КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ПОЛТАВИ
Справа №642/6600/20
Провадження № 2/552/1838/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.08.2022 року Київський районний суд м.Полтави в складі:

Головуючого судді - Турченко Т.В.

При секретарі - Сороці Є.С.

За участю адвокатів - Тарасенко В.Ю., Жиленко Х.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Південна залізниця» АТ «Укрзалізниця» про відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

10 грудня 2020 року позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до відповідача Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Південна залізниця» АТ «Укрзалізниця» про відшкодування моральної шкоди в розмірі 525 000 грн., мотивуючи свій позов тим, що 01.02.2016 року близько 21 години 40 хвилин на 53 кілометрі залізничного шляху «Куп`янськ-Харків» (приблизно 800 метрів від станції «Чугуїв» у напрямку Есхар Чугуївського району) під керуванням ОСОБА_2 , стався наїзд електропоїзду сполученням «Гракове-Лосеве» №6832, який належить Акціонерному товариству «Укрзалізниця», на сина ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який мешкав за адресою: АДРЕСА_1 ( АДРЕСА_2 ). Внаслідок даної транспортної пригоди ОСОБА_3 загинув на місці. Електропоїзд №6832, який належить Акціонерному товариству «Українська залізниця», є джерелом підвищеної небезпеки. ОСОБА_1 є матір`ю загиблого, на час смерті мешкала з ним однією родиною, мали спільний побут та вели спільне домашнє господарство за адресою: АДРЕСА_1 ( АДРЕСА_2 ). Вважає, що відповідачем не було забезпечено всіх можливих заходів щодо забезпечення безпеки громадян, зокрема, встановлення огорож, парканів тощо, та недопущення тяжких наслідків у вигляді загибелі ОСОБА_3 на залізничному перегоні внаслідок збиття рухомим складом залізничного транспорту, що рухався. У зв`язку зі смертю сина, внаслідок наїзду на нього рухомого складу, позивач зазнала сильних душевних та моральних страждань, які полягали у порушенні нормальної її життєдіяльності, оскільки вона перебувала у близьких стосунках із загиблим, а тому відчуває сильний душевний біль від втрати близької людини. У зв`язку з цим, у неї були порушено нормальний психоемоційний стан, вона постійно перебуває у стані постійного стресу. Крім того, були порушені її соціальні зв`язки, оскільки загиблий був поважаємою у своєму оточенні людиною. Вона вважає, що їй спричинена суттєва моральна шкода, яка потребує відшкодуванню у грошовій формі у розмірі 525 000 грн.

Ухвалою Ленінського районного суду м.Харкова від 18 грудня 2020 року провадження у справі відкрито, справа призначення до слухання в порядку загального позовного провадження (а.с.37, том 1).

11.11.2021 року надійшов відзив Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Південна залізниця» АТ «Укрзалізниця», в якому вони просили в задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди у розмірі 525 000 грн. відмовити у повному обсязі. В зв`язку з відсутністю належних та допустимих доказів, оскільки залізницею не було порушено правил безпеки руху. Постраждалий ОСОБА_3 в стані алкогольного отруєння сидів на рейках, ногами в середину, не реагував на сигнали локомотивної бригади, що поставило його життя та здоров`я в небезпеку та призвело до нещасного випадку. Крім того, позивачем не надано доказів на підтвердження факту заподіяння їй фізичних та моральних страждань, в той час як розмір заробітної плати будь-якої посадової особи відповідача не є критерієм оцінки розміру моральної шкоди. Твердження позивача про порушення залізницею правил безпеки руху є безпідставним та спростовується наданою ними до матеріалів справи копією постанови про закриття кримінального провадження від 07.06.2016 року. Отже, залізницею не було порушено норми права щодо технічної експлуатації залізниць, що свідчить про відсутність протиправної поведінки (а.с.39-43, том 1).

