Справа № 521/5661/22
Провадження №2/521/2872/22
10 серпня 2022 року місто Одеса
Малиновський районний суд міста Одеси в складі:
головуючий суддя Плавич І.В.,
секретар судового засідання Бобогло О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів, позбавлення батьківських прав, третя особа Орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації виконавчого комітету Одеської міської ради,
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів, позбавлення батьківських прав, третя особа Орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації виконавчого комітету Одеської міської ради.
Позов обґрунтований наступними обставинами.
З відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 17.04.2008 року.
Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 26.07.2018 року, справа №521/7498/18 шлюб було розірвано.

Після реєстрації шлюбу з ОСОБА_3 вона змінила прізвище з « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_5 ».

З ОСОБА_2 мають двох неповнолітніх дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають з нею та перебувають на її утриманні.

Відповідач з лютого 2016 року не допомагає з утриманням дітей. Судовим наказом Малиновського районного суду м. Одеси від 03.05.2018 року, справа № 521/7260/18 з ОСОБА_2 на її користь було стягнуто аліменти на утримання дітей: доньки, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше між по 50% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 02.05.2018 року до 27.09.2026 року, а потім у розмірі ј частини з усіх видів доходів боржника, щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення сином ОСОБА_7 повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішення суду набрало законної сили 03.05.2018 року та є чинним.

Станом на 25.02.2021 року заборгованість відповідача зі сплати аліментів становила 128217,34 грн., у зв`язку з чим позивач звернулася до Відділення поліції №3 Одеського районного управління поліції №2 Головного управління Національної поліції в Одеській області щодо внесення відомостей до ЄРДР, за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України. На даний час триває досудове розслідування.

З лютого 2016 року відповідач не проявляє жодного інтересу до дітей. Не лише не надає матеріальної допомоги, але й не цікавиться їх життям, станом, здоров`ям, розвитком тобто він самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків.

ІНФОРМАЦІЯ_4 у неї народилася третя дитина донька ОСОБА_8 , в зв`язку з чим вона не працює, доглядає за новонародженою донькою та двома іншими неповнолітніми дітьми.

Оскільки відповідач добровільно не сплачує аліменти на утримання спільних дітей, позивач вимушена звернутися до суду та поставити питання про збільшення розміру аліментів та позбавлення відповідача батьківських прав.

Позивач просить розглянути справу у її відсутність, про що надала письмове клопотання.

Відповідач процесуальним правом надання відзиву не скористався.

Третя особа Орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації виконавчого комітету Одеської міської ради письмових пояснень по суті спору не надала.

У зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 280 ЦПК України, зі згоди позивача, суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 223 ЦПК України.

Згідно ст. 223ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі з 17.04.2008 року, який рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 26.07.2018 року, справа №521/7498/18 було розірвано.

З ОСОБА_2 мають двох неповнолітніх дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 .

Діти проживають та перебувають на утриманні позивачки.

24.11.2018 року позивачка уклала шлюб із ОСОБА_3 .

У період шлюбу з ОСОБА_3 у них народилася дитина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Судовим наказом Малиновського районного суду м. Одеси від 03.05.2018 року, справа № 521/7260/18 з ОСОБА_2 на користь позивача стягнуто аліменти на утримання дітей: доньки, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше між по 50% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 02.05.2018 року до 27.09.2026 року, а потім у розмірі ј частини з усіх видів доходів боржника, щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення сином ОСОБА_7 повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Станом на 25.02.2021 року заборгованість відповідача зі сплати аліментів становила 128217,34 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

З урахуванням вищенаведеного, беручи до уваги вимоги ч. 1 ст. 81 ЦПК України, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, суд дійшов висновку, що позивачем ОСОБА_1 не доведено можливості відповідача сплачувати на її користь аліменти на утримання дітей: доньки, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у більшому розмірі, а ніж це визначено Судовим наказом Малиновського районного суду м. Одеси від 03.05.2018 року, справа № 521/7260/18. Позивач не довела, що матеріальний стан відповідача змінився, в бік покращення, що може слугувати, в свою чергу, підставою для збільшення розміру аліментів, а також позивач не подала суду доказів того, що її матеріальний стан погіршився.

У зв`язку з наведеним суд вважає, що позовні вимоги щодо збільшення розміру аліментів не підлягають задоволенню.

Щодо вимог позовної заяви про позбавлення батьківських прав.

Згідно з частиною третьою статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України (далі СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно з частинами першою четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Частиною першою статті 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини.

При вирішенні такої категорії спорів судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.

Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків.

Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків.

Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах: від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18 (провадження № 61-4014св20), від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18 (провадження № 61-8883св19), від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17 (провадження № 61-13752св19), від 23 грудня 2020 року у справі № 522/21914/14 (провадження № 61-8179св19).

Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими.

Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України»).

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача.

Вирішуючи спір, належним чином дослідивши та давши оцінку наданим стороною доказам, суд приходить до висновку про те, що підстави, передбачені частиною першою статті 164 СК України для позбавлення відповідача батьківських прав, відсутні, а позбавлення батьківських прав необхідно розглядати як крайній захід, необхідність та пропорційність застосування якого за обставин цієї справи не доведено.

Посилання позивачки на те, що ОСОБА_2 з 2016 року не допомагає їй з утриманням дітей, не є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки позбавлення батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого позивачка не довела.

Також суд не бере до уваги доводи позивача про наявність заборгованості по аліментам та наявність заяви ОСОБА_1 до Відділення поліції №3 Одеського районного управління поліції №2 Головного управління Національної поліції в Одеській області щодо внесення відомостей до ЄРДР, за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України, по якому на даний час триває досудове розслідування.

Таким чином, позовні щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 також задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 18, 19, 164, 165, 166, 182, 184, 191, 192 Сімейного кодексу України, ст.ст. 4, 11, 12, 13, 19, 23, 26, 34, 209, 258, 259, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволені позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів, позбавлення батьківських прав, третя особа Орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації виконавчого комітету Одеської міської ради відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду може бути оскаржене учасниками справи до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повні відомості про учасників справи згідно ст. 265 ч.5 п.4 ЦПК України:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 .

Третя особа: Орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації виконавчого комітету Одеської міської ради, , місце знаходження: 65078, м. Одеса, вул. Генерала Петрова, 22.

Суддя: І.В. Плавич