КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/824/430/2022 Доповідач у суді ІІ інстанції Ігнатченко Н.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

7 липня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ігнатченко Н.В.,

суддів: Мережко М.В., Савченка С.І.,

за участю секретаря судового засідання - Череп Я.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , діючої у своїх інтересах і в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , та акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Пасажирська компанія» акціонерного товариства «Укрзалізниця» на рішення Печерського районного суду міста Києва від 5 жовтня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

У травні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом у своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - АТ «Укрзалізниця»), в якому просила стягнути з відповідача на користь позивачів моральну шкоду у розмірі 500 000,00 грн та понесені судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вночі 31 липня 2020 року ОСОБА_1 , перебуваючи разом із малолітнім сином ОСОБА_2 , в купе вагону № 3 поїзду № 084 сполученням «Маріуполь-Київ», стала жертвою нападу та спроби зґвалтування з боку ОСОБА_3 , який був пропущений працівниками відповідача, а саме: провідником пасажирського вагону № 3 ОСОБА_4 та начальником пасажирського поїзду № 10/9 ОСОБА_5 без проїзного документа.

Позивач та її малолітній син зазнали суттєвих душевних страждань та фізичного болю, які заважають їм нормально жити та не побоюватися за своє життя і до цих пір. Моральна шкода для позивача та її дитини полягає в душевних переживаннях, психологічних травмах, неможливості повернутися до нормального темпу життя, а також довгостроковій втраті працездатності. Оскільки дана резонансна справа набула медійної популярності, ОСОБА_1 в суспільстві асоціюють виключно, як жертву спроби зґвалтування, у зв`язку з чим вона відчуває дискомфорт та не може соціалізуватися. За попередніми висновками психіатра та побоюваннями матері у малолітнього сина позивача психологічна травма може залишитися на все життя, що не дасть йому змоги нормально пристосуватися до соціуму та вести повноцінну життєдіяльність. Відтак, внаслідок неналежного виконання службових обов`язків працівниками та посадовими особами АТ «Українська залізниця» позивач та її малолітній син зазнали моральної шкоди, розмір якої вони оцінюють в сумі 500 000,00 грн.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 5 жовтня 2021 року позов задоволено частково. Стягнуто з АТ «Укрзалізниця» на користь ОСОБА_1 100 000,00 грн в якості компенсації моральної шкоди та 5 000,00 грн судового збору.

В апеляційній скарзі позивач, діючи у власних інтересах та в інтересах малолітнього сина, в особі представника - адвоката Проніна Є.І.просить вказане судове рішення в частині відмови у стягненні решти заявленої суми моральної шкоди у розмірі 400 000,00 грн скасувати з мотивів неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, та неправильного застосування норм матеріального права, і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції невірно оцінено моральну шкоду, завдану позивачу та її малолітньому сину, яка полягала та на даний момент полягає в сильних душевних переживаннях, психологічних травмах, неможливості повернутися до нормального темпу життя, а також довгостроковій втраті працездатності. Стягнення з відповідача на користь позивача суми компенсації моральної шкоди у розмірі 100 000,00 грн не є достатньою та адекватною сумою, яка хоча б найменшій мірі зможе компенсувати спричинену моральну шкоду спричинену останній та її малолітньому сину. Суд безпідставно не взяв до уваги висновок патопсихологічного обстеження № 061-203/1-04/467 від 3 серпня 2020 року дитини ОСОБА_2 , який є малолітньою особою та суттєво постраждав внаслідок бездіяльності посадових осіб АТ «Укрзалізниця». У зв`язку з чим позивач вважає, що судом надано неправильну оцінку доказам у своїй сукупності та помилково визначено розмір моральної шкоди у стягнутій сумі, адже вона і по теперішній час зазнає моральних страждань та потребує психологічної реабілітації, а особливої уваги заслуговує те, що її малолітній син за побоюванням спеціалістів в галузі психіатричних досліджень та батьків отримав непоправні психологічні травми, які можуть залишитися з ним на все життя. Отже, сума відшкодування у розмірі 100 000,00 грн, стягнення якої присуджено на користь позивача та її малолітнього сина, не зможе в повній мірі компенсувати спричинену моральну шкоду, в той час як сама моральна шкода оцінюється позивачем в 500 000,00 грн.

