Справа № 308/4463/20
П О С Т А Н О В А

Іменем України

29 вересня 2022 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

Головуючого - судді Фазикош Г. В.

суддів Кондора Р. Ю., Бисаги Т. Ю.

з участю секретаря Кекерчень М. І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Ужгородської міської ради та апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої дії адвокат Олійник Роман Богданович, на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 26 листопада 2021 року, ухвалене суддею Лемак О. В., по справі за позовом ОСОБА_2 до Ужгородської міської ради, треті особи - ОСОБА_1 та Обслуговуючий кооператив «Житлово-будівельний кооператив «Тіроль», про визнання протиправним та скасування рішення про поновлення договору оренди земельної ділянки, -

В С Т А Н О В И В :

В травні 2020 року ОСОБА_2 пред`явив позов до Ужгородської міської ради, третя особа - ОСОБА_1 , про визнання протиправним та скасування рішення міської ради щодо поновлення договору оренди земельної ділянки.

Свої вимоги мотивував тим, що згідно п. 1 рішення Ужгородської міської ради від 13 лютого 2020 року № 1906 поновлено ОСОБА_1 договір оренди землі (кадастровий номер земельної ділянки :33:001:0155) загальною площею 0,0384 га. для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_1 строком на п`ять років до 13 лютого 2025 року.

Позивач вважає, що таке рішення порушує його права як громадянина України та суперечить ст. 33 Закону «Про оренду землі», ст. 135, 141, ЗК України, ст. 777 ЦК України, а також є необґрунтованим та порушує законодавчо закріплені права громадян на участь в земельних торгах (ст. 135 ЗК України).

Позивач зазначає, що гр. ОСОБА_1 (орендар) неналежно виконувала свої обов`язки за умовами договору оренди землі № 1636 від 30.09.2013 року щодо сплати орендної плати та податкових зобов`язань, а тому не мала переважного права перед іншими особами на поновлення договору оренди землі на новий строк. Зокрема, заборгованість по орендній платі складає 25 638, 52 грн., про що свідчить рішення Ужгородського міськрайонного суду від 27 вересня 2018 року у справі № 308/1140/18. Крім того, борг за податковими зобов`язаннями складає 13 607, 07 грн., про що свідчить рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 17 квітня 2018 року у справі № 807/201/18.

Орендар ОСОБА_1 також допустила порушення процедури, дотримання якої є обов`язковою умовою для оформлення переважного права на укладення такого договору на новий строк. Так, згідно п. 8 договору оренди землі від 30 вересня 2013 року № 1636 орендар зобов`язаний, не пізніше ніж за 60 днів до спливу строку договору, повідомити письмово орендодавця про намір скористатися переважним право на його поновлення.

До списку документів, які подаються разом із заявою про намір скористатися переважним правом на поновлення договору оренди землі, входить також такий документ як додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення. При цьому така угода в обов`язковому порядку укладається сторонами у місячний строк. Відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди можуть бути оскаржені в суді.

Додаткова угода про поновлення договору оренди землі не надсилалася Департаменту міського господарства Ужгородської міської ради (орендодавцеві) з боку ОСОБА_1 (орендаря) у встановлені строки, оскільки на момент припинення договору та більше місяця після його припинення, в неї залишалася заборгованість по орендній платі, що унеможливлювало подання відповідної заяви та супровідних документів, в тому числі додаткової угоди.

Вищевказані обставини, на думку позивача, в своїй сукупності свідчать про те, що гр. ОСОБА_1 є недобросовісним орендарем, а звідси не мала право претендувати на переважне право щодо укладення нового договору оренди земельної ділянки.

Договір оренди землі № 1636 від 30.09.2013 р. між Департаментом міського господарства та ОСОБА_1 було укладено строком на п`ять років до 02.08.2018 року. Отже, на момент прийняття рішення Ужгородською міською радою № 1906 від 13.02.2020 р., такий договір закінчився і не діяв більше півтора року. Відповідно поновлення договору оренди землі, на думку позивача, є протиправним та підлягає негайному скасуванню.

