СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/2530/17

пр. № 2/759/69/22

07 липня 2022 року Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді: Шум Л.М.

за участю секретаря: Дмитришиної В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: державний нотаріус Першої Київської державної нотаріальної контори Дубенко Анастасія Олександрівна про визнання заповіту недійсним,

В С Т А Н О В И В:

16.02.2017 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суд із позовом до ОСОБА_2 в якому просить визнати недійсним, посвідчений 29.03.2016 року державним нотаріусом Першої Київської державної нотаріальної контори Дубенко Анастасією Олександрівною , заповіт від 29.03.2016 року ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 . В обґрунтування поданого позову вказує на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її двоюрідний брат ОСОБА_3 . Після його смерті позивачка, звернулася до Першої Київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом, однак від нотаріуса вона дізналася про заповіт ОСОБА_3 на ім"я ОСОБА_2 . Позивачка, вважає, що заповіт, посвідчений на ім"я ОСОБА_2 є недійсним , оскільки посвідчений заповіт не може відповідати справжній волі померлого. Обгрунотвує тим, що приблизно останні півроку до смерті мій брат страждав на тяжку онкологічну хворобу, а саме злоякісне утворення в печінці. Дана хвороба прогресувала, що тяжко відображалося на загальному стані померлого, а це фізичний, та психологічний стан, що відбувалося у наслідок інтоксикації організму, та результатом приймання сильнодіючих медичних препаратів, а тому позивачка вважає, що даний заповіт, померлий міг підписувати у стані коли останній не міг усвідомлювати свої дії.

Ухвалою суду від 23.03.2017 року відкрито провадження по справі (ас.30, том 1).

25.04.2018 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_4 , згідно якого остання просить суд відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що позивачка є рідною сестрою відповідача. Позивачка не проживає в Україні та є громадянкою Італії, де мешкає останні 20 років постійно.

Померлий ОСОБА_3 1953 р.н., заповіт якого оскаржує

позивачка, був далеким родичем позивачки та відповідача по лінії батька. При цьому,

позивачка за останні 20 років навіть не бачила померлого ОСОБА_3 , за життя

взагалі бачила останнього один або два рази. Померлий ОСОБА_3 не перебував в

шлюбі та не мав дітей. Працював охоронцем в дитячому садочку ДНЗ № 145 останні

роки. Вів здоровий та тверезий образ життя. На підтвердження чого завідувач ДНЗ

надала характеристику померлого ОСОБА_3 , який ніколи не хворів, постійно

проходив медогляд та вів тверезий спосіб життя. Останні роки померлий ОСОБА_3

доглядав двох похилих родичів: свою матір ОСОБА_5 , яка

померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , після якої ОСОБА_3 у спадок за законом залишилась 1/2

частина квартири АДРЕСА_1 . Крім того, ОСОБА_3

доглядав родича ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 за 8 днів

до укладення спірного заповіту та 20 днів до власної смерті. Після смерті

ОСОБА_7 також останньому ( ОСОБА_3 ) у спадок за заповітом, посвідченого

державним нотаріусом ПКДНК Панченко Л.С. 22.10.2013 р., також залишилась

квартира АДРЕСА_2 . Крім того, ОСОБА_3 мав свою

власну квартиру АДРЕСА_3 та 1/2 частини квартири

АДРЕСА_1 .

Отже спадкова маса за оскаржуваним позивачем заповітом складається з : квартири АДРЕСА_1 ; квартири АДРЕСА_2 ; квартири АДРЕСА_3 .

Після смерті матері ОСОБА_3 в 2014 році спадщину за законом у вигляді 1/2 квартири прийняв, але був вимушений доводити родинний зв`язок між своєю мамою майже два роки. Річ у тім, що його матір змінила декілька прізвищ після декількох шлюбів, згодом укладений один із шлюбів був визнаний недійсним. Але ОСОБА_3 доказував своє родинні стосунки з мамою ОСОБА_5 саме в Першій державній нотаріальній конторі у державного нотаріуса Дубенко Анастасії Олександрівни, яка в подальшому 29.03.2016 р. о 16:10 посвідчувала оскаржуваний позивачем заповіт ОСОБА_3 . Отже, державний нотаріус Дубенко Анастасія Олександрівна знала на день оформлення спірного заповіту померлого ОСОБА_3 вже як мінімум два роки, завдяки оформленню спадщини після його матері ОСОБА_8 та завдяки оформленню спадщини після померлого ОСОБА_9 .

ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , через 8 днів ОСОБА_3 укладає у нотаріуса оскаржуваний позивачем заповіт 29.03.2016 р., в той же день лягає в лікарню оскільки погано себе почуває останній місяць та навмисно планує обстеження після укладення заповіту , а не лягає в лікарню через випадкове погіршення стану після укладення заповіту. Тобто, всі дії ОСОБА_3 після спостерігання смерті одинокого родича напередодні, логічні та передбачувані, враховуючи самопочуття в березні 2016 р. Помер ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 в лікарні.

Після смерті ОСОБА_3 з`ясувалось, що друзі померлого ОСОБА_10 , мати позивача та відповідача ще за 2 роки до смерті ОСОБА_3 неодноразово чули від ОСОБА_3 , що останній має намір залишити своє майно у спадок за заповітом відповідачу ОСОБА_2 , оскільки останній служив військовим ЗСУ та перебував в зоні АТО з 2015 року. Друзі ОСОБА_3 , які чули від ОСОБА_3 наміри про спадкування на користь відповідача, наступні: ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 смерті ОСОБА_3 виявилось, що мати відповідача та позивача незадовго до смерті ОСОБА_3 отримувала телефонні дзвінки від ОСОБА_3 , який питав телефон відповідача ОСОБА_2 . Мати відповідача відповіла ОСОБА_3 що її сину від ОСОБА_3 нічого не потрібно, і телефон відмовила надати, з`ясувавши, що має намір скласти заповіт на відповідача.

16.03.2016 р., як свідчать записи про звернення до лікарів хірурга та терапевта, знайдені в квартирі ОСОБА_3 , та розповіді його друзів ( ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 ) останній звертався до лікарів в березні 2016 р. із поганим самопочуттям. При цьому, ОСОБА_3 почував себе не добре та вирішив за рекомендацією лікарів лягти на обстеження в стаціонар. Логічно , як власник трьох квартир, при відсутності прямих родичів та сім`ї, вирішив лягти в лікарню на обстеження, склавши заповіт.

29.03.2016 р. ОСОБА_3 зранку відвідав Першу державну нотаріальну контору державного нотаріуса разом із своїм другом ОСОБА_11 , та якому довіряв більше за всіх друзів. В той же день ОСОБА_3 зателефонував відповідачу та попросив копію його паспорту, коду, зазначаючи, що він хоче скласти заповіт на ньго на все своє майно. Позивач перебував в той період часу в зоні АТО, що підтверджується довідкою з ЗСУ, та попросив надати такі документи дружину ОСОБА_18 . ОСОБА_18 під`їхала з необхідними документами до нотаріальної контори , потім вони пішли до ОСОБА_3 . Потім в той же день ОСОБА_3 вже з іншим другом ОСОБА_13 пішов до державного нотаріуса Першої державної нотаріальної контори Дубенко А.О. та о 16:10 підписувати заповіт. Ввечері того ж дня ОСОБА_3 вирішив лягати в лікарню. Викликавши швидку карету допомоги ОСОБА_10 спочатку відвезли до лікарні № 5, згодом того ж вечора відвезли до лікарні № 7 в стані середньої ступені тяжкості, де ОСОБА_3 був оформлений до стаціонару із діагнозом постірусний цироз цироз печінки (V), хронічний гепатит (?), жовтяниця, асцит, хронічний пієлонефрит, що підтверджується відповіддю на адвокатський запит з КМКЛ № 7 від 01.12.2016 .

В лікарні ОСОБА_3 надав палатному лікарю перелік своїх найближчих родичів (прізвища, телефони), з якими необхідно тримати зв`язок задля придбання ліків, інформування стосовно дієти та витрат на лікування. Серед них була дружина відповідача ОСОБА_18 , оскільки відповідач в той час був в АТО) та ще інші люди, прізвища позивачки серед них не було.

Похованням ОСОБА_3 займалась виключно дружина відповідача ОСОБА_18 , оскільки відповідач на той час був в АТО. Позивачка була обізнана про смерть ОСОБА_3 , але з Італії на похорон не приїхала, коштів не надала , участі в організації не приймала.

Слід зазначити, що заповіт ОСОБА_3 склав усвідомлюючи свої дії та керуючи ними, свідомо намагаючись залишити в спадок майно особі, яка перебувала в складі збройних сил України на території АТО.

Ухвалою суду від 10.10.2018 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду (ас.195-196, том).

Ухвалою суду від 03.03.2020 року ухвалою суду зупинено провадження по справі та направлено справу на посмертну судово-психіатричну експертизу (ас.234-235, том1).

Ухвалою суду від 01.12.2021 року поновлено провадження по справі, в зв"язку надходженням до суду висновку експерта (ас.5, том2).

В судове засідання 07.07.2022 року ні позивачка, ні її представник не з"явилися, про час та місце слухання справи повідомлялися належним чином, причину своєї неявки суду не повідомили.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

Згідно з положенням частини третьої статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За змістом статей 43, 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.

Таким чином, на осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборону зловживати наданими правами.

Згідно з частиною третьою статті 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Відповідно до частини першої, пунктів 1-2 частини другої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Від представника відповідача ОСОБА_2., надійшло клопотання про розгляд справи у його відсутність, в якому він просив суд відмовити в задоволенні позову, посилаючись на висновок проведенної експертизи.

В судове засідання третя особа державний нотаріус Першої Київської державної нотаріальної контори Дубенко Анастасія Олександрівна не з"явилася, про час та місце слухання справи повідомлена судом належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Статтею 3 ЦК України визначено перелік засад цивільного законодавства, зокрема: справедливість, добросовісність та розумність (п.6 ч.1 ст.3 ЦК України).

Згідно зі ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту права на спадкування предявлення позову про визнання заповіту недійсним, позивач в силу ст. 10 ЦПК України зобовязаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог.

За змістом ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Загальні вимоги до форми заповіту закріплені у статті 1247 Цивільного кодексу України, відповідно до якої заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку , затвердженому Кабінетом Міністрів України.

За приписами частин 1 та 2 статті 1248 ЦК України нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу).

Аналогічні положення закріплені п. 1.7 розділу 3 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, відповідно до яких нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути в голос прочитаний і підписаний ним, про що зазначається перед його підписом.

Статтею 41 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що нотаріальні дії можуть вчинятися будь-яким нотаріусом чи посадовою особою органу місцевого самоврядування. Нотаріальні дії вчиняються в приміщенні державної нотаріальної контори, в державному нотаріальному архіві, приміщенні, яке є робочим місцем приватного нотаріуса, чи приміщенні органів місцевого самоврядування. В окремих випадках, коли громадянин не може з`явитися в зазначене приміщення, а також коли того вимагають особливості посвідчуваної угоди, нотаріальні дії можуть бути вчинені поза вказаними приміщеннями.

Відповідно до ст.54 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси та посадові особи органів місцевого самоврядування, які вчиняють нотаріальні дії, посвідчують угоди, щодо яких законодавством встановлено обов`язкову нотаріальну форму, а також за бажанням сторін й інші угоди. Нотаріуси або посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, перевіряють, чи відповідає зміст посвідчуваної ними угоди вимогам закону і дійсним намірам сторін.

Відповідно до вимог ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3,5,6 ст.203 ЦК України, а саме - зміст правочину не може суперечити цивільному кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину визначені у ст. 203 ЦК України, у тому числі, в силу частини 4 вказаної статті правочин має вчинятись у формі, встановленій законом.

Згідно з ч.2 ст.1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Позивачка просить визнати недійсним, посвідчений 29.03.2016 року державним нотаріусом Першої Київської державної нотаріальної контори Дубенко Анастасією Олександрівною , заповіт від 29.03.2016 року ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 , вказуючи на дефектність волевиявлення заповідача. Крім того, вказує на те, що заповіт зроблено під впливом збиваючих факторів.

Судом встановлено, що заповіт записаний нотаріусом за допомогою загальноприйнятих технічних засобів, а саме з використанням компютерного набору та роздруківки.

Відповідно до заповіту ОСОБА_3 , перебуваючи при здоровому розумі, ясній памяті та діючи добровільно, за відсутності будь-якого примусу, розуміючи значення своїх дій, на випадок смерті зробив розпорядження: все належне йому майно, де б воно не було та з чого воно не складалося б, і взагалі все те, що йому належатиме на день смерті і на що він за законом матиме право заповів ОСОБА_2 .

У наступному абзаці заповіту зазначено про те, що зміст статей 1241, 1254, 1307 ЦК України йому нотаріусом розяснино. Цей заповіт складено о 16 годині 10 хвилин у двох примірниках, один з яких залишається на зберіганні у справах приватного нотаріуса, а другий видається заповідачу ОСОБА_3 .

Далі у графі «підпис» міститься рукописний запис « ОСОБА_3 ».

Заповіт записаний мною, нотаріусом, зі слів ОСОБА_3 . Заповіт до підписання прочитаний уголос заповідачем, ОСОБА_3 і власноручно підписаний ним о 16 годині 10 хвилин у моїй присутності. Особу його встановлено, дієздатність перевірено.

Зареєстровано в реєстрі за № 5-272. Стягнуто плати згідно статті 31 Закону України «Про нотаріат».

Заповіт виготовлено на бланку Міністерства юстиції України.

ОСОБА_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим Відділом державної реєстрації смерті у м. Києві Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 11.04.2016 року.

Ухвалою суду від 03.03.2020 року за клопотанням представника позивача у справі було призначено судово-психіатричну експертизу. Проведення експертизи було доручено експертам Київського міського центру судово-психіатричної експертизи.

Згідно Висновку судово-психіатричного експерта № 623 від 05.11.2021 року встановлено, що ОСОБА_3 , 29.03.2016 року будь-якими психічними розладами не страждав, тому мав можливість розуміти свої дії, можливість керувати ними та усвідомлювати наслідки.

Крім того, факт про те, що ОСОБА_3 , перебуваючи при здоровому розумі, ясній памяті, діючи добровільно, за відсутності будь-якого примусу, розуміючи значення своїх дій, на випадок смерті зробив розпорядження: все належне йому майно, де б воно не було та з чого воно не складалося б, і взагалі все те, що йому належатиме на день смерті і на що він за законом матиме право заповів ОСОБА_2 , підтверджується і наданими у судовому засіданні показами свідків.

Свідок ОСОБА_11 , зазначив, що 29.03.2016 р. ОСОБА_3 зранку відвідав Першу державну нотаріальну контору державного нотаріуса разом із ним тому, як довіряв більше за всіх друзів та мав намір скласти заповіт на ОСОБА_2 ..

Свідок ОСОБА_13 зазначив, що він разом з ОСОБА_3 пішов до державного нотаріуса Першої державної нотаріальної контори Дубенко А.О. і був присутній при підписанні останнім о 16:10 заповіту. При підписанні даного заповіту ОСОБА_3 був при повному розумі, розумів, що робить.

Свідок ОСОБА_18 , дружина відповідача ОСОБА_2 зазначила, що ОСОБА_3 зателефонував відповідачу та попросив надати йому його копію паспорту, коду, зазначаючи, що він хоче скласти заповіт на ньго на все своє майно, проте відповідач перебував в той період часу в зоні АТО, що підтверджується довідкою з ЗСУ, та попросив надати такі документи дружину ОСОБА_18 .

Похованням ОСОБА_3 займалась виключно дружина відповідача ОСОБА_18 , оскільки відповідач на той час був в АТО, при цьому зазначила, що позивачка була обізнана про смерть ОСОБА_3 , але з Італії на похорон не приїхала, коштів на надала , участі в організації не приймала.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України в п.7постанови № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 6 листопада 2009 року правочин може бути визнаний недійсним лише на підставах, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Такими підставами є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України.

Однак, ні позивачем, ні його представником під час розгляду справи не подано доказів того, що ОСОБА_3 зробив даний заповіт всупереч своїй волі чи здійснив його не розуміючи значення своїх дій, чи під впливом збиваючих факторів. Як і ненадано суду будь-яких доказів, які б свідчили про те, що ОСОБА_3 не міг прочитати самостійно заповіт в голос, а також, що даний заповіт складено із порушенням вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203, 1247 ЦК України.

Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами та іншими учасниками процесу доказів.

Згідно ч.1 ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи вище викладене, суд приходить до переконання, що заповіт, укладений ОСОБА_3 29.03.2016 року відповідає вимогам ст.ст.203, 215, 1247 ЦК України: його волевиявленню, підписаний ним, складений у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складання.

Таким чином підстав визнавати заповіт, укладений ОСОБА_3 29.03.2016 року недійсним не має і в задоволенні даного позову слід відмовити.

На підставі ст.ст. 3, 16, 203, 215, 1247, 1248 ЦК України, керуючись ст. ст. 10, 11, 57, 60, 61, 209, 214-215, 218, 223, 294, 296 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

В позовній заяві ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: державний нотаріус Першої Київської державної нотаріальної контори Дубенко Анастасія Олександрівна про визнання заповіту недійсни - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів.

Суддя: Л.М. Шум