09.02.2021 року представником позивача адвокатом Тарасенко В.Ю. надано до суду додаткові пояснення до позову, в яких посилаючись на практику Верховного суду, наполягає на задоволенні позовних вимог, оскільки моральна шкода, завдана володільцем джерела підвищеної небезпеки, відшкодовується незалежно від наявності його вини (а.с.57-64, том 1).

16.02.2021 року представниками відповідача адвокатами Жиленко Х.О., Філоненко О.Ю. до суду надано заперечення проти додаткових пояснень представника позивача, в яких зазначили, що в наведених справах громадяни загиблі внаслідок вини інших осіб, а не внаслідок грубого порушення загиблими правил дорожнього руху та знаходження їх у стані сильного алкогольного отруєння. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише її передбачає але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад суїцид). Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не передбачене законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшеною. Натомість у постанові про закриття кримінального провадження, яка винесена слідчим 07.06.2016 року, зазначено, що машиніст ОСОБА_2 не мав технічної можливості запобігти наїзду на пішохода, смерть ОСОБА_3 настала внаслідок порушення ним пунктів 2.2, 2.3, 2.5, 2.19, 2.20 «Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України», які затверджені наказом Міністерства транспорту України від 10.02.1998 року №54. Дії громадянина ОСОБА_3 , а саме: знаходження у стані сильного алкогольного отруєння - 3,16% етилового спирту в крові, сидіння на залізничних коліях ногами в середину, не реагування на сигнали локомотивної бригади, є обставинами, що обтяжують вину загиблого, та свідчать про наявність умислу в його діях, який розпочався з моменту перетинання останнім залізничних колій. Внаслідок дій загиблого, локомотивною бригадою було застосовано екстрене гальмування електропоїзду «Гракове-Лосево» №6832, заблоковано на значний проміжок часу рух залізничного транспорту, що спричинили збитки залізниці, завдано непоправну психологічну та моральну шкоду локомотивній бригаді (а.с.83-86, том 1).

Також в додаткових запереченнях від 17.03.2021 року зазначено, що надання консолідованого звіту про фінансовий стан АТ «Укрзалізниці» за 2019 рік та заробітної плати керівного складу АТ «Укрзалізниці» не стосується справи. Позовна заява подана до регіональної філії «Південна залізниця», а у витязі йде мова про філію «Центр сервісного забезпечення», які є різними виробничими підрозділами з різними завданнями та різними рівнями фінансової винагороди за результатами виконання ним завдань, розмір їх повноважень, тощо. На сьогодні АТ «Укрзалізниця», яке є стратегічним підприємством державного сектору економіки є збитковим підприємством, про що також свідчить скорочення робочого тижня до чотирьох днів, призупинення соціальних виплат працівника, вивільнення штату залізниці. Протягом вересня-грудня 2020 року до Ленінського районного суду м.Харкова подано п`ять позовів підписаних представником позивачів ОСОБА_4 про стягнення моральної шкоди із однаковим змістом за подіями 2016-2017 років, які не містять необхідних доказів щодо наведених у позовних заявах обставин, а неявка позивачів у судове засідання не дає можливості надати оцінку спричинення моральної шкоди позивачам.

17.03.2021 року представниками відповідача ОСОБА_5 , ОСОБА_6 надано до суду додаткові пояснення, в яких вони зазначають про відсутність доказів моральних страждань, порушення нормальної життєдіяльності, сну та прийому снодійних та седативних препаратів позивача, оскільки за відповіддю №01-17/5587 від 17.12.2020 року КНП «Чугуївська центральна районна лікарня ім.М.І.Кононенка» ОСОБА_1 за медичною допомогою не зверталася, на стаціонарному та амбулаторному лікуванні не перебувала, а за відповіддю КНП ХОР «Обласна психіатрична лікарня №3» №01-21/256 від 20.12.2020 року ОСОБА_1 за психіатричною допомогою не зверталася (а.с.107-109, том 1).

Протокольною ухвалою Ленінського районного суду м.Харкова від 08.07.2021 року з канцелярії суду витребувано матеріали кримінального провадження №400000184 від 02.02.2016 року СВ Чугуївського ВП ГУНП в Харківській області за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст.276 КК України для виготовлення копій та залучення до матеріалів цивільної справи.

Ухвалою Ленінського районного суду м.Харкова від 08.07.2021 року підготовче судове засідання закрито, справа призначена до судового розгляду по суті (а.с.159, том 1).

20.07.2022 року відповідно до розпорядження Голови Верховного суду від 14 березня 2022 року №7/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану», відповідно до частини сьомої статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Південна залізниця» АТ «Укрзалізниця» про відшкодування моральної шкоди надійшла до Київського районного суду м.Полтави. Цього ж дня була розподілена на суддю Турченко Т.В.

20.07.2022 року суддею Київського районного суду м.Полтави вищевказану цивільну справу прийнято до свого провадження та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого судового засідання (а.с.52, том 2).

В судовому засіданні учасники процесу наполягали на розгляді справи в підготовчому судовому засіданні, оскільки Ленінським районним судом м.Харкова за час перебування справи в їх провадженні було витребувано всі докази, що необхідні для розгляд справи по суті.

Суд враховує те, що в матеріалах справи зібрані всі необхідні докази, а також те, що сторони наполягають на розгляді справи по суті в попередньому судовому засіданні, вважає за можливе розгляд справи провести в підготовчому судовому засіданні.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 адвокат Тарасенко В.Ю. позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд позов задовольнити.

Представник Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Південна залізниця» АТ «Укрзалізниця» Жиленко Х.О. з позовними вимогами категорично не згодна. Просила суд в задоволенні позову відмовити за безпідставністю.

Суд, заслухавши представника позивача адвоката Тарасенко В.Ю., представника Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Південна залізниця» АТ «Укрзалізниця» Жиленко Х.О., вивчивши та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено, що 13 жовтня 1979 року в Відділі ЗАГС Чугуївського райвиконкому Харківської області ОСОБА_7 та ОСОБА_8 уклали шлюб, про що зроблено відповідний запис за №304. Прізвища сторін після укладення шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_1 (а.с.15, том 1).

Позивач ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а.с.16, том 1).

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 згідно відповіді виробничого підрозділу «Куп`янськ-Вузлова дистанція колії» Регіональної філії «Південна залізниця» Акціонерного товариства «Укрзалізниця» працював в дистанції колії монтером 2-го розряду по 11 відділку станції Чугуїв з 12.03.2015 року наказ №28/ОС від 11.03.2015 року по 01.02.2016 рік наказ №21/ОС від 02.02.2016 року. Згідно розпорядку робочого часу по ВП «Куп`янськ-Вузлова дистанція колії» ОСОБА_3 працював п`ять днів на тиждень з 08-00 год. до 16-30 год. з перервою на обід з 12-00 год. до 12 год. 30 хв. і до дисциплінарної відповідальності не притягався.

Як вбачається з витягу з журналу техніки безпеки ОСОБА_3 було проінструктовано 01.02.2016 року.

Згідно табелю обліку використаного робочого часу працівників 11 околотку останнім днем роботи ОСОБА_3 зазначений повний робочий день 01.02.2016 року.

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 31 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Чугуєву Чугуївського міського управління юстиції у Харківській області від 05.02.2016 року (а.с.21, том 1) .

Відповідно до Висновку експерта №34-ЧТ/16 від 04.04.2016 року встановлено, що причиною смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 стала несумісна з життям тупа травма тіла, яка за критерієм небезпеки для життя відноситься до тяжких тілесних ушкоджень. Вказані у висновку пошкодження утворилися за життя, в короткий проміжок часу одне за одним, від взаємодії з великою силою тупих предметів, індивідуальні особливості яких не відобразились, можливо в умовах наїзду на тіло залізничного транспорту, що рухався. При судово-токсикологічному дослідженні крові трупу ОСОБА_3 виявлено етиловий спирт у кількості 3,16 %, що згідно офіційної таблиці для живих людей відповідає важкому алкогольному отруєнню (а.с.22-23, том 1).

