ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6811/22 Справа № 204/3872/21 Суддя у 1-й інстанції - Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2022 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Барильської А.П.

суддів - Деркач Н.М., Куценко Т.Р.,

сторони:

позивач - Акціонерне товариство "Універсал Банк"

відповідач - ОСОБА_1

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Універсал Банк» на рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 12 квітня 2022 року, яке ухвалено суддею Приваліхіною А.І. у м.Дніпро, у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства "Універсал Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

В травні 2021 року Акціонерне товариство «Універсал Банк» звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позову зазначено, що у жовтні 2017 року позивач запустив новий проект «Monobank», в рамках якого відкриваються поточні рахунки клієнтам (фізичним особам), спеціальним платіжним засобом яких є платіжні картки monobank. Після перевірки кредитної історії на платіжних картках monobank за заявою клієнтів встановлюється кредитний ліміт. Особливістю цього проекту є те, що банківське обслуговування здійснюється дистанційно, без відділень. Попередня ідентифікація відбувається за допомогою завантаження копії паспорта та РНОКПП в мобільний додаток, а видача платіжної картки після верифікації фізичної особи здійснюється або у точці видачі, або спеціалістом банку, що виїжджає за адресою, зазначеною клієнтом. Разом із встановленням на платіжній картці кредитного ліміту надається послуга переведення витрати у розстрочку. За рахунок здійснення зазначеної операції стає доступним попередньо використаний кредитний ліміт. Умови обслуговування рахунків фізичної особи в АТ «Універсал Банк» опубліковані на офіційному сайті банку та постійно доступні для ознайомлення за посиланням https://www.monobank.ua/.

05.06.2018 року відповідач звернувся до Банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Анкету-заяву до договору про надання банківських послуг. Положеннями Анкети-заяви визначено, що остання разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг. Відповідач, підписавши Анкету-заяву, підтвердив що він ознайомлений та отримав примірники у мобільному додатку вищезазначених документів, що складають договір, та зобов`язується виконувати його умови. На підставі укладеного договору відповідач отримав кредит у гривні у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 13500 грн..

У свою чергу, відповідач, всупереч чинному законодавству та умовам договору, не виконав належним чином покладені на нього обов`язки перед Банком та порушив умови кредитного договору, має прострочену заборгованість.

Станом на 22.12.2020 року у відповідача виникла заборгованість в розмірі 28885.61 грн., яка складається з: заборгованості за наданим кредитом ( тілом кредиту) в сумі 15592.31 грн.; заборгованості за пенею та комісією в сумі 13293.30 грн. яку позивач просив стягнути з відповідача та стягнути судові витрати по справі в розмірі 2 270 грн..

Рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від12 квітня 2022 року позов Акціонерного товариства "Універсал Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі позивач ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення по справі про задоволення позовних вимог позивача посилаючись на те, що підписавши Анкету-заяву відповідач підтвердив, що він ознайомлений з Умовами обслуговування рахунків фізичної особи в АТ «Універсал Банк», Тарифами за карткою Monobank, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту, та отримав їх примірники в мобільному додатку. Відповідач висловив свою згоду з вказаними документами в електронному вигляді у мобільному застосунку «monobank» шляхом застосування клієнтом електронного цифрового підпису. Відтак, сторонами погоджені усі істотні умови договору. Виконаний Банком розрахунок заборгованості є належним доказом, котрий підтверджує розмір заборгованості за кредитним договором, адже містить детальний розпис нарахованої заборгованості, дати здійснення платежів, період, за який нарахована заборгованість. Тому, у суду були відсутні підстави для відмови в задоволенні позовних вимог АТ «Універсал Банк» про стягнення заборгованості за кредитним договором .

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог позивача, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів на підтвердження видачі кредитних коштів, факт користування вказаними кредитними коштами відповідачем. При цьому, з наданого позивачем розрахунку заборгованості не вбачається наявність у відповідача поточної заборгованості за кредитом. Позивачем не надано доказів на підтвердження погодження між сторонами відсотків, пені та комісії.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості з комісії та пені. Однак, колегія суддів не може погодитись з висновком суду про відсутність правових підстав для стягнення заборгованості за тілом кредиту, з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.

У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію»; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію»; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (частина шоста статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі - частина дванадцята статті 11 Закону України «Про електронну комерцію».

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Як вбачається із матеріалів справи, у жовтні 2017 року АТ «Універсал Банк» запустив новий проект «Monobank», в рамках якого відкриваються поточні рахунки клієнтам (фізичним особам), спеціальним платіжним засобом яких є платіжні картки «Monobank». Після перевірки кредитної історії на платіжних картках монобанк за заявою клієнтів встановлюється кредитний ліміт.

