Справа № 455/1537/18 Головуючий у 1 інстанції: Пошивак Ю.П.
Провадження № 22-ц/811/4591/21 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2022 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Мікуш Ю.Р.

Суддів:Приколоти Т.І.,Савуляка Р.В.

Секретар Іванова О.О.

З участю позивача ОСОБА_1 та його представника -адвоката Мукан І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу № 455/1537/18 за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Старосамбірського міськрайонного суду Львівської області від 03 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_3 та ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди,-

в с т а н о в и в :

15.11.2018 року ОСОБА_3 та ОСОБА_1 звернулися до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди в розмірі по 400 000,00 грн. для кожного.

В обґрунтування позову зазначають, що 19 квітня 2017 року приблизно о 14 годині 00 хвилин на вулиці Шевченка в м. Самборі Львівської області, поблизу будинку №13, водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «OPEL-VECTRA», реєстраційний номер НОМЕР_1 та рухаючись ним в напрямку м. Старий Самбір, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_4 . Внаслідок даної дорожньо - транспортної пригоди пішохід, а їхній син ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження, від яких помер в приміщенні Самбірської ЦРЛ, чим підтверджується постановою про закриття кримінального провадження від 31.10.2017 року.

Трагічна смерть сина вплинула на їхнє життя, адже син ОСОБА_4 був турботливим, люблячим сином, допомагав їм у сімейному побуті. Втрата сина вплинула на їх психологічний стан. Усвідомлення того, що вони втратили сина пригнічує їх моральний стан, що є причиною постійних страждань, стресів, зривів та погіршення здоров`я. Всі плани, мрії та сподівання в один момент рухнули. Передчасна смерть сина спричинила глибоку душевну травму їх сім`ї.

Просять стягнути з відповідача ОСОБА_2 в їхню користь по 400000.00гривень відшкодування моральної шкоди.

Оскаржуваним рішенням суду позов ОСОБА_3 - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_3 151800 (сто п`ятдесят одну тисячу вісімсот) гривень 00 копійок моральної шкоди.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Позов ОСОБА_1 - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 151800 (сто п`ятдесят одну тисячу вісімсот) гривень 00 копійок моральної шкоди.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 в користь держави судовий збір в розмірі 4554 (чотири тисячі п`ятсот п`ятдесят чотири) гривні 00 копійок.

Рішення суду оскаржив відповідач.

В апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм процесуального та матеріального права. Стверджує, що судом першої інстанції констатовано, що в його діях не було порушень ПДР України, які б сприяли виникненню ДТП і він не мав технічної можливості попередити ДТП до моменту настання небезпеки для руху у вигляді раптово вибігшого на проїзну частину дороги поза межами пішохідного переходу постраждалого ОСОБА_4 , тому склад злочину передбачений ч.2 ст.286 КК України в його діях відсутній. Судом не надано оцінки діям постраждалого ОСОБА_4 , якими він беззаперечно наражав себе на небезпеку, раптово вибігши на проїжджу частину вулиці поза межами пішохідного переходу, при цьому розмовляючи по телефону. Судом вірно застосовано положення ч.2 ст.1167 ЦК України, однак розмір моральної шкоди є явно завищеним і необґрунтованим. Зазначає, що ним жодним чином не заперечувалися моральні страждання позивачів, однак враховуючи значний період часу , що пройшов з моменту ДТП, глибину моральних переживань та душевних страждань позивачів, яких вони зазнали, пережили та переживають, втративши найдорожчу, найріднішу людину-сина, відсутність умислу потерпілого чи непереборної сили, враховуючи вимоги розумності та справедливості, зважаючи на обставини загибелі ОСОБА_4 , грубу його необережність, що сприяла настанню ДТП, часткове відшкодування моральної шкоди страховою компанією вважає, що достатнім буде стягнення на користь позивачів моральної шкоди у розмірі 25000 грн. кожному. Просить змінити рішення суду, зменшивши розмір відшкодування моральної шкоди з 151800 грн. до 25000 грн. кожному.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачі проти задоволення її вимог заперечили, вказавши на їх необґрунтованість та просять рішення суду першої інстанції у справі залишити без змін.

Відповідач по справі ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, хоч належним чином був повідомлений про день і час слухання справи.

Відповідно до частини другої статті 372 ЦПК неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши суддю-доповідача, заперечення з приводу апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 , перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно п. п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду відповідає зазначеним вимогам.

Матеріалами справи та судом встановлено, що 19.04.2017 року, приблизно о 14 годині 00 хвилин в м.Самборі на вулиці Шевченка, поблизу будинку №13, водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «OPEL-VECTRA», реєстраційний номер НОМЕР_1 та рухаючись ним в напрямку м.Старий Самбір здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_4 . Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження, від яких помер в приміщенні Самбірської ЦРЛ. Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 19.04.1991 року Сусідовицькою С/Радою Старосамбірського району Львівської області відомо, що ОСОБА_4 є сином ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (а.с.17).

Постановою слідчого управління Головного управління Національної поліції у Львівській області ( далі по тексту ГУ НП у Львівській області) про закриття кримінального провадження постановлено: кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000344 від 19.04.2017 року, закрити у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України (а.с.10-15). Старший слідчий в ОВС ВР ЗуСТ СУ ГУ НП у Львівській області цією постановою встановив, що причиною настання даної дорожньо-транспортної пригоди став той факт, що водій автомобіля марки «Opel-Vectra», р.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_2 своїми односторонніми діями був позбавлений технічної можливості уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_4 шляхом застосування своєчасного екстреного гальмування з моменту виникнення небезпеки для руху, а тому в діях водія ОСОБА_2 відсутні порушення пунктів Правил дорожнього руху України, які б були в причинному зв`язку з наслідком дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до ч.6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Матеріалами справи підтверджується, що факт смерті потерпілого ОСОБА_4 наступила внаслідок ДТП за участю водія - відповідача ОСОБА_2 .

