Справа № 349/26/22
Провадження № 22-ц/4808/902/22
Головуючий у 1 інстанції Рибій М. Г.
Суддя-доповідач Пнівчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Пнівчук О.В.

суддів: Бойчука І.В., Томин О.О.

з участю секретаря Мельник О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рогатинського районного суду від 03 травня 2022 року, у складі судді Рибія М.Г., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Рогатинської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів - Рогатинський відділ державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), про визнання права власності на майно та про зняття з нього арешту,

в с т а н о в и в:

У січні 2022 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позов до ОСОБА_2 , Рогатинської міської ради про: визнання за ним права власності на бетонні плити перекриття довжиною 6 м, шириною 1,5 м, товщиною 22 см 12 шт.; бетонні блоки довжиною 2,40 м, шириною 40 см, висотою 60 см - 142 шт.; бетонні блоки половинки (1/2 частина) шириною 40 см, висотою 60 см 80 шт.; перемички будівельні довжиною 3 м, шириною 40 см, товщиною 10 см 23 шт.; перемички будівельні довжиною 1,3 м, шириною 40 см, товщиною 10 см. 14 шт.; перемички будівельні довжиною 2 м, шириною 30 см 15 шт.; перемички будівельні довжиною 3 м, шириною 40 см, товщиною 10 см 3 шт.; бочку 10 м. куб. 1 шт.; бляху оцинковану 2 м 140 шт.; зняття з цього майна арешту, накладеного постановою головного державного виконавця Рогатинського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Кривня І. С. від 12.05.2021.

Позов обґрунтував тим, що в травні 2021 року дізнався про арешт вищезазначеного майна у виконавчому провадженні щодо ОСОБА_2 . Однак зазначене майно є його власністю, так у 2008 році він з ОСОБА_2 уклав договір про спільне будівництво торгово-офісного комплексу на орендованій ОСОБА_2 в Рогатинської міської ради земельній ділянці. Протягом 2008-2009 років спільними зусиллями збудували об`єкт незавершеного будівництва. Він вкладав у це будівництво кошти та будівельні матеріали, залучив підрядника, тому є власником арештованого майна.

Рішенням Рогатинського районного суду від 03 травня 2022 року у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Рогатинської міської ради про визнання права власності на майно та про зняття з нього арешту відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Вважає, що суд першої інстанції виніс оскаржуване рішення без врахування та з`ясування всіх обставин, які мають істотне значення для справи, встановив обставини, які суперечать наявним доказам, з порушенням норм матеріального права.

Зазначає, що під час дії договору оренди землі від 29.06.2006 року укладеного між ОСОБА_2 та Рогатинською міською радою, згідно якого передано у строкове користування земельну ділянку площею 0,0625 га для будівництва торгово-офісного комплексу, між апелянтом та ОСОБА_2 укладено договір про спільне будівництво від 25.01.2008 року з метою проведення будівельних робіт запланованого об`єкту торгово-офісного комплексу. Тобто, ОСОБА_1 є інвестором будівництва, якому було передано функції замовника будівництва із передачею ОСОБА_2 відповідних документів, отже передано функцію забудовника, з правом укладення договорів підряду з третіми особами щодо будівництва об`єкта та право на розподіл приміщення об`єкту 50% від корисної площі.

Таким чином, доказами підтверджується спільна участь у будівництві ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Вважає, що сам факт відсутності державної реєстрації договору про спільне будівництво не може спростувати виникнення правовідносин між сторонами цього договору, які також підтвердженні показаннями сторін.

Апелянтом фактично залучались власні ресурси для будівництва торгівельно-офісного центру, внаслідок чого він поніс витрати на виконання робіт, що підтверджується рядом доказів, а саме: локальним кошторисом з розрахункової договірної ціни на будівельні роботи № 2-1-1 на кошторис торгово-офісного центру, договором підряду № 11/2008 від 11.03.2008 року укладеним між ОСОБА_1 та підрядником ОСОБА_4 , актом приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2009 року.

Посилання суду першої інстанції, що ОСОБА_2 є єдиним забудовником не відповідає дійсності та спростовані його ж показаннями.

Наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності вказують про будівництво єдиного об`єкта ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_2 , при цьому Рогатинською міською радою та відділом виконавчої служби не надано жодних доказів, які б вказували, що надані позивачем докази стосуються іншого будівництва на іншій земельній ділянці.

Висновки суду щодо недопустимості локального кошторису та акту приймання будівельних робіт як доказів для підтвердження обставин виникнення в особи права на забудову земельної ділянки, спростовуються іншими доказами, зокрема показаннями свідків, первинними документами на купівлю матеріалів.

Апелянт вважає помилковими висновки суду про те, що копії накладних № 23 від 14.05.2008 та № 17 від 23.04.2014, та копія товарного чека від 27.03.2008 не підтверджують, що зазначене в них майно є тим самим, що вказане в постанові державного виконавця від 12.05.2021 року про накладення арешту на майно, адже це майно не є визначеним індивідуальними ознаками. У первинних документах відображено ціну та розміри будматеріалів, що надає йому первинну ідентифікацію. Розміри будматеріалів, які відображені в постанові про накладення арешту, в накладних про їх купівлю, а також в долученому акті приймання будівельних робіт за грудень 2009 року є ідентичними, що підтверджує фактичне використання вказаних матеріалів для будівництва саме апелянтом.

Зазначає, що судом не враховано норми матеріально права, які регулюють правовідносини, оскільки об`єкт незавершеного будівництва може бути визнаний об`єктом права спільної власності із визначенням часток. Тому будівельні матеріали та роботи, які проведено при будівництві об`єкту нерухомості є об`єктами цивільних прав, та незважаючи на те, що забудова є самочинною або незавершеною, це не виключає права власності на будівельні матеріали та результати робіт.

Апелянт вважає, що він фактично брав участь у будівництві, що надає йому право на виникнення у нього права на майно, яке ним було залучено для спільного будівництва.

Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Рогатинська міська рада подала відзив на апеляційну скаргу. Вважає рішення суду законним та обґрунтованим.

Зазначає, що аналіз наданих позивачем документів не дає достатніх підстав для визнання права власності на арештоване майно та зняття його з-під арешту. Так договір про спільне будівництво не зареєстрований в податкових органах, а локальний кошторис підсумкової вартості ресурсів та акт приймання виконаних будівельних робіт, в яких зазначено дати укладення як 26.02.2008 та грудень 2009 року відповідно, насправді виготовлені після 22.12.2016, адже редакція програми в якій вони створені АВК-5 (3.2.0) почала працювати саме з цієї дати.

Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

У судовому засіданні апеляційного суду апелянт ОСОБА_1 та його представник адвокат Кецко В.Я. підтримали доводи апеляційної скарги з наведених у ній мотивів.

Відповідач ОСОБА_2 доводи апеляційної скарги визнав.

Начальник Рогатинського відділу державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Південно-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) подав клопотання про розгляд справи без участі представника Рогатинського ВДВС, просив рішення суду залишити в силі.

Представник Рогатинської міської ради у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Судове рішення ухвалене судом першої інстанції відповідає вищезазначеним вимогам.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не довів, що він був власником земельної ділянки по АДРЕСА_1 з якої було вилучено арештоване майно, що йому було дозволено будівництво на вказаній земельній ділянці, або що за ним було зареєстровано право власності на об`єкт незавершеного будівництва, та не довів, що є власником майна, зазначеного у позові.

З таким висновком суду погоджується колегія суддів з огляду на наступне.

Судом встановлено, що постановою від 02.10.2020 року головний державний виконавець Кривень І.С. визначив витрати на залучення суб`єкта господарювання на платній основі до проведення виконавчих дій із звільнення земельної ділянки площею 0,0625 га по АДРЕСА_1 від будівельних матеріалів в розмірі 178 800,00 грн, які підлягають стягненню з боржника ОСОБА_2 .

Згідно з копією постанови від 12.05.2021 року головний державний виконавець Кривень І. С. під час примусового виконання постанови від 02.10.2020 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь держави додаткових витрат виконавчого провадження в розмірі 178 800,00 грн, описав та наклав арешт на майно ОСОБА_2 :

бетонні плити перекриття довжиною 6 м, шириною 1,5 м, товщиною 22 см 12 шт.;

бетонні блоки довжиною 2,40 м, шириною 40 см, висотою 60 см - 142 шт.;

бетонні блоки половинки (1/2 частина) шириною 40 см, висотою 60 см 80 шт.;

перемички будівельні довжиною 3 м, шириною 40 см, товщиною 10 см 23 шт.;

перемички будівельні довжиною 1,3 м, шириною 40 см, товщиною 10 см. 14 шт.;

перемички будівельні довжиною 2 м, шириною 30 см 15 шт.;

перемички будівельні довжиною 3 м, шириною 40 см, товщиною 10 см 3 шт.;

цеглу на піддонах розсипом в загальній кількості 1600 шт.

Згідно з копією постанови від 11.10.2021 року головний державний виконавець Кривень І.С. під час примусового виконання постанови від 02.10.2020 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь держави додаткових витрат виконавчого провадження в розмірі 178 800,00 грн, описав та наклав арешт на майно ОСОБА_2 : металеву бочку довжиною 3 м, висотою 2 м; бляху металеву оцинковану висотою 2 м (47 листів).

