КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 серпня 2022 року м. Київ

Справа №362/330/20

Апеляційне провадження № 22-ц/824/5039/2022

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Андрієнко А.М., Поліщук Н.В.

за участю секретаря Федорчук Я.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області ухваленого під головуванням судді Лебідь-Гавенко Г.М 19 листопада 2021 року, повний текст рішення складений 29 листопада 2021 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа: Київське квартирно-експлуатаційне управління про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 12 грудня 2019 року, оформлене протоколом №16 в частині відмови перенесення дати зарахування його та членів сім`ї на квартирний облік з 04 лютого 2000 року на 29 жовтня 1992 року. Також просив зобов`язати відповідача поновити його разом з членами сім`ї в загальній черзі на отримання житла на квартирному обліку з 29 жовтня 1992 року.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що з 05 серпня 1981 року по 09 вересня 2002 року він проходив військову службу в Збройних Силах України. З 29 жовтня 1992 року, під час проходження військової служби в Київському інституті військово-повітряних сил, його було взято на квартирний облік, а з 26 березня 1995 року включено до списків осіб, які мають право на першочергове отримання жилих приміщень, що підтверджується довідкою, виданою житловою комісією Київського інституту військово-повітряних сил від 23 березня 1999 року № 19.

За період проходження військової служби житловою площею Міністерства оборони України він не забезпечувався. У 2000 році його було переміщено для подальшого проходження військової служби до ІНФОРМАЦІЯ_1, зокрема, до Військової частини НОМЕР_2 в м. Васильків, на даний час військова частина НОМЕР_1 . Згідно з наказом Головнокомандуючого військово-повітряних Збройних Сил України від 31 серпня 2002 року його було звільнено з військової служби в запас, на підставі пункту 67 пункту «Б» Положення про проходження військової служби особами офіцерського складу, прапорщиками (мічманами) Збройних Сил України, з залишенням на квартирному обліку для позачергового одержання житлового приміщення за рахунок житлового фонду військової частини.

Рішенням житлової комісії військової частини НОМЕР_1 його було зараховано на квартирний облік у загальній черзі з 29 жовтня 1992 року. Згодом з листа військової частини НОМЕР_1 від 28 листопада 2019 року №1/1/72/1101 позивач дізнався, що він разом зі складом сім`ї чотири особи перебуває на квартирному обліку з 04 лютого 2000 року. У зв`язку з цим, ОСОБА_1 звернувся до відповідача з заявою, в якій просив змінити дати зарахування його на квартирний облік у військовій частині НОМЕР_1 , і вважати датою зарахування його на квартирний облік в загальній черзі 29 жовтня 1992 року, а не 04 лютого 2000 року. Листом від 27 грудня 2019 року військова частина НОМЕР_1 повідомила його, що рішенням житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 12 грудня 2019 року, оформленого протоколом № 16, враховуючи надані документи та керуючись вимогами розділу І п. 6 наказу Міністерства оборони України від 31 липня 2018 року № 380 дату зарахування на квартирний облік в загальній черзі з 04 лютого 2000 року залишено без змін.

Позивач вважає, що рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 12 грудня 2019 року, оформлене протоколом № 16 в частині визначення дати зарахування на квартирний облік в загальній черзі з 04 лютого 2002 року, є протиправним, так як порушує його конституційні права.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 19 листопада 2021 року позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа: Київське квартирно-експлуатаційне управління про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано протокольне рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 12 грудня 2019 року № 16 в частині відмови у зміні дати зарахування ОСОБА_1 та членів його сім`ї на квартирний облік з 04 лютого 2000 року на 29 жовтня 1992 року, та вважати датою зарахування ОСОБА_1 та членів його сім`ї - 29 жовтня 1992 року.

У задоволенні решти вимог - відмовлено.

Стягнуто з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 1681,60 грн у відшкодування судових витрат.

