Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"04" жовтня 2022 р. Справа № 608/1375/21

Номер провадження2/608/18/2022

Чортківський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючої судді Запорожець Л. М.

з участю секретаря Фаштиковської М. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чортків справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк», третьої особи: приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк», третьої особи: приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню посилаючись на те, що 17.12.2005 року між ним - ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Приватбанк» укладено кредитний договір № DNH4КР20980518. 05.07.2021 року, отримавши відповідь на свою заяву про надання копій виконавчого провадження та ознайомлення з матеріалами справи до відділу державної виконавчої служби Чортківського районного управління юстиції від 02.06.2021 року, йому стало відомо про відкрите виконавче провадження щодо нього та про виконавчий напис нотаріуса, а саме виконавчий напис приватного нотаріуса Дніпропетровського міського округу від 03 квітня 2015 року.

Даним виконавчим написом задоволено вимоги Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Приватбанк» про стягнення з нього суми заборгованості у розмірі: Залишок заборгованості за кредитом - 8365,30 гривень, сума заборгованості по відсотках - 50 171,61 гривень, пеня - 112632 632,68 гривень, штраф - 8558,48 гривень, що становить 179 728,07 грн., а також витрати на пов`язані із вчинення виконавчого напису -1700 гривень. Всього, з урахуванням витрат пов`язаних із вчиненням виконавчого напису, сума становила - 181 428,07 гривень. Вважає даний виконавчий напис таким, що підлягає скасуванню, оскільки заборгованість по кредитному договору не була безспірною, і є явно завищеною, окрім цього, поза межами встановлених строків звернення стягнення. Як вбачається в матеріалів виконавчого провадження, а саме: виконавчого напису №1637 від 03 квітня 2015 року, «виконавчий напис має бути пред`явлений до виконання до відділу державної виконавчої служби протягом одного року з дня його вчинення. Виконавчий напис набирає чинності з дня його державної реєстрації в реєстрі для вчинення нотаріальних дій, тобто з 03.04.2015 року». Таким чином строк пред`явлення виконавчого напису до виконання минув. Можливість поновлення нотаріусом строку на пред`явлення стягувачем грошової вимоги до боржника не передбачено ні Законом України «Про нотаріат», ні Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Разом з тим матеріалів виконавчого провадження не залишається можливим встановити коли настав строк виконання зобов`язання за кредитним договором, а від так невідомо скільки минуло часу з моменту виникнення права вимоги та чи виконана вимога, що з моменту виникнення права вимоги має минути не більше 3 роки (3.1 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року.

Банком двічі притягнуто його до цивільно-правової відповідальності, оскільки з нього стягається і пеня, і штраф.

Відповідно до ст. 549 ЦК України, .неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є - неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Таким чином, з сукупного аналізу положень ст. 549 ЦК України вбачається, що штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності.

За правилом ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Оскільки штраф і пеня за своєю природою є одним видом відповідальності, їх одночасне застосування за одне й те саме порушення, а саме, неналежне виконання умов кредитного договору, свідчитиме про недотримання закріпленого в ст. 61 Конституції України принципу заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Згідно положень статей 15. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно пункту 3.1 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року, в редакції станом на 08.12.2017р., нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи і підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Згідно пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999р., в редакції, що діяла станом на дату вчинення виконавчого напису, для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення і стягнення на заставлене майно, подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що її підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

У пунктах 20, 22 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-и (провадження № 14-557цс19) визначено, що вчинення нотаріусом виконавчого напису - і це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або г витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому, вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Таким чином, відповідне право стягувача, за захистом, якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само, на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису. Однак, характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

При вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не слід обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі слід перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від.,26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», у тому числі в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. Відповідно до ч.12 ст. 28 ЦПК України, позови до стягувача про визнання виконавчого напису і нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса можуть пред`являтися також за місцем його виконання. Таким чином, в розумінні ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» місцем виконання виконавчого документу є не місцезнаходження приватного виконавця, а місце проживання (перебування) боржника або місцезнаходження його майна.

Вислухавши позивача ОСОБА_1 , його представника адвоката Сампару Н.М., враховуючи заяву третьої особи: приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М., дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов є підставним та підлягає до задоволення виходячи із наступного:

17.12.2005 року між позивачем ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Приватбанк» укладено кредитний договір № DNH4КР20980518.

Приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни 03 квітня 2015 року було вчинено виконавчий напис, який зареєстрований в реєстрі за № 1637 про стягнення з ОСОБА_1 на користь «Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк Приватбанк» заборгованості за кредитом ( сума заборгованості за кредитом 8365, 30 гривень, сума заборгованості за відсотками 50171, 61 гривень, сума пені 112 632, 68 гривень та сума штрафу 8558, 48 гривень ) в сумі 179728, 07 гривень та витрати пов`язані з вчиненням виконавчого напису в сумі 1700 гривень, а всього на суму 181428, 07 гривень.

Судом встановлено, що заборгованість по кредитному договору не була безспірною, є явно завищеною.