Згідно з поясненнями сторін арештоване майно державний виконавець вилучив із земельної ділянки по АДРЕСА_1 шляхом демонтажу незавершеного будівництва торгово-офісного центру.

Відповідно до копії технічного паспорта на громадський будинок незавершене будівництвом підвальне приміщення торгово-офісного комплексу АДРЕСА_1 , який виготовлений 27.11.2017 ТОВ «Західбудексперт» на замовлення ОСОБА_2 , готовність цього об`єкта незавершеного будівництва складає 3 %, його конструктивними елементами є земляні роботи, бетонні блоки та залізобетонні плити, рік побудови 2007.

Згідно з копією висновку експертного дослідження за результатами проведення експертного будівельно-технічного дослідження від 31.05.2019 року, відсоток готовності об`єкта незавершеного будівництва торгівельно-офісного центра по АДРЕСА_1 становить 4 %.

Однією з засад судочинства, регламентованих п.4 ч.3 ст.129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами ч.1,2 ст.12 ЦК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Відповідно до ч.3 ст. 12 та ч.ч.1,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Тягар доведення обґрунтованості вимог позову за загальними правилами процесуального закону покладається саме на позивача, а не реалізовується у спосіб спростування доводів пред`явлених вимог стороною відповідача, як беззаперечних. Якщо позивач, розпоряджаючись своїми правами на власний розсуд, доведе суду обґрунтованість пред`явлених вимог, то у випадку їх неспростування стороною відповідача у спосіб, визначений законом, такі вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 ЦК України до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Згідно з ч. 1 ст. 375 ЦК України право зводити на земельній ділянці будівлі та споруди, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особа має власник земельної ділянки.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що забудовником земельної ділянки по АДРЕСА_1 був ОСОБА_2 , вказана земельна ділянка була надана йому в оренду Рогатинською міською радою. 09 жовтня 2006 року ОСОБА_2 надано дозвіл № 21/1 на виконання будівельних робіт.

Даючи оцінку поданим позивачем доказам, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що договір про спільне будівництво від 25.01.2008 року, який підписано між ОСОБА_2 , та ОСОБА_1 предмет якого ними визначено як «діяльність сторін на засадах часткової участі щодо будівництва об`єкту на земельній ділянці з подальшим розподілом приміщень об`єкту між сторонами згідно умов договору» не підтверджує факт їхньої спільної діяльності саме із будівництва торгівельно-офісного центра за адресою АДРЕСА_1 , оскільки у договорі відсутні відомості про об`єкт будівництва, його місцерозташування та земельну ділянку на якій таке будівництво здійснюється.

Суд також правильно вказав на те, що поданий позивачем Договір підряду № 11/2008 від 11.03.2008, підписаний між ним, як замовником, та підрядником - ОСОБА_4 , предметом якого вказано будівництво торгівельно-офісного центру по АДРЕСА_1 не підтверджує виникнення в нього статусу забудовника.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції про визнання локального кошторису з розрахункової договірної ціни на будівельні роботи № 2-1-1 на кошторис торгово-офісного центру, який складено в поточних цінах станом на 26.02.2008 року та акт приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2009 року, у яких зазначено замовником ОСОБА_1 , а підрядником ОСОБА_4 - недостовірними доказами, оскільки позивач та його представник визнали, що такі складено в 2016 році, а не в 2008/2009 роках.

Копії накладних про придбання позивачем ряду будівельних матеріалів: плити ПК, блоків ФБС, перемичок, бляхи оцинкованої за період 2008-2014 років, не можуть слугувати доказом того, що саме вказане майно описано державним виконавцем, так як таке не визначене індивідуальними ознаками.

Суд правильно зазначив, що матеріали та обладнання, які були використані в процесі будівництва, належать забудовнику, а не особі, яка їх придбала.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що Рогатинською міською радою та відділом виконавчої служби не надано жодних доказів, які б вказували, що надані позивачем докази стосуються іншого будівництва на іншій земельній ділянці є необґрунтованими, оскільки тягар доведення обґрунтованості вимог позову за загальними правилами процесуального закону покладається саме на позивача, а не реалізовується у спосіб спростування доводів пред`явлених вимог стороною відповідача.

З огляду на встановлені обставини, суд дійшов правильного висновку про необґрунтованість вимог позивача.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Таким чином, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, суд першої інстанції правильно вирішив спір по суті та ухвалив судове рішення з додержанням вимог норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Рогатинського районного суду від 03 травня 2022 року без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 15 вересня 2022 року.

Головуюча О.В. Пнівчук

Судді: І.В. Бойчук

О.О. Томин