Особливістю проекту «Monobank» є те, що банківське обслуговування здійснюється дистанційно без відділень. Попередня ідентифікація відбувається за допомогою завантаження копії паспорта та реєстраційного номера облікової картки платника податків в мобільний додаток, а видача платіжної картки після верифікації фізичної особи здійснюється або у точці видачі, або спеціалістом банку, що виїжджає за адресою, зазначеною клієнтом. Разом із встановленням на платіжній картці кредитного ліміту надається послуга - переведення витрати у розстрочку. За рахунок здійснення зазначеної операції стає доступним попередньо використаний кредитний ліміт.

З матеріалів справи вбачається, що 05.06.2018 року ОСОБА_1 підписав Анкету-заяву до договору про надання банківських послуг АТ «Універсал Банк» (а.с.6).

Згідно з пунктом 3 Анкети-заяви, відповідач погодився з тим, що Банк має право на свій розсуд в односторонньому порядку зменшувати або збільшувати розмір дозволеного кредитного ліміту та повідомляти його про це шляхом надсилання повідомлень у мобільний додаток.

Підписанням Анкети-заяви ОСОБА_1 засвідчив генерацію ключової пари з особистим ключем та відповідним їй відкритим ключем, яка буде використовуватися для накладання електронного цифрового підпису у мобільному додатку з метою засвідчення його дій згідно з договором. Визнав, що електронний цифровий підпис є аналогом власноручного підпису та його накладення має рівнозначні юридичні наслідки із власноручним підписом на документах на паперових носіях. Підтвердив, що всі наступні правочини можуть вчинятися ним або Банком з використанням електронного цифрового підпису (пункт 6).

Згідно з пунктом 11 заяви, усе листування щодо цього договору відповідач просив здійснювати через мобільний додаток або через інші дистанційні канали, відповідно до умов договору.

З наданого Банком розрахунку заборгованості вбачається, що ОСОБА_1 має заборгованість за договором про надання банківських послуг «Monobank» від 05.06.2018 року станом на 22.12.2020 року в розмірі 28885.61 грн., що складається з: заборгованості за тілом кредиту в сумі 15592.31 грн. та заборгованості за пенею у розмірі 13293.30 грн.. (а.с.5, 80-82).

Після підписання Анкети-заяви у сторін виникли взаємні права та обов`язки, зокрема, у Банку виникло зобов`язання надати кредитні кошти відповідачу, а у відповідача виникло зобов`язання оплачувати послуги Банку, що виникають в результаті використання платіжних карток та повернути кредит.

На підставі укладеного договору відповідач отримав кредит у розмірі 13500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок.

Нормою статті 639 ЦК України передбачено, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Із матеріалів справи вбачається, що прийняті на себе зобов`язання за вказаним кредитним договором АТ «Універсал Банк» виконав своєчасно і повністю, надававши кредиті ресурси в повному обсязі.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідач користувався кредитними коштами та частково сплачував заборгованість за договором, що також підтверджує факт укладення кредитного договору.

За приписами п.п. 3, 6 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. У разі складання та зберігання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку на машинних носіях інформації підприємство зобов`язане за свій рахунок виготовити їх копії на паперових носіях на вимогу інших учасників господарських операцій, а також правоохоронних органів та відповідних органів у межах їх повноважень, передбачених законами.

Згідно зі ст. 41 Закону України «Про Національний банк України» та ч. ч. 1, 2 ст.68 Закону України «Про банки та банківську діяльність», Національний Банк України встановлює обов`язкові для банківської системи стандарти та Правила ведення бухгалтерського обліку і фінансової звітності, що відповідають вимогам законів України та міжнародним стандартам фінансової звітності. Банки організовують бухгалтерський облік відповідно до внутрішньої облікової політики, розробленої на підставі Правил, встановлених Національним банком України відповідно до міжнародних стандартів бухгалтерського обліку. Бухгалтерський облік має забезпечувати своєчасне та повне відображення всіх банківських операцій та надання користувачам достовірної інформації про стан активів і зобов`язань, результати фінансової діяльності та їх зміни.

Підставою для бухгалтерського обліку операцій банку, відповідно до підпункту 2.1.1 Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного Банку України від 30.12.1998 року № 566, зі змінами та доповненнями, є первинні документи, які фіксують факти здійснення цих операцій. У разі складання їх у вигляді електронних записів при потребі повинно бути забезпечене отримання інформації на паперовому носії.

Пунктом 5.1 глави 5 вищезазначеного Положенням визначено, що інформація, яка міститься в первинних документах, систематизується в регістрах синтетичного та аналітичного обліку. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа.

Згідно з п.5.4. цього Положенням, особові рахунки є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня.

При цьому, п.5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного Банку України від 18.06.2003 року № 254 визначено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Отже, виписки з особових рахунків клієнтів є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій.

Враховуючи наявні в матеріалах справи докази, колегія суддів приходить до висновку, що надані АТ «Універсал Банк», по справі докази є належними та допустимими, у розумінні ст. ст. 58-59 ЦПК України, та у своїй сукупності підтверджують те, що відповідач, відповідно до наданої виписки з рахунку відповідача, в період з 05.06.2018 року по 22.12.2020 року, активно користувався кредитними коштами, наданими йому ПАТ «Універсал Банк», у теперішній час Акціонерне товариство АТ «Універсал Банк», в межах встановленого кредитного ліміту за договором б/н у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку шляхом здійснення платежів та погашення заборгованості за карткою.

Відповідно до розрахунку, наданого позивачем, станом на 22.12.2020 року, відповідач, з урахуванням часткового виконання зобов`язань за кредитним договором, за розрахунком позивача, має заборгованість в сумі 28885.61 грн, яка складається з заборгованості за тілом кредиту в сумі 15592.31 грн. та заборгованості за пенею та комісією в сумі 13293,30 грн.. Так, з розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що відповідач активно користувався кредитними коштами, частково погашаючи заборгованість, сплачуючи банку грошові кошти в різних розмірах.

Аналізом наданого позивачем розрахунку заборгованості встановлено, що отримані та використані позичальником кредитні кошти в добровільному порядку АТ «Універсал Банк» відповідачем не повернуті.

При цьому, як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості та виписки з особового рахунку відповідача, за період з 05.06.2018 року по 22.12.2020року Банком були нараховані відсотки на залишок поточної заборгованості за кредитом в загальному розмірі 10944.11 грн. Так в липні 2018 року на залишок поточної заборгованості за кредитом нараховано відсотки в сумі 1525,46 грн., у серпні 2018 року - 522.04 грн., у вересні 2018 року - 770.44 грн., у жовтні 2018 року - 933.72 грн., у листопаді 2018 року - 961.00 грн., у грудні 2018 року - 943.33 грн., у січні 2019 року - 1011.22 грн., у лютому 2019 року - 978.88 грн., у березні 2019 року - 1140.47 грн., у квітні 2019 року - 1025.12 грн., у травні 2019 року - 1132.43 грн., які, відповідно до наданих суду документів, не погоджені з відповідачем, оскільки у Анкеті-заяві позичальника від 05.06.2018 року відсутні умови про встановлення розміру відсотків за користування кредитом та які зараховані до заборгованості по тілу кредиту.

Крім того, у серпні 2018 року за прострочення кредиту списано штраф в сумі 50 грн., у жовтні 2018 року - 50 грн., у листопаді - 100 грн., у грудні 2018 року - 50 грн., у січні 2019 року - 100 грн., у лютому 2019 року - 100 грн., у березні 2019 року - 100 грн., у квітні 2019 року - 50 грн., у травні 2019 року - 100 грн., у червні 2019 року - 100 грн., у липні 2019 року - 100 грн.,у серпні 2019 року - 100 грн., у вересні 2019 року - 100 грн., у жовтні 2019 року - 100 грн.,у листопаді 2019 року - 100 грн.,у грудні 2019 року - 100 грн.,а у загальній сумі 1400 грн., який не погоджений між сторонами.

Як вбачається із матеріалів справи, до Анкети-заяви до Договору про надання банківських послуг від 05.06.2018 року, позивачем долучено Умови і правила обслуговування фізичних осіб в АТ «Універсал Банк», розрахунок заборгованості, виписку з особового рахунку, відомості про рух коштів по картці.

Однак, Умови і правила обслуговування фізичних осіб в АТ «Універсал Банк», надані позивачем, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо: 1) такі Умови не містять підпису позичальника; 2) не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи анкету-заяву.

Так, надані позивачем Умови і правила обслуговування фізичних осіб в АТ «Універсал Банк» не містять підтверджень, що саме їх, в наданій суду редакції, розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи Анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

З огляду на зазначене суд приходить до висновку щодо відсутності підстав вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ «Універсал Банк» дотримався вимог, передбачених чинним законодавством України про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

До того ж необхідно зауважити, що міжнародними актами, зокрема, Резолюцією Генеральної асамблеї ООН від 09.04.1985 № 39/248 «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» констатовано, що споживачі здебільшого знаходяться в нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти, купівельної спроможності та виходячи з важливості сприяння справедливому, рівноправному та усталеному економічному і соціальному розвитку, у зв`язку з чим сформульовано керівні принципи для захисту інтересів споживачів.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права, бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді анкети-заяви до Договору про надання банківських послуг та Умов і правил обслуговування фізичних осіб в АТ «Універсал Банк», оскільки Умови - це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих Умов тим більше, співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Отже, суд приходить до висновку, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачеві Умови і правила обслуговування фізичних осіб в АТ «Універсал Банк», наданий банком Витяг з Умов не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Вищезазначене повністю узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду у справі № 342/180/17-ц від 03.07.2019.

На підставі наведеного вище, колегія суддів приходить до висновку про відсутність правових підстав вважати, що при укладенні договору з відповідачем по справі АТ «Універсал Банк» дотримався вимог, передбачених чинним законодавством України про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими Банк.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги відповідача в цій частині заслуговують на увагу.

Однак, доведеність факту отримання відповідачем кредитної картки із встановленим на ній кредитним лімітом, користування нею є свідченням наявності між сторонами кредитно-договірних зобов`язань.

Тобто, за проведеним колегією суддів розрахунком відповідач має заборгованість перед позивачем у розмірі 3248.20 грн., виходячи з наступного розрахунку: (15592.31грн. - 10944.11 грн. - 1400 грн..)

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову про стягнення заборгованості за тілом кредиту.

У звязку з чим, доводи апеляційної скарги в цій частині заслуговують на увагу.

При цьому, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову про стягнення заборгованості за пенею та комісією в сумі 13293.20 грн., з огляду на наступне.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом, розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства, та договірні, розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі.

У заяві позичальника від 05.06.2018 року процентна ставка, неустойка, комісія не зазначені.

Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення розміру комісії, відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту, тобто суми, яку фактично отримав в борг позичальник, стягнути складові його повної вартості, зокрема: 13293,30 грн. - заборгованості за пенею та комісією.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 05.06.2018 року, посилався на Умови і правила обслуговування фізичних осіб в АТ «Універсал Банк», як невід`ємні частини спірного договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов і правил обслуговування фізичних осіб в АТ «Універсал Банк», розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов і правил обслуговування фізичних осіб в АТ «Універсал Банк», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати неустойки (пені), та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони, банку, яка вносить відповідні зміни в Умови і правила обслуговування фізичних осіб в АТ «Універсал Банк», що не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови і правила обслуговування фізичних осіб в АТ «Універсал Банк»,в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов і правил обслуговування фізичних осіб в АТ «Універсал Банк», у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин, та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та Правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені за несвоєчасне погашення кредиту, комісії надані банком Умови і правила обслуговування фізичних осіб в АТ «Універсал Банк», не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Вище зазначене повністю узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду у справі № 342/180/17-ц від 03 липня 2019 року.

При цьому, згідно з ч. 6 ст.81 ЦПК України доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях.

Стаття 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості (пункт 3 частини першої).

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

На підставі наведеного вище колегія суддів приходить до висновку, що Умови і правила обслуговування фізичних осіб в АТ «Універсал Банк», які містяться в матеріалах даної справи не визнаються відповідачем та не містять його підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 05.06.2018 року, шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, ) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань та комісії.

На підставі наведеного вище, колегія суддів вважає, що відсутні підстави вважати, що, при укладенні договору з відповідачем по справі банк дотримав вимог, передбачених чинним законодавством України про повідомлення відповідача про умови кредитування та узгодження зі відповідачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

На підставі наведеного вище, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відсутність правових підстав для стягнення заборгованості за пенею та комісією в сумі 13293,30 грн..

Доводи апеляційної скарги про те, що підписавши Анкету-заяву відповідач підтвердив, що він ознайомлений з Умовами обслуговування рахунків фізичної особи в АТ «Універсал Банк», Тарифами за карткою Monobank, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту, та отримав їх примірники в мобільному додатку. Відповідач висловив свою згоду з вказаними документами в електронному вигляді у мобільному застосунку «monobank» шляхом застосування клієнтом електронного цифрового підпису. Відтак, сторонами погоджені усі істотні умови договору, колегія суддів не бере до уваги з вищенаведених підстав.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині відмови у задоволенні позову про стягнення заборгованості в сумі15592.31 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту, з ухваленням в цій частині нового рішення про часткове задоволення цих позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту в сумі 3248.20 грн..

Рішення суду в частині відмови у задоволенні позову про стягнення заборгованості за пенею та комісією в сумі 13293.30 грн. підлягає залишенню без змін.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог 11,25% в сумі 638,44 грн..

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Універсал Банк» - задовольнити частково.

Рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 12 квітня 2022 року скасувати в частині відмови у задоволенні позову Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за тілом кредиту в сумі 15592.31 грн. та прийняти в цій частині нове рішення про часткове задоволення вказаних позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства "Універсал Банк" заборгованість за тілом кредиту, станом на 22.12.2020 року, у сумі 3248.20 грн..

Позов Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за тілом кредиту в сумі 12344.11 гр. - залишити без задоволення.

Рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 12 квітня 2022 року в частині відмови у задоволенні позову Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за пенею та комісією в сумі 13293.30 грн. - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства "Універсал Банк" витрати по сплаті судового збору в сумі 638,44 грн..

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складений 24 жовтня 2022 року.

Головуючий: А.П. Барильська

Судді: Н.М. Деркач

Т.Р. Куценко