КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2022 року місто Київ

Справа № 761/20046/22

Апеляційне провадження № 22-ц/824/13020/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Судді-доповідача Желепи О. В.

Суддів Кравець В. А., Мазурик О. Ф.

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Терехова Миколи Сергійовича в інтересах ОСОБА_2 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 21 жовтня 2022 року (постановлену у складі судді Аббасової Н. В., інформація щодо дати складання повного судового рішення відсутня) про повернення позовної заяви

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу

ВСТАНОВИВ

У вересня 2022 року ОСОБА_2 звернулась до Шевченківського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_3 , в якому просила розірвати шлюб зареєстрований Бориспільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 07 вересня 2021 року, актовий запис № 642 між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 21 жовтня 2022 року позовну заяву повернуто позивачу.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду, Терехов М. С. в інтересах ОСОБА_2 11 листопада 2022 року подав безпосередньо до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 21 жовтня 2022 року та направити справу до Шевченківського районного суду міста Києва для продовження її розгляду.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції дійшов помилкових висновків щодо відсутності належних та допустимих доказів, необхідних для відкриття провадження у справі, де позов пред`явлено протягом вагітності дружини, якщо батьківство зачатої дитини визнано іншою особою.

Крім того, оскаржувана ухвала перешкоджає позивачу в доступі до правосуддя, щодо реалізації свого права на розірвання шлюбу під час вагітності, що в подальшому приведе до виникнення помилки під час визначення походження дитини, оскільки шлюб не був розірваний та подальших позовних заяв щодо оспорювання батьківства, оскільки батько народженої дитини буде невірно записаний, що буде мати негативні наслідки.

В порядку ч. 2 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37 - 40 ч. 1 ст. 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. Ухвала про повернення позову є у вказаному переліку. А відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Тому розгляд справи здійснюється без виклику сторін в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що увересні 2022 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшла позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу.

Як вбачається з документів, долучених до позовної заяви, позивачка ОСОБА_2 є вагітною, що підтверджується Довідкою № 131 від 20 вересня 2022 року, виданою «Перинатальним центром м.Києва».

Повертаючи позовну заяву, суд виходив з того, що докази вчинення протиправної поведінки відповідача, яка містить ознаки кримінального правопорушення щодо позивача або дитини, в матеріалах справи відсутні. Також відсутня належним чином завірена заява від біологічного батька дитини позивача про визнання останнім батьківства.

В матеріалах позову наявний документ, а саме заява ОСОБА_5 про визнання себе батьком зачатої дитини, яка прийнята адвокатом Тереховим М.С.

За таких обставин, враховуючи, що до позовної заяви про розірвання шлюбу під час вагітності дружини, всупереч вимогам ст.ст. 125-126 СК України не надано належних та допустимих доказів на підтвердження визнання іншою особою свого батьківства то, відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 185 ЦПК України, суд повертає позовну заяву.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду, так як він не відповідає матеріалам справи та вимогам Закону.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до п.5 ч.4 ст. 185 ЦПК України заява повертається у випадках, коли подана заява про розірвання шлюбу під час вагітності дружини або до досягнення дитиною одного року без дотримання вимог, встановлених Сімейним кодексом України.

Згідно з ч.2 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу не може бути пред`явлений протягом вагітності дружини та протягом одного року після народження дитини, крім випадків, коли один із подружжя вчинив протиправну поведінку, яка містить ознаки кримінального правопорушення, щодо другого з подружжя або дитини.

Відповідно до ч.3 ст. 110 ЦПК України чоловік, дружина мають право пред`явити позов про розірвання шлюбу протягом вагітності дружини, якщо батьківство зачатої дитини визнане іншою особою.

Вказана позиція також висловлена у п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» та Постанові Верховного Суду у справі № 753/8546/17 від 17 жовтня 2018 р., а саме: згідно з ч.2 ст. 110 СК позов про розірвання шлюбу не може бути пред`явлено протягом вагітності дружини та протягом одного року після народження дитини, крім випадків, коли один із подружжя вчинив протиправну поведінку, яка містить ознаки злочину щодо другого з подружжя або дитини. Вказане обмеження стосується як чоловіка, так і дружини, включаючи випадки, коли дитина народилася мертвою або померла до досягнення нею одного року.

Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлено протягом вагітності дружини, якщо батьківство зачатої дитини визнано іншою особою, а також до досягнення дитиною одного року за умови, якщо батьківство щодо неї визнано іншою особою або за рішенням суду відомості про чоловіка як батька дитини виключено із актового запису про народження дитини.

Матеріалами справи підтверджено, що звертаючись з позовом про розірвання шлюбу, позивачем долучено заяву ОСОБА_5 про визнання себе батьком зачатої дитини (а. с. 11) та заяву ОСОБА_5 про виклик до суду для підтвердження факту визнання себе батьком зачатої дитини (а. с. 12).

Заява про виклик ОСОБА_5 до суду підписана також представником позивача, що свідчить про подання до суду позивачем клопотання виклик до суду особи, що визнає себе батьком.

Суд повертаючи позов, жодним чином е вирішив заявлене клопотання.

Крім того, чинним законодавством України не визначено в якій формі має подаватись заява про визнання батьківства зачатої дитини.

Отже, суд першої інстанції не з`ясував всіх обставин справи, на які посилається ОСОБА_2 у своїй позовній заяві, не надав належної оцінки доказам долученим до позову, що призвело до передчасного висновку суду про повернення позовної заяви.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що районний суд безпідставно повернув позовну заяву позивачу, оскільки останньою до позовної заяви долучено документи на підтвердження визнання батьківства зачатої дитини іншою особою, не відповідачем, які підлягають дослідженню при розгляді справи.

Відповідно до п. 6 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направляє справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до помилковості ухвали є підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Враховуючи зазначене, ухвала суду першої інстанції, як така, що перешкоджає подальшому провадженню у справі підлягає скасуанню з передачею справи до суду першої інстанції для продовження її розгляду.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 379, 381-384, 389 ЦПК України

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Терехова Миколи Сергійовича в інтересах ОСОБА_2 - задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 21 жовтня 2022 року скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України

Повний текст постанови складено 27 грудня 2022 року.

Суддя-доповідач О.В. Желепа

Судді В. А. Кравець

О. Ф. Мазурик