Не погодилась із вказаним рішенням суду військова частина НОМЕР_1 , командиром військової частини подано апеляційну скаргу, в якій зазначається про порушення судом норм матеріального та процесуального права. Відповідач вказує на те, що в матеріалах справи була відсутня довідка про перебування на обліку та забезпечення (або незабезпечення) житлом в період проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_3 з 01 серпня 1998 року по 04 лютого 2000 року, що в свою чергу дає усі підстави вважати, що позивач намагався ввести суд в оману з метою прийняття рішення на його користь. Звертає увагу, що після усного звернення позивача до Київського квартирно-експлуатаційного управління, останнім на адресу військової частини НОМЕР_1 було надіслано лист №303/25-4971 від 25 вересня 2017 року, відповідно до якого була переглянута дата зарахування позивача на квартирний облік та винесено протокольне рішення №262 від 19 жовтня 2017 року. Це рішення ніким не оскаржувалось, і з часу його винесення жодних документів, які б підтвердили перебування позивача на черзі в Бориспільському гарнізоні не подавались.

На підставі викладеного, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В судовому засіданні представники відповідача військової частини НОМЕР_1 - Абрамов С.О., Гришаєв О.В. підтримали апеляційну скаргу з підстав викладених у ній та просили її задовольнити.

Представник третьої особи Київське квартирно-експлуатаційне управління - Сулима І.В. також підтримала апеляційну скаргу.

Позивач та/або його представник в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи позивач повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомили. А тому, керуючись положеннями ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважала за можливе розглянути справу у відсутність сторони позивача.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового розгляду, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів виходить з наступного.

Судом встановлено, що позивач у період з 05 серпня 1981 року по 09 вересня 2002 року проходив військову службу в Збройних Силах України (а.с.19).

Згідно з витягом з наказу Головнокомандуючого військово-повітряних Збройних Сил України від 31 липня 2002 року ОСОБА_1 звільнено з військової служби в запас, на підставі пункту 67 пункту «Б» Положення про проходження військової служби особами офіцерського складу, прапорщиками (мічманами) Збройних Сил України, з залишенням на квартирному обліку для позачергового одержання житлового приміщення за рахунок житлового фонду військової частини (а.с.16).

ОСОБА_1 перебував на квартирному обліку з 29 жовтня 1992 року складом сім`ї 3 особи, а також у списках осіб, які мають право на першочергове отримання жилих приміщень з 26 березня 1995 року, що підтверджується довідкою від 23 березня 1999 року № 19, виданої Київським інститутом військово-повітряних сил (далі - КІВПС) (а.с.18).

Згідно з довідкою від 27 липня 1998 року № 86/23, виданою квартирно-експлуатаційним відділом м. Києва Міністерства оборони України за період проходження служби в військовій частині КІВПС ОСОБА_1 з 01 серпня 1996 року по 01 серпня 1998 року жилою площею Міністерства оборони не забезпечувався (а.с.17).

Відповідно до довідки від 25 лютого 2002 року № 14, виданої Київським квартиро-експлуатаційним управлінням Міністерства оборони України ОСОБА_1 перебував на квартирному обліку у в/ч НОМЕР_2 м. Бориспіль з 03 березня 1995 року складом сім`ї 3 особи, а також у списках осіб, які мають право на першочергове, позачергове отримання жилих приміщень з 26 березня 1995 року. Проживав у службовому приміщенні (а.с.70).

Згідно з випискою з протоколу № 48 від 18 листопада 1998 року засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_3 ОСОБА_1 зарахований на квартирний облік з 03 березня 1995 року з сім`єю в складі: ОСОБА_3 - дружина, ОСОБА_4 дочка. Квартирою не забезпечувався, зареєстрований постійно по АДРЕСА_1 (а.с.71).

Листом від 27 серпня 2010 року №1/627 військова частина НОМЕР_1 , в якій ОСОБА_1 проходив військову службу, повідомила позивача про те, що його заява від 18 серпня 2010 року (вх. № 1/260 від 18 серпня 2010 року) щодо постановки на загальний квартирний облік розглянута 27 серпня 2010 року на засіданні житлової комісії військової частини НОМЕР_1 . Рішенням житлової комісії його зараховано на квартирний облік в загальній черзі з 29 жовтня 1992 року (а.с.15).

В листі військової частини НОМЕР_1 від 28 листопада 2019 року №1/1/72/1101 вказано, що позивач перебуває на квартирному обліку з 04 лютого 2000 року (а.с.14).

06 лютого 2019 року ОСОБА_1 звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 з заявою, у якій просив змінити дату зарахування його на квартирний облік та вважати датою зарахування в загальній черзі з 29 жовтня 1992 року (а.с.10).

Відповідно до витягу з протоколу засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 12 грудня 2019 року № 16 рішенням житлової комісії у відповідності розділу I п. 6 наказу Міністерства оборони України від 31 липня 2018 року № 380 та враховуючи лист начальника Київського КЕУ № 303/25-4971 від 25 вересня 2017 року щодо правомірності дати зарахування на квартирну чергу майора запасу ОСОБА_1 , дату зарахування на квартирний облік при військовій частині НОМЕР_1 залишено без змін, а саме 04 лютого 2002 року (а.с.8).

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У ст.124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За ст. 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

Відповідно до приписів ч.1 ст.18 Закону України від 02 червня 2016 року №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (абзац 1 ч. 1 ст. 19 ЦПК України).

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: у спорах фізичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; у спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби (п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 19 КАС України у чинній редакції). Близькі за змістом приписи були у п.п. 1, 2 ч. 2 ст. 17 КАС України у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року.

Адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір (пункт 1 частини першої статті 4 КАС України).

Публічно-правовий спір - це, зокрема, спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій (п.2 ч. 1 ст. 4 КАС України).

Суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг(п.7 ч. 1 ст. 4 КАС України).

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації (абзац 2 ч. 2 ст. 1-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»).

Держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України (абзац 1 п.1 ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»). Військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової військової служби) та члени їх сімей, які проживають разом з ними, забезпечуються службовими жилими приміщеннями, що повинні відповідати вимогам житлового законодавства (абзац 3 п. 1 цієї статті).

Судова практика Верховного Суду щодо визначення юрисдикції суду з розгляду спорів з приводу проходження військової служби (зокрема про оскарження рішень, дій чи бездіяльності відомчих житлових (житлово-побутових, з контролю за розподілом житла) комісій стосовно реалізації соціальних гарантій забезпечення житловими приміщеннями осіб, які проходять публічну (військову) службу) в проміжок часу 2018 - 2022 року була різною.

Однак, згідно з висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі № 712/5476/19, спори про оскарження відмови у забезпеченні жилим приміщенням або у призначенні грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення для деяких категорій осіб, які брали участь у бойових діях на територіях інших держав, а також членів їх сімей і про зобов`язання надати такі приміщення чи компенсацію стосуються проходження публічної (військової) служби, у зв`язку з якою держава передбачила відповідні соціальні гарантії (пільги), а також призначення і надання таких гарантій (пільг). Тому такі спори слід розглядати за правилами адміністративного судочинства (п.59 Постанови).

Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 08 червня 2022 року у справі № 362/643/21 з метою забезпечення єдності судової практики щодо визначення юрисдикції суду з розгляду спорів з приводу проходження військової служби, а саме щодо оскарження особами з числа військовослужбовців рішень, дій чи бездіяльності відомчих житлових (житлово-побутових, з контролю за розподілом житла) комісій відступила від висновку щодо розгляду таких спорів за правилами цивільного судочинства, викладеного у її постановах від 6 червня 2018 року у справі № 752/5881/15-ц, від 29 серпня 2018 року у справі № 488/1176/14-а, від 20 вересня 2018 року у справі № 815/2551/15, від 23 січня 2019 року у справі № 806/5217/15, від 4 вересня 2019 року у справі № 826/17556/16, у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 березня 2021 року у справі № 127/15109/18 і від 24 вересня 2021 року у справі № 748/303/20, а також у постановах Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2139цс15 і від 2 березня 2016 року у справі № 6-14цс16а.

Велика Палата Верховного Суду вказала, що спори щодо оскарження особами з числа військовослужбовців рішень, дій чи бездіяльності відомчих житлових (житлово-побутових, з контролю за розподілом житла) комісій є спорами з приводу проходження позивачами військової служби як різновиду служби публічної. Саме у зв`язку з останньою держава передбачила відповідні соціальні гарантії, а також порядок їх реалізації. Отже, такі спори належать до юрисдикції адміністративних судів (п.66).

У разі, коли Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні в одній зі справ Верховного Суду України, Великої Палати Верховного Суду, згідно з частиною шостою статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди враховують висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 161/12771/15-ц (пункт 88), від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (пункт 93), від 1 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17 (пункт 27.3), від 23 червня 2020 року у справі № 179/1043/16-ц (пункт 49), від 30 червня 2020 року у справі № 264/5957/17 (пункт 43), від 29 вересня 2020 року у справі № 712/5476/19 (пункт 43), від 25 травня 2021 року у справі № 149/1499/18 (пункт 31), від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 (пункт 7.20), від 12 жовтня 2021 року у справі № 233/2021/19 (пункт 40), від 2 листопада 2021 року у справі № 917/1338/18 (пункт 92), від 9 листопада 2021 року у справі № 214/5505/16 (пункт 36)).