Крім того, як вбачається в матеріалів виконавчого провадження, а саме: виконавчого напису №1637 від 03 квітня 2015 року, «виконавчий напис має бути пред`явлений до виконання до відділу державної виконавчої служби протягом одного року з дня його вчинення. Виконавчий напис набирає чинності з дня його державної реєстрації в реєстрі для вчинення нотаріальних дій, тобто з 03.04.2015 року». Таким чином строк пред`явлення виконавчого напису до виконання минув. Можливість поновлення нотаріусом строку на пред`явлення стягувачем грошової вимоги до боржника не передбачено ні Законом України «Про нотаріат», ні Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Разом з тим матеріалів виконавчого провадження не залишається можливим встановити коли настав строк виконання зобов`язання за кредитним договором, а від так невідомо скільки минуло часу з моменту виникнення права вимоги та чи виконана вимога, що з моменту виникнення права вимоги має минути не більше 3 роки (3.1 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року. Банком двічі відповідача притягнуто до цивільно-правової відповідальності, оскільки з відповідача стягається і пеня, і штраф.

Відповідно до п. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 18 ЦК України передбачено, що нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» №3425-ХП від 02.09.1993 (надалі-Закон № 3425-ХІІ) та іншими актами законодавства України (ч.1 ст.39 Закону №3425-XII). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 (надалі -Порядок).

Так, згідно зі ст. 87 Закону № 3425-ХІІ для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону № 3425-ХІІ передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Відповідно до положень п.п.1.1. п.1 глави 16 розділу II Порядку, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів.

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

Відповідно до п.1.2 п.1 глави 16 розділу II Порядку заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо подані для вчинення виконавчого напису документи передбачені Переліком

документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України.

Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу II Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172 (надалі - Перелік документів).

При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.

Таким чином, заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо подані для вчинення виконавчого напису документи передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України.

Положеннями пункту 2 Переліку документів передбачено, що для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями подаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

За приписами ст. 50 Закону №3425-ХІІ нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

З аналізу вищенаведеного можна дійти висновку про те, що вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису. Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Однак сам по собі факт подання цих документів нотаріусу не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З урахуванням приписів ст.ст.15, 16, 18 ЦК України, ст.ст.50, 87, 88 Закону №3425-ХІІ захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.

Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і фактом подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно із переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, чи не сплив строк позовної давності та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду України у справі №6-158цс15 від 20.05.2015 року, №6-887цс17 від 05.07.2017 року, постанові Верховного Суду у справі №569/8884/17 від 14.08.2019 року та постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №137/1666/16-ц від 27.03.2019 року.

Однією з засад судочинства, регламентованих п.4 ч.3 ст.129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 12 ст.28 ЦПК України: «Позови до стягувача про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса можуть пред`являтися також за місцем його виконання.», оскільки згідно Закону України «Про виконавче провадження» статті 24 «Місце виконання рішення» ч.1 «Виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна», і згаданий вище виконавчий напис нотаріуса та постанова приватного виконавця фактично виконуються по місцю проживання боржника в Чортківському районі, то вважаю що ця заява та майбутній позов підсудні саме Чортківському районному суду, що в свою чергу забезпечить доступ до суду позивачу.

Відтак, суд приходить до висновку, що нотаріус не мав належних і достатніх підстав вважати, що вимоги стягувача і борг, для стягнення якого кредитор просив вчинити виконавчий напис, є безспірними.

Безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, з якою останній погоджується, що, відповідно, виключає можливість спору щодо її розміру, строку, за який вона нарахована тощо, а відтак, і документи, які підтверджують її безспірність, і на підставі яких нотаріусами здійснюються виконавчі написи, мають бути однозначними, беззаперечними, та такими, що містять вираз волі стосовно наявності певної заборгованості не тільки кредитора, а й самого боржника, або ж стовідсотково підтверджують наявність у боржника перед кредитором заборгованості саме в такому розмірі.

Враховуючи усі вищевикладені обставини, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги є підставними, порушене право позивача ОСОБА_1 підлягає захисту шляхом визнання виконавчого напису за реєстровим номером 1637, вчиненого 03 квітня 2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною простягнення з ОСОБА_1 грошових коштів на користь ПАТ КБ «Приватбанк» в сумі 181428, 07 гривень таким, що не підлягає виконанню.

Керуючись Законом України «Про нотаріат», Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, ст. ст. 15, 16, 18 Цивільного кодексу України, ст. ст. 76, 81, 89, 141, 263, 280-282, 289 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 , зареєстрованого в с. Улашківці Чортківського району Тернопільської області, ідентифікаційний код НОМЕР_1 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк»(, вул. Набережна Перемоги, 50, м. Дніпро, 49094), третьої особи: приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни ( АДРЕСА_1 ) про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню- задоволити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни 03 квітня 2015 року , який зареєстрований в реєстрі за № 1637 про стягнення з ОСОБА_1 на користь «Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк Приватбанк» заборгованості за кредитом ( сума заборгованості за кредитом 8365, 30 гривень, сума заборгованості за відсотками 50171, 61 гривень, сума пені 112 632, 68 гривень та сума штрафу 8558, 48 гривень ) в сумі 179728, 07 гривень та витрати пов`язані з вчиненням виконавчого напису в сумі 1700 гривень, а всього на суму 181428, 07 гривень.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо Тернопільському апеляційному суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складення повного судового рішення 14 жовтня 2022 року.

Суддя/підпис/

Копія вірна:

Оригінал рішення знаходиться в матеріалах справи № 608/1375/21

Рішення набрало законної сили " " _________________ року.

Суддя: Л. М. Запорожець

Копію рішення видано " " __________________ року.

Секретар: