався надати банківські послуги визначені договором, зокрема, відкрити позичальнику кредитну лінію, в межах якої надати йому грошові кошти (максимальний ліміт заборгованості становить 200000,00 грн.) на термін до 05.08.2023, з фіксованою процентною ставкою 36% річних. Також, 06.08.2020 між АТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 було підписано анкету-заяву №22035 фізичної особи на отримання кредиту, в якій зазначено інформацію про фактичні сімейні відносини та про факт спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 із ОСОБА_2 . Судова практика дозволяє залучати у спорах, в яких позичальником виступає фізична особа, яка на момент укладення кредитного договору перебувала у шлюбі - солідарним відповідачем іншого подружжя, навіть у випадку відсутності окремого договору поруки (правова позиція Верховним судом у справі №205/5882/18 від 07.10.2020). Отже, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя, незважаючи на відсутність в законі прямої вказівки на солідарну відповідальність. При вирішенні спору про порядок виконання подружжям зобов`язань, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї, суди повинні керуватися тим, що подружжя має відповідати за такими зобов`язаннями солідарно усім своїм майном. Тому, у даному спорі солідарним відповідачем залучено іншого з подружжя: чоловіка ОСОБА_1 - ОСОБА_2 . Банк свої зобов`язання за договором виконав повністю, а позичальник свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим, станом на 23.12.2021 утворилася заборгованість в розмірі 15095,53 грн., що складається із: суми кредиту - 13995,68 грн. та прострочених відсотків - 1099,85 грн.. У зв`язку з порушенням кредитних зобов`язань зі сторони відповідача, 30.12.2021 представник АТ «Кредобанк» направив досудову вимогу щодо дострокового стягнення заборгованості, які були повернуті за зворотною адресою, але на сьогодні жодної відповіді на погашення заборгованості з боку позичальника не здійснювалося. Тому, позивач просив стягнути солідарно з відповідачів на свою користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 15095,53 грн., судовий збір у розмірі 2481,00 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 1509,55 грн.

25.05.2022 судом прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін за наявними у справі матеріалами.

01.07.2022 судом постановлено провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Представник позивача, Акціонерного товариства «Кредобанк», адвокат Павленко Сергій Валерійович, в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, 15.07.2022 та 28.07.2022 подав до суду клопотання, про розгляд справи за відсутності представника банку, позовні вимоги позивач підтримує, позов просить задовольнити у повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи.

Відповідач - ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, 20.07.2022 подала до суду письмову заяву, в якій просила розгляд справи проводити за її відсутності, позовні вимоги визнає.

Відповідач - ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суд не повідомив, відзив на позов та заяви з процесуальних питань до суду не подав.

За правилами ч. 2 ст. 247 ЦПК України за умов неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України).

Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено, що 29 листопада 2018 року Публічне акціонерне товариство «Кредобанк» змінило своє найменування на Акціонерне товариство «Кредобанк», яке є правонаступником всіх прав та обов`язків ПАТ «Кредобанк», що підтверджується статутом та витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 116-120, 121).

Також, встановлено, що 06.08.2020 між Акціонерним товариством «Кредобанк» та ОСОБА_1 було підписано додаток про відкриття кредитної лінії №КК/22035 до заяви договору №2626/980/РКО, шляхом підписання заяви-договору та цього додатку(а.с. 64, 65), відповідно до якого клієнт просить, а Банк зобов`язується надати банківські послуги визначені договором, зокрема, відкрити позичальнику рахунок та виконувати операції за рахунком (не пізніше наступного дня після встановлення ліміту кредитної лінії більшого за 0,00 грн. відповідно до п. 1.3.2.6.2. цього додатку та Правил надання комплексних банківських послуг фізичним особам АТ «Кредобанк» (а.с. 67, 69-95).

Відповідно до п. 1.3.1.1 Договору, Банк зобов`язується, в межах ліміту кредитування, встановленого у розмірі та на умовах обумовлених цим Додатком, Заявою-Договором та чинними, на момент укладення цього Додатку, умовами Правил ФО і Тарифами АТ «Кредобанк» - відкрити Клієнту кредитну лінію, в межах якої надавати йому грошові кошти згідно з цим Додатком, Правилами ФО та Тарифами, а Клієнт зобов`язується повернути Кредит, сплатити проценти та інші платежі передбачені цим Додатком, Правилами ФО і Тарифами.

Також, 06.08.2020 між АТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 було підписано анкету-заяву №22035 фізичної особи на отримання ліміту по кредитній картці, в якій остання зазначила бажану суму кредитного ліміту в розмірі 14500 грн. (а.с. 68).

Відповідно до п. 1.3.2.1. Договору, максимальний ліміт заборгованості за Кредитною лінією 200 000,00 грн. (Двісті тисяч гривень 00 копійок).

Відповідно до п. 1.3.2.2. Договору, термін кредитної лінії до 05.08.2023.

Відповідно до п. 1.3.2.3.1. Договору, процентна ставка - фіксована - 36 % річних, з дати укладення цього Додатку, крім періоду, вказаного у п. 1.3.2.3.2.2. цього Додатку до дати повернення Кредиту в повному обсязі.

Відповідно до п. 1.3.2.6.1. Договору, видача клієнту кредиту за кредитним договором здійснюється Банком в межах Поточного ліміту кредитної лінії, безготівковим шляхом з позичкового рахунку на поточний рахунок клієнта, на якому встановлений поточний ліміт кредитної лінії під час ініціювання Клієнтом видаткових операцій якщо суме видаткових операцій перевищує залишок власних коштів Клієнта на Поточному рахунку. Датою видачі Банком Клієнту Кредиту є дата проведення відповідної видаткової операції зі списання коштів з Поточного рахунку Клієнта в межах Поточного ліміту Кредитної лінії. Ціль видачі Кредиту за Кредитним договором - поточні потреби Клієнта.

Відповідно до п.1.3.2.7.3. Договору, Клієнт зобов`язаний повністю погасити заборгованість за кредитом, виданими в межах Кредитної лінії, процентами, комісіями, неустойкою та іншими платежами, передбаченими Кредитним договором не пізніше терміну, вказаного у п. 1.3.2.2. цього Додатку або впродовж строку, передбаченого п. 1.3.2.7.5. цього Додатку.

Відповідно до п.1.3.2.7.5. Договору, Банк має право в будь-який момент, без обґрунтування причин такого рішення, вимагати від Клієнта повернути усю суму заборгованості за Кредитним договором, за умови направлення Клієнту попередження про це за 30 календарних днів до заплановано дати повернення. Попередження направляється Банком Клієнту у спосіб, що дає змогу встановити дату відправлення повідомлення. Клієнт зобов`язаний повернути Банку усю суму заборгованості за Кредитним договором не пізніше 31 календарного дня від дати відправлення Банком відповідного повідомлення Клієнту.

Відповідно до п. 1.3.2.8.1.1. Договору, за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань за кредитним договором клієнт сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, яка діяла в період прострочення від даті виникнення прострочення до дати, що передує даті погашення заборгованості Клієнта.

Відповідно до п. 1.3.2.9.5. Договору, якщо після закінчення строку кредитування Кредит не буде повернуто (повністю або частково) Банку, Банк, відповідно до ст. 625 ЦК України має право вимагати а Клієнт зобов`язаний сплатити Банку залишок заборгованості по кредиту з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також суму процентів, розмірі визначеному згідно з п. 1.3.2.3.2.1. цього Додатку від простроченої суми за весь час прострочення.

Відповідно до п.2 Договору, кредитний договір набуває чинності з моменту підписанні Сторонами цього Додатку та діє до моменту повного виконання Сторонами зобов`язань за кредитам договором.

За своєю правовою природою договір є правочином. Водночас, договір є й основною підставою виникнення цивільних прав та обов`язків ( ст. 11 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір в силу приписів ст. 638 ЦК України, є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

На підставі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлюється договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

Стаття 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором.

Відповідно ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму або не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів.

На підставі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

З наданого позивачем розрахунку (а.с. 9), вбачається, що заборгованість відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором станом на 23.12.2021 становить 15095,53 грн., що складається із: суми кредиту - 13995,68 грн. та прострочених відсотків - 1099,85 грн.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

29.12.2021, у зв`язку з порушенням кредитних зобов`язань зі сторони відповідача, представник АТ «Кредобанк» направив досудову вимогу щодо дострокового стягнення заборгованості з відповідача ОСОБА_1 на її адресу проживання: АДРЕСА_1 , та адресу реєстрації її місця проживання: АДРЕСА_2 (а.с. 100-107), однак, жодної дії щодо погашення заборгованості на дану вимогу відповідачем здійснено не було.

Отже, відповідач ОСОБА_1 з умовами договору була ознайомлена, підписала заяву-договір№2626/980/РКО, підписала додаток про відкриття кредитної лінії №КК/22035 до заяви договору №2626/980/РКО і отримала бажаний кредитний ліміт в розмірі 14500,00 грн., що також підтверджується випискою про рух коштів по рахунку за період з 06.08.2020 по 23.12.2021 (а.с. 10-63), однак, умови договору порушила, що визнається відповідачем - ОСОБА_1 у повному обсязі.

Таким чином, вимоги позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 15095,53 грн. підлягають до задоволення, оскільки відповідачем ОСОБА_1 були порушені умови зобов`язання, обумовлені договором.

Разом з тим, вимога щодо солідарного стягнення заборгованості за кредитним договором з відповідача ОСОБА_2 , не підлягає до задоволення, враховуючи наступне.

Позивач обґрунтовуючи позовні вимоги щодо солідарного стягнення заборгованості з ОСОБА_1 та її чоловіка ОСОБА_2 , зазначає, що позичальник перебуває у зареєстрованому шлюбі та факт таких шлюбних відносин підтверджується інформацією наданою в анкеті-заяві від 06.08.2020 самою ОСОБА_1 , тому, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя, незважаючи на відсутність в законі прямої вказівки на солідарну відповідальність.

Так, належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено статтею 61 СК України, згідно з частиною третьою якої, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 4 ст. 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

За нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані із сім`єю інтереси одного з подружжя.

Отже, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя, незважаючи на відсутність в законі прямої вказівки на солідарну відповідальність. При вирішенні спору про порядок виконання подружжям зобов`язань, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї, суди повинні керуватися тим, що подружжя має відповідати за такими зобов`язаннями солідарно усім своїм майном.

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Судувід 30 червня 2020 року у справі № 14-712цс19 та підтверджений Великою Палатою Верховного Суду в ухвалі від 09 вересня 2020 року у справі № 14-127цс20.

Однак, з кредитного договору, а саме: додатку про відкриття кредитної лінії №КК/22035 до заяви договору №2626/980/РКО вбачається, що він не укладений в інтересах сім`ї, а кредитні кошти отримані позичальником на її поточні потреби в розмірі 14500,00 грн. та у договорі зазначено, що кредит видається виключно на цілі зазначені в цьому кредитному договорі.

Інших належних, допустимих та достатніх доказів в підтвердження вказаних вимог позивачем не надано, а тому, суд вважає, що позиція позивача про відповідальність боржника і її чоловіка ОСОБА_2 , як солідарного боржника, є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Відповідно до змісту ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із ч.2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 79, ч. ст. 78 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Кредобанк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 15095,53 грн.

Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Щодо вимоги про відшкодування понесених позивачем судових витрат на професійну правничу допомогу та витрат, пов`язаних з аналізом справи, побудови стратегії дій по справі та написанням позовної заяви, супровід представника в судових засіданнях у розмірі 1509,55 грн., то така вимога задоволенню не підлягає з наступних підстав

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі №199/3939/18-ц та у постанові від 09.06.2020 року у справі № 466/9758/16-ц, у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18.

Також, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц.

На підтвердження судових витрат на професійну правничу допомогу представник позивача АТ «Кредобанк», адвокат Павленко С.В. надав до суду лише копію витягу з договору про надання правової допомоги від 11.02.2019 (а.с. 123-124), у якому не вказано про винагороду АО «БІЗНЕС І ПРАВО», яку «Кредобанк» мав сплатити, а саме в розмірі 1509,55 грн. та будь-яких інших доказів на підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, а саме детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, розрахунок та здійснені ним витрати на визначену в позовній заяві суму, до позову не надано.

Відповідно до ч.8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до положень ч.1 ст.126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Відповідно до положень ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Вказане також узгоджується із висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним в постанові від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15.

Так, в п. 53 вказаної вище постанови зазначено, що Велика Палата Верховного Суду вважає, що вимога частини восьмої статті 141 ЦПК України щодо строку та порядку подання доказів про розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, має застосовуватися і до справ, що розглядаються в спрощеному провадженні, де судові дебати відсутні. Така практика запроваджена у Касаційному адміністративному суді у складі Верховного Суду, зокрема у постанові від 16 квітня 2019 року у справі N 817/1889/17.

Таким чином, матеріалами справи підтверджено те, що позивачем не було дотримано вимог ч. 8 ст.141 ЦПК України щодо подання відповідної заяви про те, що ним будуть надані докази щодо понесених витрат на правову допомогу протягом п`яти днів після ухвалення рішення по суті спору, тому вимоги позивача щодо стягнення з відповідача на його користь судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 1509,55 грн. не підлягають до задоволення.

Згідно ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судові витрати складаються з судового збору в розмірі 2481,00 грн. (а.с.5), який позивач сплатив при подачі позову до суду, тому, з ОСОБА_1 на користь позивача стягуються судові витрати пропорційно задоволеним позовним вимогам в розмірі 1240,50 грн.

Керуючись ст. 11, 526, 610, 611, 625-629, 638, 1048, 1049, 1050, 1054 ЦК України, ст. 61, 65 СК України, ст. 4, 12, 76 - 81, 126, 133, 137, 141, 206, 258, 259, 264 - 265, 268, 274-279, 354, 355 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Позовну заяву Акціонерного товариства «Кредобанк» (, місцезнаходження: вул. Сахарова,78, м. Львів, 79026) до ОСОБА_1 (дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ), ОСОБА_2 (дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: відсутній у справі, місце проживання: АДРЕСА_2 ), про стягнення заборгованості, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Кредобанк» заборгованість за Договором кредитної лінії № КК/22035 від 06 серпня 2020 року в розмірі 15095,53 грн. (п`ятнадцять тисяч дев`яносто п`ять гривень 53 копійки).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Кредобанк» судові витрати (судовий збір) в розмірі 1240,50 грн. (одна тисяча двісті сорок гривень 50 копійок).

У задоволенні решти вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення складено 09.08.2022.

СуддяО. В. Бондаренко