З наведених обставин справи вбачається, що позивач просив визнати неправомірним дії житлової комісії військової частини, яка зарахувала його, як військовослужбовця, на квартирний облік, в частині, що стосується дати зарахування його на квартирний облік. Суд першої інстанції вважав, що такий спір підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства. Апеляційний суд із цим висновком щодо предметної юрисдикції суду не погоджується.

У спірних правовідносинах, відповідач наділений повноваженнями приймати рішення, що впливають на можливість реалізації позивачем соціальних гарантій забезпечення жилими приміщеннями в силу його особливого статусу, визначеного Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», тобто внаслідок проходження ним публічної служби, різновидом якої є служба військова. Тому спори з приводу проходження військової служби, зокрема з приводу соціального захисту військовослужбовців (включно зі спорами з військовими частинами щодо реалізації гарантій забезпечення військовослужбовців житловими приміщеннями), належать до юрисдикції адміністративних судів.

Позивач, мотивуючи позов приписами Конституції України, Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» і підзаконними актами Міністерства оборони України, оскаржив дії відповідача, житлова комісія якого зарахувала позивача на квартирний облік як військовослужбовця але з визначенням іншої дати зарахування його на квартирний облік, що має суттєвий вплив на черговість отримання житла. Соціальна гарантія, яка є порушеною, передбачена для осіб, котрі проходять військову, тобто публічну службу. Інакше кажучи, право, яке позивач вважає порушеним, він набув саме у зв`язку з проходженням військової служби. Тому спір військовослужбовця з військовою частиною щодо реалізації цього права слід розглядати за правилами тієї юрисдикції, яка вирішує спори, з приводу проходження публічної служби (аналогічно, як і спори, пов`язані з реалізацією інших соціальних гарантій (пільг), визначених для військовослужбовців). З урахуванням наведеного апеляційний суд вважає, що спір позивача з відповідачем є публічно-правовим і належить до юрисдикції адміністративного суду.

Вказане не враховане судом першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване судове рішення, суд першої інстанції не дослідив належним чином питання юрисдикції спору, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку щодо розгляду справи по суті.

В порядку визначеному ч.ч.1,2,4 ст. 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених ст. ст. 255 та 257 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених ст. ст. 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

В силу ч. ст. 256 ЦПК України якщо провадження у справі закривається з підстави, визначеної п. 1 ч. 1 ст. 255 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи. Суд апеляційної або касаційної інстанції повинен також роз`яснити позивачеві про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. Заява подається до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі.

Виконуючи вимоги ст. 256 ЦПК України апеляційний суд роз`яснює позивачу, що розгляд даної справи має відбуватись в порядку адміністративного судочинства.

Вирішуючи питання територіальної юрисдикції апеляційний виходить з того, що зареєстрованим місцем проживання позивача і місцем знаходження відповідача є м. Васильків Київської області.

Відповідно до Указу Президента України від 16 листопада 2004 року №1417/2004 (із змінами і доповненнями, внесеними Указом Президента України від 16 травня 2007 року № 417/2007) територією, на які поширюються повноваження місцевих адміністративних судів України Київська область відноситься до територіальної юрисдикції Київського окружного адміністративного суду.

Отже, враховуючи, що порушення правил юрисдикції загальних судів є обов`язковою підставою для скасування рішення суду та закриття провадження, апеляційна скарга відповідача підлягає до задоволення частково, так як апеляційним судом встановлено порушення норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 255, 256, 367, 374, 377, 381- 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 - задовольнити частково.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 19 листопада 2021 року - скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа: Київське квартирно-експлуатаційне управління про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - закрити.

Роз`яснити позивачу, що розгляд даної справи має відбуватись в порядку адміністративного судочинства і відноситься до юрисдикції Київського окружного адміністративного суду».

Апеляційний суд також роз`яснює позивачу про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним цієї постанови звернутись до Київського апеляційного суду з заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: А.М. Андрієнко

Н.В. Поліщук

Повний текст постанови складений 08 вересня 2022 року.