У своїй апеляційній скарзі відповідач в особі філії «Пасажирська компанія» АТ «Укрзалізниця», в інтересах якої діє представник - адвокат Чикалов Р.Г.,просить рішення суду першої інстанції скасувати з мотивів неправильного застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Аргументація вказаної апеляційної скарги полягає в тому, що чинним законодавством не передбачено відшкодування шкоди заподіяної вчиненням злочину пасажиру перевізником незалежно від вини перевізника. Оскільки моральна шкода заподіяна позивачам саме вчиненням ОСОБА_3 злочину, передбаченого частиною 1 статті 153 КК України, факт перебування безквиткового пасажира у вагоні не перебуває у прямому причинно-наслідковому зв`язку із вчиненням зазначеною особою злочину по відношенню до пасажира, підстав для покладення обов`язку з відшкодування моральної шкоди незалежно від вини на перевізника відповідно до частини другої статті 1167 ЦК України немає, а тому суд першої інстанції помилково застосував положення статей 16, 23 ЦК України та прийшов до висновку, що відшкодування заподіяної моральної шкоду позивачам повинно здійснюватись за рахунок АТ «Укрзалізниця».

У відзиві на апеляційну скаргу відповідача представник позивачів - адвокат Пронін Є.І. просить у задоволенні апеляційної скарги АТ «Укрзалізниця»відмовити, а скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити, посилаючись на те, що пропустивши пасажира без проїзного документа, провідник грубо порушив правила перевезення пасажирів та вимоги посадової інструкції провідника пасажирського вагону. Як правильно було встановлено судом, притягнення посадових осіб до відповідальності також є доказом прямого причинно-наслідкового зв`язку працівників залізниці із вчиненням злочину по відношенню до позивача.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення учасника справи, що з`явився в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційних скарг, а також відзиву на одну з них, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги слід залишити без задоволення з таких підстав.

За правилом частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що неналежне виконання службових обов`язків працівниками та посадовими особами АТ «Укрзалізниця» призвело до виникнення ситуації, яка ставила у небезпеку життя і здоров`я пасажирів як у випадку ОСОБА_1 та її малолітнього сина, так і в цілому. Розмір відшкодування завданої моральної (немайнової) шкоди у даному випадку не визначений на законодавчому рівні, а тому суд визначив його залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнали позивачі, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин справи. При цьому виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд встановив позивачу та її малолітній дитині розмір грошової компенсації моральної шкоди в сумі 100 000,00 грн.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та не заперечувалось сторонами, що 31 липня 2020 року близько 03 год. 00 хв. ОСОБА_3 , перебуваючи у вагоні № 3 потяга № 010ДА сполученням «Маріуполь-Київ», наніс тілесні ушкодження потерпілій ОСОБА_1 .

Так, відповідно до талону-повідомлення єдиного обліку, зареєстрованого в інформаційно-телекомунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України» за № 2974, про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію, після станції «Дніпро», ОСОБА_3 увірвався до купе ОСОБА_1 та її сина з метою зґвалтування. Пасажирами поїзду було нейтралізовано протиправні дії зловмисника та зачинили його у купе вагону № 3 поїзду «Маріуполь-Київ».

По прибуттю потяга на станцію «Київ-Пасажирський», а саме на платформі № 2 працівниками сектору кримінальної поліції ОСОБА_3 був затриманий, як особа, на яку чітко вказала ОСОБА_1 .

Відділом поліції на станціях залізничного транспорту ГУ НП у м. Києві внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про вказане кримінальне правопорушення та розпочато досудове розслідування № 0000388 за ознаками злочинів передбачених частиною 2 статті 122, частиною 1 статті 153, частиною 1 статті 185 КК України, від 31 липня 2020 року, в якому ОСОБА_1 перебувала у статусі потерпілої.

У ході проведення службового розслідування АТ «Укрзалізниця» було встановлено, що ОСОБА_3 здійснив посадку до вагону на станції П`ятихатки-Стикові без проїзного документа, за що провідника пасажирського вагона № 3 ОСОБА_4 було звільнено, а начальника пасажирського поїзда № 10/9 ОСОБА_5 - попереджено про розірвання контракту та про подальше звільнення відповідно до вимог законодавства.

Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 493 від 8 вересня 2020 року, ввечері 31 липня 2020 року на момент госпіталізації до КМКЛ № 12 підекспертна ОСОБА_1 внаслідок отриманих нею під час розслідуваної події тілесних ушкоджень, виявляла наявність порушень здоров`я як соматичного, так і психічного характеру. На момент огляду 18 серпня 2020 року в КМЦСПЕ відмічалися ознаки емоційної лабільності та астенізованості, афективних порушень депресивного характеру та симптоматика астеноневротичного характеру, виникнення яких знаходиться у причинному зв`язку із скоєними по відношенню до неї протиправними діями. Продовжуються негативні психоемоційні та психосоматичні зміни, пов`язані з отриманням тілесних ушкоджень та перенесеним стресом, визначені психіатрами «як розлад адаптації».

Згідно з висновком експерта № 042-1346-2020 від 8 жовтня 2020 року у ОСОБА_1 були виявлені наступні тілесні ушкодження: закрита черепно-мозкова травма - струс головного мозку, підшкірна гематома лобної ділянки, гематома на повіках та субкон`юктивальний крововилив правого ока, гематома лівої навколо-очної та правої щічної ділянок, синці верхньої губи, правої вушної раковини, частковий скол коронки 48 зуба, перелом нижньої щелепи справа з переходом лінії перелому на вінцевий паросток. Так за ступенем тяжкості вищевказане тілесне ушкодження відноситься до середнього ступеня тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я на строк понад 21 добу. Синці на правій боковій поверхні шиї в верхній та середній третина, на ліктьовій поверхні лівого передпліччя в нижній третині. Так за ступенем тяжкості вищевказане тілесне ушкодження відноситься до легкого тілесного ушкодження, так як відновлення анатомічної цілісності травмованих ділянок у звичайному клінічному перебігу спостерігається у строк до 6 діб (за критерієм тривалості розладу здоров`я). Характер та морфологія виявлених ушкоджень свідчать про те, що вони утворились внаслідок травматичної дії тупими предметами, що могло бути внаслідок ударів руками чи іншими тупими предметами, за давністю можуть відповідати 31 липня 2020 року. Крім того, вищенаведені факти підтверджуються судово-медичною експертизою проведеною у Київському міському клінічному бюро судово-медичної експертизи, висновок експерта № 042/1-800-2020 від 31 липня 2020 року.

19 травня 2021 року Солом`янським районним судом м. Києва було постановлено ухвалу про закриття кримінального провадження № 0000388 відносно ОСОБА_3 у зв`язку зі смертю обвинуваченого, а цивільний позов ОСОБА_1 залишено без розгляду, оскільки задоволення цивільного позову в кримінальному судочинстві відповідно до статей 128, 129 КПК України нерозривно пов`язано та проводиться одночасно встановленням винуватості особи та проголошенням вироку.

Основним Законом України проголошено найвищою соціальною цінністю людину, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпеку, ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню (статті 3, 28 Конституції України).

Відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі і відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, а отже підставою цивільно-правової відповідальності як обов`язку відшкодувати шкоду, є заподіяння моральної (немайнової) шкоди іншій особі.

Зобов`язання із заподіяння шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну (немайнову) шкоду визначено у статті 1167 ЦК України, частиною першої якої передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

За змістом статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди; протиправність діяння її заподіювача; наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд повинен з`ясувати, зокрема, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Отже, для відшкодування моральної шкоди необхідно встановити та довести наявність усіх складових елементів цивільного правопорушення. Причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду.

Причинно-наслідковий зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без будь-яких додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння.

Ураховуючи вимоги статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Як свідчать матеріали справи, у своїй відповіді № ЦЦЛ-13/457 від 13 серпня 2020 року на адвокатський запит ОСОБА_6 відповідачем АТ «Укрзалізниця» підтверджено що, у ході проведення службового розслідування було встановлено, що ОСОБА_3 здійснив посадку до вагона на станції П`ятихатки-Стикові без проїзного документа, за що до причетних працівників було вжито заходи, а саме: провідника пасажирського вагона № 3 ОСОБА_4 - звільнено, начальника пасажирського поїзда № 10/9 ОСОБА_5 - попереджено про розірвання контракту та про подальше звільнення відповідно до вимог законодавства.

Отже, АТ «Українська залізниця», притягнувши до відповідальності вказаних осіб, підтвердила прямий причинно-наслідковий зв`язок між неправомірними діями працівників відповідача та інцидентом зі спробою зґвалтування та побиття позивача ОСОБА_1 .

Відповідно до статті 908 ЦК Україниперевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення.

Згідно зі статтею 910 ЦК України за договором перевезення пасажира одна сторона (перевізник) зобов`язується перевезти другу сторону (пасажира) до пункту призначення, а в разі здавання багажу - також доставити багаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання багажу, а пасажир зобов`язується сплатити встановлену плату за проїзд, а у разі здавання багажу - також за його провезення. Укладення договору перевезення пасажира та багажу підтверджується видачею відповідно квитка та багажної квитанції, форми яких встановлюються відповідно до транспортних кодексів (статутів).

Статтею 911 ЦК Українизакріплені права пасажира, який може мати також інші права, встановлені цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Як передбачено статтею 920 ЦК України у разі порушення зобов`язань що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Згідно зі статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про залізничний транспорт» підприємства залізничного транспорту загального користування забезпечують безпеку життя і здоров`я громадян, які користуються його послугами, а також безпеку руху поїздів, охорону навколишнього природного середовища згідно з чинним законодавством України.

Згідно із пунктом 36.1 Правил перевезення пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України, затверджених Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України 27 грудня 2006 року № 1196, контроль у приміських поїздах здійснюється посадовими та службовими особами перевізника. Ці особи перевіряють, зокрема, наявність у пасажирів квитків та дотримання пасажирами громадського порядку в поїздах.

За пунктами 37.1, 37.3 зазначених Правил пасажир має право, зокрема, на безпечне і своєчасне перевезення до місця призначення, указаного в проїзному документі, та належне обслуговування під час перевезення, у свою чергу перевізник зобов`язаний безпечно та своєчасно перевезти пасажира від пункту виїзду до пункту призначення, указаного в проїзному документі, надавши йому місце згідно з придбаним проїзним документом.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції вірно вказав, що належне виконання своїх службових обов`язків працівниками та посадовими особами АТ «Укрзалізниця» могло би унеможливити виникнення ситуації, яка ставила у небезпеку життя і здоров`я пасажирів як у випадку ОСОБА_1 та її малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , так і в цілому.

Судом встановлено, що моральна шкода для позивача та її малолітньої дитини полягає в душевних переживаннях, психологічних травмах, неможливості повернутися до нормального темпу життя, а також довгостроковій втраті працездатності.

Зважаючи на викладене, суд першої інстанції на підставі поданих позивачем доказів, які належним чином оцінені (статті 89, 264 ЦПК України), правильно застосувавши положення цивільного закону, дійшов обгрунтованого висновку про наявність підстав для покладення на відповідача обов`язку з відшкодування моральної (немайнової) шкоди з огляду на те, що права позивачів як споживачів послуг з перевезення пасажирів залізничним транспортом були порушені саме внаслідокненалежного виконання службових обов`язків працівниками та посадовими особами АТ «Укрзалізниця», що призвело до виникнення ситуації, яка ставила у небезпеку життя і здоров`я пасажирів ОСОБА_1 та її малолітнього сина ОСОБА_2 .

Європейський суд з прав людини у справі «Тома проти Люксембурга» (2001 рік), використав принцип по якому сам факт визнання порушеного права є достатнім для справедливої сатисфакції.

З викладених вище підстав колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги відповідача про те, що чинним законодавством не передбачено відшкодування шкоди заподіяної пасажиру перевізником, а факт перебування безквиткового іншого пасажира у вагоні не перебуває у прямому причинно-наслідковому зв`язку із вчиненням цією особою кримінального правопорушення відносно позивача.

У відповідності до частини третьої, четвертої статті 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (справа «Станков проти Болгарії», № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, від 12 липня 2007 року).

При визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Зміст понять «розумність» та «справедливість» при визначенні розміру моральної шкоди розкривається і в рішеннях Європейського Суду, який при цьому виходить з принципу справедливої сатисфакції, передбаченої статтею 41 Конвенції. Зокрема, рішеннях «Тома проти Люксембургу», «Калок проти Франції» (2000) та «Недбала проти Польщі», Європейський Суд дійшов висновку, що сам факт визнання порушеного права є адекватним засобом для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції.

Порушуючи питання провідшкодування моральної шкоди саме у розмірі 500 000,00 грн, позивач, зокрема, посилалась на висновок патопсихологічного обстеження ОСОБА_2 № 061-203/1-04/467 від 3 серпня 2020 року, складений психологом КНП «Київський міський психоневрологічний диспансер № 4» ВО КМР (КМДА), однак матеріали справи не містять відомостей, що при визначення психологічного стану дитини психологом, який є спеціалістом у цій сфері, було використано Методики, які зареєстровані у Реєстрі методик проведення судових експертиз Міністерства юстиції України, а клопотання про проведення відповідної судової експертизи сторона позивача не заявляла.

Крім того, стаття 74 ЦПК України передбачає, що спеціалістом є особа, яка володіє спеціальними знаннями та навичками, необхідними для застосування технічних засобів, і призначена судом для надання консультацій та технічної допомоги під час вчинення процесуальних дій, пов`язаних із застосуванням технічних засобів (фотографування, складання схем, планів, креслень, відбору зразків для проведення експертизи тощо). Допомога та консультації спеціаліста не замінюють висновок експерта.

Згідно із статтею 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З урахуванням зазначеного, суд першої інстанції правомірно не поклав в основу оскаржуваного судового рішення висновок спеціаліста № 061-203/1-04/467 від 3 серпня 2020 року як недопустимий доказ щодо розміру завданої моральної шкоди дитині внаслідок отриманих психологічних травм у результаті подій, що мали місце 31 липня 2020 року.

В той же час, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачу та її малолітньому сину у зв`язку із заподіянням ОСОБА_1 на очах дитини тілесних ушкоджень особою, яка була неправомірно допущена службовими особами АТ «Укрзалізниця» до вагону № 3 потяга № 010ДА сполученням «Маріуполь-Київ» без проїзного документа, було завдано моральних страждань, які полягали в перенесених емоційних потрясіннях, душевних переживаннях та фізичному болі, а також вимушених тимчасових змінах у їх життєвих і повсякденних стосунках з оточуючими через втрату працездатностіі отримані психологічні потрясіннята необхідності захисту своїх прав в різних органах та інстанціях.

Враховуючи наведені вище норми законодавства та обставини справи, з огляду на характер, глибину і тривалість моральних страждань позивачів, стану їх здоров`я, віку дитини, тяжкості завданих травм, наслідків тілесних ушкоджень, а також звертаючи увагу на психологічні наслідки подій, які мали місце в потязі відповідача, суд першої інстанції обґрунтовано виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості визначив розмір грошової компенсації моральної шкоди в сумі 100 000,00 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції стягнув з відповідача на користь позивача суму компенсації моральної шкоди у замалому розмірі, який не є достатньою та адекватною сумою, яка хоча б найменшій мірі зможе компенсувати спричинену моральну шкоду, суперечить обставинам справи, встановленим судом. Розмір стягнутої судом моральної шкоди, на переконання колегії суддів, є пропорційним та відповідає обсягу душевних, емоційних та психологічних страждань, ступеню моральних страждань, яких зазнала ОСОБА_1 та її син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у результаті протиправних дій саме АТ «Укрзалізниця» щодо них.

Зазначене також узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, висловленим у постанові від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19), відповідно до якого визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

В силу частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, аргументація обох апеляційних скарг не спростовує правильність висновків суду першої інстанції і не дає підстав вважати, що судом порушено норми процесуального права та/або неправильно застосовано норми матеріального права, які передбачені статтею 376 ЦПК України, як підстави для скасування рішення суду.

За таких обставин, суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційних скаргах, відсутні.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Оскільки апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, то розподіл судових витрат у вигляді сплаченого сторонами судового збору за перегляд справи в суді апеляційної інстанції відповідно до вимог статей 141, 382 ЦПК України не проводиться.

Керуючись статтями 367 - 369, 372, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , діючої у своїх інтересах і в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , та акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Пасажирська компанія» акціонерного товариства «Укрзалізниця»залишити без задоволення, а рішення Печерського районного суду міста Києва від 5 жовтня 2021 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду виключно у випадках, передбачених у частині другій статті 389 ЦПК України.

Головуючий Н.В. Ігнатченко

Судді: М.В. Мережко

С.І. Савченко