Після припинення дії договору оренди землі № 1636 від 30.09.2013 р., дана земельна ділянка, яка знаходиться у власності територіальної громади м. Ужгорода в особі Ужгородської міської ради, повинна була передаватися в оренду за результатами проведення земельних торгів, як це передбачено у ст. 134 ЗК України та у п. 8.2. Положення про порядок надання земельних ділянок, що знаходяться у розпорядженні Ужгородської міської ради, в оренду юридичним та фізичним особам.

Позивач, як громадянин України, мешкаючи в майже сусідньому із земельною ділянкою (кадастровий номер :33:001:0155) будинку, мав намір шляхом прийняття участі в земельних торгах, реалізувати своє право на отримання даної земельної ділянки в оренду з метою використання її для своїх особистих потреб. Таким чином, позивач вважає, що прийняття Ужгородською міською радою незаконного рішення № 1906 від 13.02.2020 р. призвело до порушення його конституційних прав та прав інших громадян України.

З огляду на це, позивач просив визнати протиправним та скасувати рішення Ужгородської міської ради № 1906 від 13.02.2020 р. в частині поновлення ОСОБА_1 договору оренди землі загальною площею 0,0384 га. (кадастровий номер земельної ділянки :33:001:0155), для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_1 (а.с.2-7).

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 10 лютого 2021 року до участі у справі залучено Обслуговуючий кооператив «Житлово-будівельний кооператив «Тіроль» в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача (а.с.118-119).

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 26 листопада 2021 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Ужгородської міської ради № 1906 від 13.02.2020 р. в частині поновлення ОСОБА_1 договору оренди земельної ділянки площею 0,0384 га (кадастровий номер земельної ділянки :33:001:0155), для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_1 . Вирішено питання про судові витрати (а.с.169-176).

На це рішення відповідач Ужгородська міська рада та третя особа ОСОБА_1 , від імені якої дії адвокат Олійник Р. Б., подали апеляційні скарги.

В апеляційних скаргах Ужгородська міська рада та ОСОБА_1 просять рішення суду першої інстанції скасувати, в задоволенні позову відмовити. При цьому апелянти зазначають, що суд першої інстанції належним чином не з`ясував характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність або відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення або захисту в обраний спосіб. У справі відсутні докази звернення позивача до відповідача із заявами про отримання в користування спірної земельної ділянки або іншої земельної ділянки на території міста Ужгорода. Крім того, неодмінною ознакою порушення прав та інтересів є настання негативних наслідків. Однак, у позовній заяві такі негативні наслідки зазначені не були. Більше того, у даному випадку ефективне порушення прав позивача є неможливим, оскільки сам факт порушення будь-яких його реальних цивільних прав та інтересів відсутній, що у свою чергу виключає можливість їх поновлення (а.с.199-205).

У судовому засіданні в апеляційній інстанції представник третьої особи ОСОБА_1 - адвокат Ігнатенко С. С. подану ними апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити.

Позивач ОСОБА_2 та його представник - адвокат Пайда М. І. проти поданих апеляційних скарг заперечив та просив їх відхилити.

Решта учасників справи у судове засідання в апеляційній інстанції не з`явилися, хоча були повідомлені про час та місце розгляду справи належним чином.

Заслухавши пояснення присутніх учасників процесу, дослідивши матеріали справи, колегія суддів прийшла до висновків, що апеляційні скарги підлягають задоволенню виходячи з таких підстав.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що надання земельної ділянки третій особі ОСОБА_1 відбулося з порушенням вимог закону, без опублікування інформації про проведення земельних торгів, внаслідок чого позивач ОСОБА_2 був позбавлений можливості звернення із заявою для участі в земельних торгах.

Крім того, суд першої інстанції визнав, що оскаржуване рішення про поновлення ОСОБА_1 договору оренди земельної ділянки площею 0, 384 га (кадастровий номер земельної ділянки :33:001:0155), для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_1 порушує права та законні інтереси позивача ОСОБА_2 .

Такі висновки місцевого суду є помилковими, зроблені без належного з`ясування усіх обставин справи, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення по суті позовних вимог (п. 1 ч. 1 ст. 376 ЦПК України).

З матеріалів справи слідує, що власником земельної ділянки кадастровий номер :33:001:0155 загальною площею 0,0384 га., для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_1 , є територіальна громада міста Ужгород в особі Ужгородської міської ради, підтвердженням чого є наявна в матеріалах справи інформаційна довідка №242257331 від 29.01.2021 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна.

30 вересня 2013 року між Департаментом міського господарства в особі директора ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено договір оренди землі (кадастровий номер земельної ділянки :33:001:0155) загальною площею 0,0384 га., для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_1 строком на 5 років.

Згідно п. 1 рішення Ужгородської міської ради від 13 лютого 2020 року № 1906 поновлено ОСОБА_1 договір оренди землі (кадастровий номер земельної ділянки :33:001:0155) загальною площею 0,0384 га. для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_1 строком на п`ять років до 13 лютого 2025 року.

Відповідно до статті 3, 4, 12, 13, 19, 43, 44, 49, 76-81 ЦПК України:

-правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення або оспорювання саме її прав.

-кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів;

-цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які на свій розсуд розпоряджаються цивільними та процесуальними правами, реалізують право на судовий захист;

-кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій, і зобов`язана належно довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, включно з тими, які власне обґрунтовують право на пред`явлення вимог (право на позов), обов`язок доказування позову лежить на позивачеві;

-доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 15 Цивільного кодексу України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Ця норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане із позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення.

У частині 1 статті 16 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Сторонами у справах позовного провадження є позивач (позивачі) - особа, яка вважає, що її право порушене і яка пред`явила вимогу про захист порушеного права, і відповідач (відповідачі) - особа, яку відповідно до принципу диспозитивності цивільного процесу визначає позивач і яка, виходячи із заявленої тим правової позиції, порушує (не визнає, оспорює, заперечує) його право та має відповідати за позовом (ст. 42 ч. 1, ст.ст. 48, 51 ЦПК України).

Таким чином, по захист своїх порушених прав може до суду звернутися саме особа, права якої порушені, і може це зробити не в будь-який спосіб, а в той, що передбачений законом, правомірній вимозі належного позивача (позивачів) відповідає обов`язок належного відповідача (відповідачів) усунути порушення права.

Суд розглядає цивільну справу не інакше як за зверненням фізичної чи юридичної особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі поданих учасниками справи доказів (ст. 13 ч. 1 ЦПК України). Про задоволення позову рішення може бути прийняте за умови обґрунтованості та доведеності позовних вимог (ст.ст. 89, 263-265 ЦПК України).

Отже, з урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорення саме її прав, свобод чи інтересів. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, і залежно від установленого вирішити питання про задоволенні позовних вимога бо відмову в їх задоволенні.

Позов може бути задоволений лише у випадку встановлення факту порушненя, не визнання або оспорення відповідачем прав, свобод чи інтересів позивача. Якщо такого факту не встановлено, позов не підлягає задоволенню.

Положеннями статті 116 ЗК України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Відповідно до ст. 92, 93 ЗК України право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку. Право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Орендована земельна ділянка або її частина може за згодою орендодавця, крім випадків, визначених законом, передаватися орендарем у володіння та користування іншій особі (суборенда).

Відповідно до ст. 83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають: а) усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; б) земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування; в) землі та земельні ділянки за межами населених пунктів, що передані або перейшли у комунальну власність із земель державної власності відповідно до закону.

Відповідно до ст. 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу.

Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу.

Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Статтею 134 ЗК України визначено, що земельні ділянки державної чи комунальної власності продаються або передаються в користування (оренду, суперфіцій, емфітевзис) окремими лотами на конкурентних засадах (на земельних торгах), крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Так, у відповідності до п. 15 ч. 2 ст. 134 ЗК України не підлягають продажу, передачі в користування на конкурентних засадах (на земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності у разі поновлення договорів оренди землі, укладення договорів оренди землі на новий строк з використанням переважного права орендаря.

Отже, з огляду на вказане, спірна земельна ділянка не підлягала продажу на конкурентних засадах (земельних торгах).

Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх доводів щодо порушення його прав, свобод чи законних інтересів при винесенні рішення Ужгородської міської ради від 13 лютого 2020 року № 1906 про поновлення ОСОБА_1 договору оренди землі (кадастровий номер земельної ділянки :33:001:0155) загальною площею 0,0384 га. для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_1 строком на п`ять років до 13 лютого 2025 року.

Позивач жодного разу не звертався до Ужгородської міської ради щодо передачі в оренду тієї чи іншої земельної ділянки .

Право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

В даному випадку позивачем не було надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження факту порушення його права чи охоронюваного законом інтересу. У справі відсутні докази звернення позивача до відповідача із заявами про отримання в користування спірної земельної ділянки або іншої земельної ділянки на території міста Ужгорода. Крім того, неодмінною ознакою порушення прав та інтересів є настання негативних наслідків. Однак, у позовній заяві такі негативні наслідки зазначені не були.

Відповідно до ч. 6 ст. 33 Закону «Про оренду землі», чинної на час продовження договору оренди спірної земельної ділянки, врегульовано пролонгацію договору на той самий строк і на тих самих умовах, що були передбачені договором, за наявності такого фактичного складу: користування орендарем земельною ділянкою після закінчення строку оренди і відсутність протягом одного місяця заперечення орендодавця проти такого користування.

Отже, у такому випадку, повідомлення орендарем орендодавця про намір скористатися правом на поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених ч. 6 ст. 33 Закону «Про оренду землі», не вимагається. Суть поновлення договору оренди землі полягає у тому, що орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку оренди, а орендодавець, відповідно, не заперечує у поновленні договору оренди.

У контексті поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених ч. 6 ст. 33 Закону «Про оренду землі», такий договір оренди може бути поновлено виключно на тих самих умовах і на той самий строк. Тобто орендар не може вимагати поновлення договору оренди землі на інших умовах.

У подальшому, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення договору оренди і орендодавець не надав заперечень стосовно поновлення цього договору протягом одного місяця після його закінчення, орендар має право звернутися із вимогою про визнання укладеною угоди про поновлення договору на тих самих умовах і на той самий строк. Тобто договір оренди землі вважатиметься поновленим лише у разі укладення додаткової угоди, про що безпосередньо зазначено у частині 8 статті 33 Закону «Про оренду землі». При цьому відмову або зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено у суді.

Отже, враховуючи наведене, третя особа ОСОБА_1 отримала право на поновлення договору оренди земельної ділянки.

За цих обставин, беручи до уваги те, що ОСОБА_1 продовжувала користуватися спірною земельною ділянкою після закінчення договору оренди, враховуючи відсутність заперечень з цього приводу з боку орендодавця, Ужгородська міська рада мала право продовжити цей договір оренди з ОСОБА_1 на тих самих умовах і на той самий строк без проведення земельних торгів. Рішення Ужгородської міської ради про поновлення договору оренди земельної ділянки прийнято щодо ОСОБА_1 , прав та інтересів позивача не зачіпає, негативних наслідків для нього не породжує. Отже, пред`явлений позов є необґрунтований, в його задоволенні слід відмовити.

Враховуючи наведене, керуючись п. 2 ч. 1 ст. 374, п. 1 ч. 1 ст. 376, ст.ст. 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Ужгородської міської ради та апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої дії адвокат Олійник Роман Богданович, - задовольнити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 26 листопада 2021 року - скасувати, ухваливши у справі нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до Ужгородської міської ради, треті особи - ОСОБА_1 та Обслуговуючий кооператив «Житлово-будівельний кооператив «Тіроль», про визнання протиправним та скасування рішення про поновлення договору оренди земельної ділянки - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 10 жовтня 2022 року.

Головуючий:

Судді: