ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2845/22 Справа № 185/3771/21 Суддя у 1-й інстанції - Шаповалова І. С. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - Свистунової О.В.,

суддів - Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні у місті Дніпрі

апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант"

на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 грудня 2021 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант", ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про стягнення страхового відшкодування та відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант" (далі - ТДВ СК "Альфа-Гарант"), ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про стягнення страхового відшкодування та відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Позовна заява мотивована тим, що 11 серпня 2019 року приблизно о 03 годині 54 хвилини ОСОБА_2 , керуючи технічно справним автомобілем марки «ГАЗ-33022», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , рухався по лівій смузі проїзної частини вулиці Дніпровської в місті Павлограді Дніпропетровської області, яка має по дві смуги руху в кожному напрямку, від міста Дніпра у напрямку міста Донецька, наближаючись до нерегульованого перехрестя з другорядною вулицею Полтавською. У зазначений час у зустрічному напрямку по лівій смузі вулиці Дніпровській в місті Павлограді Дніпропетровської області від міста Донецька у напрямку міста Дніпра із перевищенням дозволеної у населеному пункті швидкості рухався технічно справний автомобіль марки «Opel Astra», реєстраційний номер НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_1 . Наблизившись до перехрестя з другорядною вулицею Полтавською, ОСОБА_2 не вжив заходів, щоб не наражати на небезпеку життя та здоров`я громадян, виявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки та її змінами, не маючи будь-яких перешкод технічного і фізичного характеру для безпечного забезпечення руху, за наявності об`єктивної та реальної можливості спостерігати за рухом транспортних засобів у зустрічному напрямку, перед зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, почав виконувати поворот ліворуч, рухаючись в напрямку заїзду до вулиці Полтавської, виїхавши при цьому на зустрічну смугу руху вулиці Дніпровської, внаслідок чого на вулиці Дніпровській міста Павлограда, перед перехрестям з вулицею Полтавською, на лівій смузі зустрічного напрямку, допустив зіткнення правою передньою частиною керованого ним автомобіля марки «ГАЗ-33022», реєстраційний номер НОМЕР_1 з передньою частиною автомобіля марки «Opel Astra», реєстраційний номер НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_1 , на смузі руху останнього.

Своїми діями водій ОСОБА_2 грубо порушив вимоги пункту 16.13 Правил дорожнього руху.

Порушення пункту 16.13 Правил дорожнього руху, з технічної точки зору, знаходиться в причинному зв`язку з настанням події даної дорожньо-транспортної пригоди та з наслідками, що настали.

Невиконання ОСОБА_2 вимог Правил дорожнього руху призвело до даної дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок чого ОСОБА_1 заподіяно тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми з забоєм головного мозку ІІ ст., переломом лівої скроневої кістки з переходом на основу черепу, забійною раною м`яких тканин скроневої ділянки зліва, саднами м`яких тканин голови; різаної рани верхньої третини лівого передпліччя, які за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпечності для життя в момент спричинення.

Вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 лютого 2021 року ОСОБА_2 визнано винним за ч.2 ст. 286 КК України.

Згідно страхового полісу № АМ/9850327 від 12 лютого 2019 року автомобіль марки «ГАЗ-33022» є забезпеченим транспортним засобом із встановленим розміром страхового відшкодування 100 000,00 грн., франшиза 2 000,00 грн.

Позивач зазначав, що діями відповідача ОСОБА_2 було заподіяно майнової шкоди, яка складається з вартості матеріального збитку, завданого йому внаслідок пошкодження автомобіля.

Згідно висновку експерта-автотоварознавця № 86/19 від 02 жовтня 2019 року, вартість матеріального збитку, нанесеного власнику автомобіля марки «Opel Astra», реєстраційний номер НОМЕР_3 , складає 134 725,03 грн.

Ураховуючи викладене, позивач просив суд стягнути з відповідача ТДВ СК "Альфа-Гарант" на свою користь в рахунок страхового відшкодування 98 000,00 грн. та витрати на проведення експертного дослідження в розмірі 2 000,00 грн., а з відповідача ОСОБА_2 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 34 725,03 грн. та франшизу в розмірі 2 000,00 грн.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 грудня 2021 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з ТДВ СК "Альфа-Гарант" на користь ОСОБА_1 в рахунок страхового відшкодування 98 000,00 грн. та витрати на проведення експертного дослідження в розмірі 2 000,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 34 725,03 грн. та франшизу в розмірі 2 000,00 грн.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ТДВ СК "Альфа-Гарант", посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог до ТДВ СК "Альфа-Гарант" в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд неповно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а скаргу відповідача ТДВ СК "Альфа-Гарант" - без задоволення.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з частиною першою статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом учасники справи повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Сторони у встановлений законом строк не звернулися до суду з заявою із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК судове рішення повинне ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що при прийнятті рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та якими доказами це підтверджується, чи є інші фактичні дані, що мають значення для вирішення справи та докази, що їх підтверджують.

Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції установлено, що 11 серпня 2019 року приблизно о 03 годині 54 хвилини ОСОБА_2 , керуючи технічно справним автомобілем марки «ГАЗ-33022», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , рухався по лівій смузі проїзної частини вулиці Дніпровської в місті Павлограді Дніпропетровської області, яка має по дві смуги руху в кожному напрямку, від міста Дніпра у напрямку міста Донецька, наближаючись до нерегульованого перехрестя з другорядною вулицею Полтавською. У зазначений час у зустрічному напрямку по лівій смузі вулиці Дніпровській в місті Павлограді Дніпропетровської області від міста Донецька у напрямку міста Дніпра із перевищенням дозволеної у населеному пункті швидкості рухався технічно справний автомобіль марки «Opel Astra», реєстраційний номер НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_1 . Наблизившись до перехрестя з другорядною вулицею Полтавською, ОСОБА_2 не вжив заходів, щоб не наражати на небезпеку життя та здоров`я громадян, виявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки та її змінами, не маючи будь-яких перешкод технічного і фізичного характеру для безпечного забезпечення руху, за наявності об`єктивної та реальної можливості спостерігати за рухом транспортних засобів у зустрічному напрямку, перед зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, почав виконувати поворот ліворуч, рухаючись в напрямку заїзду до вулиці Полтавської, виїхавши при цьому на зустрічну смугу руху вулиці Дніпровської, внаслідок чого на вулиці Дніпровській міста Павлограда, перед перехрестям з вулицею Полтавською, на лівій смузі зустрічного напрямку, допустив зіткнення правою передньою частиною керованого ним автомобіля марки «ГАЗ-33022», реєстраційний номер НОМЕР_1 з передньою частиною автомобіля марки «Opel Astra», реєстраційний номер НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_1 , на смузі руху останнього.

Своїми діями водій ОСОБА_2 грубо порушив вимоги пункту 16.13 Правил дорожнього руху.

Порушення пункту 16.13 Правил дорожнього руху, з технічної точки зору, знаходиться в причинному зв`язку з настанням події даної дорожньо-транспортної пригоди та з наслідками, що настали.

Невиконання ОСОБА_2 вимог Правил дорожнього руху призвело до даної дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок чого ОСОБА_1 заподіяно тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми з забоєм головного мозку ІІ ст., переломом лівої скроневої кістки з переходом на основу черепу, забійною раною м`яких тканин скроневої ділянки зліва, саднами м`яких тканин голови; різаної рани верхньої третини лівого передпліччя, які за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпечності для життя в момент спричинення.

Вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 лютого 2021 року ОСОБА_2 визнано винним за ч.2 ст. 286 КК України.

Згідно страхового полісу № АМ/9850327 від 12 лютого 2019 року автомобіль марки «ГАЗ-33022» є забезпеченим транспортним засобом із встановленим розміром страхового відшкодування 100 000,00 грн., франшиза 2 000,00 грн.

Згідно висновку експерта-автотоварознавця № 86/19 від 02 жовтня 2019 року, вартість матеріального збитку, нанесеного власнику автомобіля марки «Opel Astra», реєстраційний номер НОМЕР_3 , складає 134 725,03 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що виходячи з статті 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі та статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" про те, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи, позивач довів ті обставини, на які посилався як на підставу своїх позовних вимог.

Однак, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Спірні правовідносини, що склалися між сторонами у зв`язку з виплатою страхового відшкодування за полісом № АМ/9850327 від 12 лютого 2019 року врегульовані нормами Закону України № 1961-IV "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон № 1961-IV) та Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Статтею 1 Закону України "Про страхування" передбачено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Відповідно до статті 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України "Про страхування". До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом № 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Велика Палата Верховного Суду вважає, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV).

Таким чином, обов`язок з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування покладається на страховика.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

У пункті 1 частини першої статті 1188 ЦК України вказано, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Частиною другою статті 22 ЦК України визначено, що збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Відповідно до частини першої статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Судом апеляційної інстанції установлено, що дорожньо-транспортна пригода, в якій було завдано шкоду ОСОБА_1 мала місце 11 серпня 2019 року, за фактом скоєння якої було відкрито кримінальне провадження № 185/10022/19.

Вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 лютого 2021 року відповідача ОСОБА_2 визнано винним за ч.2 ст. 286 КК України (а.с.5-10).

14 серпня 2019 року до ТДВ СК "Альфа-Гарант" звернувся власник пошкодженого транспортного засобу марки «Opel Astra», реєстраційний номер НОМЕР_3 , ОСОБА_4 з повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду від потерпілого.

09 вересня 2019 року ОСОБА_4 надав до ТДВ СК "Альфа-Гарант" заяву про виплату страхового відшкодування.

Відповідно до положень частини другої пункту 36.2 статті 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили.

У відзиві на позовну заяву та в апеляційній скарзі ТДВ СК "Альфа-Гарант" посилалось на те, що станом на дату отримання судової повістки по даній справі разом з позовною заявою вироку по кримінальній справі відносно дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 11 серпня 2019 року отримано не було.

У зв`язку з чим, прийняття ТДВ СК "Альфа-Гарант" рішення щодо виплати страхового відшкодування було припинено.

В подальшому ТДВ СК "Альфа-Гарант" на виконання пункту 34.2 статті 34 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" було направлено експерта Різниченка В.Д. для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків, яким 30 вересня 2019 року було проведено огляд пошкодженого транспортного засобу про що складено протокол огляду транспортного засобу (а.с.18-19).

Відповідно до висновку експерта № 86/19 від 02 жовтня 2019 року, який був складений в рамках кримінального провадження № 185/10022/19 та на який посилався позивач у своїй позовній заяві, пошкоджений автомобіль марки «Opel Astra», реєстраційний номер НОМЕР_3 є фізично знищеним та його ремонт є економічно недоцільним. Ринкова вартість автомобіля на момент ушкодження складає 134 725,03 грн. Вартість відновлювального ремонту - 459 446,81 грн. (а.с.12-17).

Так, відповідно до пунктом 30.2 статті 30 Закону № 1961-IV транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Вирішуючи питання про відшкодування потерпілій особі різниці між фактичним розміром шкоди, завданої його транспортному засобу у ДТП, і страховою виплатою, яка підлягала виплаті потерпілому, Верховний Суд у постанові від 01 серпня 2018 року у справі № 363/2222/16-ц зробив такий правовий висновок.

Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", який згідно зі статтею 8 ЦК України (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до ДТП. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП.

Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду: від 22 лютого 2018 року в справі № 140/481/16-ц, від 30 січня 2019 року в справі № 753/21303/16-ц, від 14 липня 2020 року в справі № 525/1592/18, від 01 серпня 2018 року в справі № 363/2222/16-ц, від 01 квітня 2020 року в справі № 754/10777/15-ц.

Проте, позивачем не було надано звіту або висновку з визначення вартості залишків пошкодженого транспортного засобу марки «Opel Astra», реєстраційний номер НОМЕР_3 .

Вирішуючи питання щодо достатності матеріалів і документів для ухвалення відповідного судового рішення, колегія суддів враховує, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і відповідно до частини п`ятої статті 12 ЦПК України сприяти всебічному і повному з`ясуванню обставин справи шляхом роз`яснення особам, які беруть участь у справі, їх прав та обов`язків, попередження про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяння здійсненню їхніх прав у визначених процесуальним законодавством випадках.

Реалізація принципу змагальності сторін у цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (стаття 77 ЦПК України).

Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України.

Приписами частини першої статті 106 ЦПК України визначено, що учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення.

Встановлено, що ТДВ СК "Альфа-Гарант" звернулось до експерта ТОВ "Партнер-Консалт" Скребцова С.О. з метою визначення вартості транспортного засобу марки «Opel Astra», реєстраційний номер НОМЕР_3 після ДТП.

Відповідно до висновку автотоварознавчого дослідження № 61-R/92/6/0819 від 05 серпня 2021 року, наданого ТДВ СК "Альфа-Гарант" до відзиву на позовну заяву, складеного експертом Скребцовим С.О., вартість транспортного засобу марки «Opel Astra», реєстраційний номер НОМЕР_3 після ДТП (утилізаційна вартість) становить 62 411,96 грн. (а.с.77-85).

Отже, сума страхового відшкодування повинна визначатись наступним чином: 134 725,03 грн. - 62 411,96 грн. = 72 313,07 грн.

Крім того, сума страхового відшкодування повинна зменшуватись на розмір франшизи, яка згідно полісу № АМ/9850327 від 12 лютого 2019 року становить 2 000,00 грн. (72 313,07 грн. - 2 000,00 грн. = 70 313,07 грн.).

Розмір матеріального збитку, завданого позивачу пошкодженням його автомобіля становить 134 725,03 грн., що підтверджується висновком експерта № 86/19 від 02 жовтня 2019 року та висновком експерта за результатами проведення автотоварознавчого дослідження № 61-R/92/6/0819 від 05 серпня 2021 року. При цьому вартість відновлювального ремонту складає 459 446,81 грн., а отже є економічно необґрунтованим. Матеріальний збиток дорівнює ринковій вартості КТЗ на момент перед ДТП. Отже даний транспортний засіб є фізично знищеним.

Таким чином, враховуючи, що ремонт автомобіля є економічно недоцільним, оскільки вартість ремонту перевищує вартість автомобіля на момент ДТП (автомобіль є фізично знищеним), колегія суддів приходить до висновку, що позивачу ОСОБА_1 підлягає відшкодуванню різниця між вартістю його транспортного засобу до та після ДТП, тобто 70 313,07 грн. (134 725,03 грн. - 62 411,96 грн. - 2 000,00 грн. = 70 313,07 грн).

Враховуючи, що сума завданої майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню ТДВ СК "Альфа-Гарант" на користь ОСОБА_1 не перевищує ліміт відповідальності (100 000,00 грн.), а тому зі страховика на користь ОСОБА_1 має бути стягнута різниця в сумі 70 313,07 грн.

Доводи апеляційної скарги ТДВ СК "Альфа-Гарант" про те, що матеріалами кримінальної справи встановлено наявність вини обох учасників дорожньо-транспортної пригоди, а тому відповідно сума страхового відшкодування повинна визначатися з урахуванням вимог пункту 36.3 статті 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб, колегія суддів не приймає до уваги як безпідставні.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Преюдиційні факти - це факти, встановлені судовими рішеннями, що набрали законної сили і не підлягають доведенню в іншій справі.

При розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок суду у кримінальній справі, цей вирок обов`язковий для суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи цей позов, суд не вправі обговорювати вину такої особи, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування.

Зазначені висновки про застосування норми права у подібних правовідносинах висловлені у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 234/16272/15-ц (провадження № 61-31395сво18).

Як було установлено судом, вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 лютого 2021 року винним у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 11 серпня 2019 року, визнано тільки відповідача ОСОБА_2 .

Таким чином, суд першої інстанції не дослідив зібрані у справі докази, що свідчить про порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Вирішуючи спір, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку, колегія суддів приходить до висновку висновку про те, що вимога позивача щодо стягнення з відповідача ТДВ СК "Альфа-Гарант" суми страхового відшкодування є частково обґрунтованою та доведеною.

Отже, встановивши зазначені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що з відповідача ТДВ СК "Альфа-Гарант" на користь позивача ОСОБА_1 підлягає стягненню в рахунок страхового відшкодування 70 313,07 грн., а також витрати на проведення експертного дослідження в розмірі 2 000,00 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру № 24 від 30 вересня 2019 року (а.с.38).

При цьому, колегія суддів виходить з того, що відповідно до пункту 12.1 статті 12 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.

Як установлено судом апеляційної інстанції, цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу марки «ГАЗ-33022», реєстраційний номер НОМЕР_1 була застрахована у ТДВ СК "Альфа-Гарант" відповідно до полісу № АМ/9850327 від 12 лютого 2019 року, що був чинним на момент дорожньо-транспортної пригоди, страхова сума за шкоду, заподіяну майну - 100 000,00 грн., франшиза - 2 000,00 грн. (а.с.42).

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 підлягає стягненню франшиза в розмірі 2 000,00 грн., оскільки це передбачено полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/9850327 від 12 лютого 2019 року.

У задоволенні іншої частини позовних вимог слід відмовити.

Разом з тим, апеляційний суд зазначає, що пункт 30.3 статті 30 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", згідно з яким право на залишки транспортного засобу отримує страховик чи МТСБУ було виключено Законом України від 05 липня 2012 року № 5090-VI "Про внесення змін до деяких законів України щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Отже, відсутні підстави для передачі відповідачу залишків належного на праві власності ОСОБА_4 автомобіля марки «Opel Astra», реєстраційний номер НОМЕР_3 .

Схожих висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 14 березня 2019 року у справі № 350/1857/14-ц (провадження № 61-36749св18).

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (пункт 4 частини першої статті 376 ЦПК України).

Згідно з частиною другою статті 376 ЦПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Ураховуючи викладене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позовних вимог.

На підставі статті 141 ЦПК України з відповідача ТДВ СК "Альфа-Гарант" на користь позивача ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати, що складаються із судового збору, сплаченого останнім за подачу позовної заяви в розмірі 1 347,25 грн.

Керуючись ст. 259,268,374,376,381,382,383,384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант" - задовольнити частково.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 грудня 2021 року - скасувати та ухвалити нове.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант", ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про стягнення страхового відшкодування та відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант" на користь ОСОБА_1 в рахунок страхового відшкодування 70 313,07 грн. та витрати на проведення експертного дослідження в розмірі 2 000,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 франшизу в розмірі 2 000,00 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант" на користь ОСОБА_1 судові витрати, що складаються із судового збору в розмірі 1 347,25 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених пунктом 2 частиною третьою статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 10 травня 2022 року.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: Т.П. Красвітна

І.А. Єлізаренко