Як вбачається з постанови про закриття кримінального провадження Чугуївського ВП ГУ НП в Харківській області від 07.06.2016 року, досудовим розслідуванням встановлено, що за повідомленням чергового Чугуївського залізничного вокзалу 01.02.2016 року близько 21 години 40 хвилин на 53 кілометрі залізничного шляху «Куп`янськ-Харків» (близько 800 метрів від залізничної станції міста Чугуєва у напрямку смт.Есхар Чугуївського району Харківської області) стався наїзд електрички сполученням «Гракове-Лосеве» №6832 на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який від отриманих ушкоджень помер. Згідно протоколу службового розслідування при головному інженері моторвагонного депо «Харків» Південної залізниці Ісаєві А.Ф. від 02.02.2016 року встановлено, що в добу 01.02.2016 року під час слідування поїзда №6832 під керуванням машиніста електропоїзду ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та помічника машиніста ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з електропоїздом ЕР2-3044 при відправленні зі станції Чугуїв і проходженні вихідного світлофору на 52 км пк7, локомотивна бригада побачила людину на путі. На сигнали, які подавала локомотивна бригада, чоловік не реагував, в результаті чого було застосовано екстрене гальмування з подачею піску під колісні пари. Наїзду запобігти не вдалося. Після повної зупинки поїзду, помічник машиніста ОСОБА_10 оглянув місце події та виявив, що людина не подає ознак життя, про що було повідомлено ДМП станції Чугуїв Українець. Оперативна нарада постановила, що екстрене гальмування поїзду машиніст електропоїзду ОСОБА_2 застосував завчасно, згідно «Інструкції з експлуатації гальм рухомого складу на залізницях України» №ЦТ-ЦВ-ЦЛ-0015, наказами Укрзалізниці №264-Ц від 28.10.1997 року та №312-Ц від 07.06.2001 року. Порушень зі сторони машиніста електропоїзду ОСОБА_2 в добу 01.02.2016 року під час слідування електропоїздом ЕР2-3044 виявлено не було. Машиніст електропоїзду діяв згідно вимог п.15.38 «Правил технічної експлуатації залізниць України», затверджених наказом МТУ від 20.12.1996 року №411. Відповідно до довідки розшифровки швидкостей стрічки електропоїзду ЕР2-3044 потягу №6832 під керуванням машиніста ОСОБА_2 встановлено, що поїзд їхав під зелений локомотивний світлофор при швидкості 54 км/год., локомотивною бригадою було застосовано екстрене гальмування. Гальмівний шлях склав близько 190 метрів. Стоянка потягу 09 хв. (з 21 год. 12 хв. по 21 год. 21 хв.). згідно висновку судово-медичної експертизи ХОБСМЕ Департаменту охорони здоров`я Харківської обласної державної адміністрації, причиною смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1, стала несумісна з життям тупа травма тіла. Про це свідчать наступні пошкодження: множинні садна та забиті рани голови, перелам лівої виличної кістки та верхньої щелепи, множинні переломи кісток мозкового черепу з утворенням обламків, крововилив в речовину та в шлуночки головного мозку. Також встановлені садна на тулубі та кінцівках, рани на нижніх кінцівках, травматична ампутація лівої гомілки, перелом лівої стегнової кістки. Всі зазначені ушкодження утворилися прижиттєво, в короткий проміжок часу, одне за одним, від впливу з великою силою тупих твердих предметів, індивідуальні особливості яких не відобразилися. Можливо в умовах наїзду на тіло рухомого залізничного транспорту. При судово-токсикологічному дослідженні крові трупу виявлений етиловий спирт в кількості 3,16%. Така концентрація, згідно оціночної таблиці для живих осіб відповідає тяжкому алкогольному сп`янінню. Смерть ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1, настала внаслідок порушення ним пунктів 2.2, 2.3, 2.5, 2.19, 2.20 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, затверджених наказом №54 МТУ від 19 лютого 1998 року. Кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000184 від 02.02.2016 року, закрито у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення (а.с.29, том 1).

Позивач ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом за захистом своїх порушених прав, оскільки вважає, що смертю сина їй завдані тяжкі моральні страждання, які вона оцінює в 525 000 грн.

Оцінивши надані сторонами докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом.

Статтею 1168 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Згідно ч.1,2 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт в силу наявності права власності, користування (оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права. Не вважається володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання кого створює підвищену небезпеку, і несе відповідальність за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з таким володільцем (водій, машиніст, оператор тощо).

Згідно п.4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішені спорів про відшкодування моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013 року обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначено особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності її вини.

Якщо ж груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшеною, що передбачено ч.2 ст.1193 ЦК України.

Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Разом із цим, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належить непереборна сила та умисел потерпілого.

Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.

Таким чином, у спірному випадку ДТП мала місце внаслідок експлуатації джерела підвищеної небезпеки та поведінки потерпілого, а не внаслідок умислу потерпілого, як про це стверджує представник відповідача.

В пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року зазначено, що моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживань у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року «Про судову практики в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

Відповідно ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно ст.1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно; особам з інвалідністю - на строк їх інвалідності; одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років; іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, - протягом п`яти років після його смерті.

Відповідно до ч.ч.1,4, ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я утворюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таким, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Згідно довідок, виданих Вуличним комітетом №29 Чугуївської міської ради Харківської області №11 від 04.11.2020 року та №5 від 04.11.2020 року ОСОБА_3 разом із матір`ю ОСОБА_1 та ОСОБА_11 на день смерті проживав за адресою: АДРЕСА_2 .

В судовому засіданні встановлено, що померлий ОСОБА_3 проживав однією сім`єю разом з матір`ю ОСОБА_1 .

Визначаючи суму грошового відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд враховує, що факт смертельного травмування ОСОБА_3 стався внаслідок його грубої необережності, а саме: порушення ним пунктів 2.2, 2.3, 2.5, 2.19, 2.20 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України.

Порушення ж працівниками залізниці правил безпеки руху на день ухвалення рішення не встановлено та доказів на підтвердження цього позивачем не надано.

Отже, враховуючи наведені обставини та норми матеріального права, приймаючи до уваги те, що смерть ОСОБА_3 сталася внаслідок його грубої необережності, а саме порушення Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, суд погоджується з тим, що позивачу ОСОБА_1 завдано моральну шкоду смертю сина, порушенням укладу її життя, погіршенням їх фінансового стану. Водночас враховуючи той факт, що причиною нещасного випадку, який стався з ОСОБА_3 , є невиконання останнім вимог Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, а також виявлення в крові трупа ОСОБА_3 етилового спирту у концентрації 3,16%, розмір моральної шкоди суд визначає у сумі 80 000 гривень, який відповідає принципам розумності і справедливості.

Крім того, суд зазначає, що сам факт загибелі сина ОСОБА_1 під час ДТП є безумовним свідченням глибини та тривалості моральних страждань останньої, враховуючи те, що згідно з ч.1 ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честі і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Тому на підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку що позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Південна залізниця» АТ «Укрзалізниця» про відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 1172, 1187, 1191, 1193 ЦК України, ст.ст.3-13, 263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Південна залізниця» Акціонерного товариства «Укрзалізниця» на користь ОСОБА_1 80 000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

В задоволенні іншої частини позову відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_3 .

Відповідач - Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Південна залізниця» АТ «Укрзалізниця» вод , адреса: м.Харків, вул.Євгена Котляра, 7.

Повний текст рішення виготовлено 18.08.2022 року.

Головуючий суддя Т.В.Турченко