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що на відповідача як на володільця джерела підвищеної небезпеки покладається обов`язок по відшкодуванню моральної шкоди незалежно від його вини. Тому вимоги позивачів про відшкодування моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є підставними. Відсутність складу злочину, наприклад у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами КПК України 2012 року, не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності.

Колегія суддів виходить з того, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки (в тому числі якщо така шкода завдала смерть фізичної особи), завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела. Незалежно від вини фізичної особи відшкодовується шкода, у тому числі, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

У деліктних зобов`язання діє презумпція вини заподіювача шкоди, при цьому ключовим елементом при визначенні вини чи невинуватості є ступінь дбайливості та обачності деліквента.

Доводи апеляційної скарги, що в діях ОСОБА_2 не було порушень ПДР України, які б сприяли виникненню ДТП і він не мав технічної можливості попередити ДТП, апеляційним судом відхиляються, адже вони прямо суперечать вищенаведеним вимогам як ст.129-1 Конституції України так і ч.6 ст.82 ЦПК України.

Відповідно до частини 2 статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Згідно досліджених судом документів, що містяться у матеріалах справи вбачається, що ОСОБА_4 є сином ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (а.с.17). і мають право на відшкодування моральної шкоди, завданої смертю їх сина.

Частиною 1 статті 1167 ЦК України визначено загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду. Зокрема, встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Пунктом 1 частини 2 статті 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Органом досудового слідства встановлено, що смерть ОСОБА_4 настала внаслідок ДТП за участю транспортного засобу (джерела підвищеної небезпеки), яким керував відповідач ОСОБА_2 .

Заподіяння моральної шкоди батькам потерпілого доведено безпосередньо фактом спричинення смерті їх сину джерелом підвищеної небезпеки, що відповідно до п.1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України є підставою для відшкодування їм моральної шкоди незалежно від доведеності вини відповідача.

Щодо визначення розміру моральної шкоди, то за змістом ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Критеріями визначення розміру відшкодування моральної шкоди є характер правопорушення; глибина фізичних та душевних страждань; ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди; тривалість негативних наслідків (короткочасні, тривалі, довічні); істотність вимушених змін у способі життя потерпілого (неістотні, істотні). У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю матері слід також враховувати характер стосунків позивача та померлого за час його життя: сімейний стан позивача, ступінь близькості, спільно чи окремо проживали, способи та регулярність спілкування тощо.

Суд при визначенні розміру морального відшкодування, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Наявність моральної шкоди доводиться позивачем, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв`язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації. Розмір відшкодування моральної шкоди оцінюється самим потерпілим та визначається у позовній заяві.

Разом з тим, моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати у повному обсязі, оскільки не має (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не є (і не може бути) адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 жовтня 2020 року у справі №372/2085/16-ц (провадження № 61-18385св19) зазначено, що: «під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Аналіз зазначених норм права дає можливість дійти висновку про те, що моральна шкода підлягає відшкодуванню за наявності у діях особи, яка заподіяла таку шкоду складу цивільного правопорушення, елементами якого є заподіяна шкода, встановлення факту протиправної поведінки такої особи, наявності причинного зв`язку між ними та вини заподіювача шкоди».

Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, крім випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року).

Визначаючи позивачам ОСОБА_3 , ОСОБА_1 моральне відшкодування в розмірі 151800 грн. на кожного, суд першої інстанції врахував моральні страждання позивачів, які зумовлені глибокими емоційними переживаннями з приводу втрати сина, а також судом враховано, що позивачка ОСОБА_3 є пенсіонером по інвалідності. З 2007 року знаходиться на стаціонарному лікуванні та амбулаторному лікуванні у кабінеті онколога Старосамбірської ЦРЛ, а позивач ОСОБА_1 є пенсіонером по інвалідності. З 2004 року знаходиться на стаціонарному та амбулаторному лікуванню у кабінеті ендокринолога Старосамбірської ЦРЛ. З листопада 2018 року знаходиться на стаціонарному та амбулаторному лікуванню у кабінеті дерматолога Старосамбірської ЦРЛ.

З висновками суду першої інстанції погоджується і суд апеляційної інстанції, оскільки смерть сина погіршила здоров`я батьків, що підтверджується медичною документацією позивачів. Втрачені їхні надії на майбутнє, які вони передбачали із-за допомоги сина, тішилися його успіхами і це їм надавало натхнення до життя, відчували себе бадьорішими, аніж після смерті сина, яка настала раптово внаслідок ДТП та перекреслила їхні плани, негативно вплинула на їх фізичний стан внаслідок чого відчувають повну безпорадність.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення відповідає вимогам закону, ґрунтується на засадах верховенства права, принципах справедливості, добросовісності та розумності, підстави для його скасування відсутні.

Враховуючи те, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і підстави для його скасування відсутні, залишає апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1; 375;383; 384; 389-391 ЦПК України,- суд апеляційної інстанції

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Старосамбірського міськрайонного суду Львівської області від 03 грудня 2021 року залишити без задоволення.

Рішення Старосамбірського міськрайонного суду Львівської області від 03 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_3 та ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку, визначеному ст. ст. 389-391 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 05 серпня 2022 року.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк