Справа № 296/1889/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" травня 2022 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді Адамовича О.Й.,

за участю секретаря судового засідання Світко Т.І.,

позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши y відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Житомирі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою, у якій просить: розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 11.10.2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції, актовий запис №2039 та залишити на утриманні ОСОБА_1 малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування вимог зазначив, що з 11.10.2007 року перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають спільних дітей - доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивач зазначає, що сторони тривалий час разом не проживають, спільне господарство не ведуть, кожен з них має різні погляди на життя та сімейні відносини, між ними відсутнє взаєморозуміння. Подальше примирення та збереження сім`ї вважає неможливим. Крім того, вважає за доцільне та необхідне після розірвання шлюбу залишити сина на подальше утримання проживання з ним.

Справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження (а.с.16).

Позивач в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Вказав, що залишення сина н проживання з батьком спільна згода подружжя.

Відповідач у відзиві на позовну заяву та в судовому засіданні заявлені позовні вимоги визнала. Вказала, що не заперечує з приводу розірвання шлюбу та проживання сина з батьком, оскільки така домовленність є спільним рішенням сторін.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони.

Заслухавши учасників справи, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , ОСОБА_1 та ОСОБА_6 (до шлюбу - ОСОБА_7 ) перебувають у шлюбі, зареєстрованому 11.10.2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції, актовий запис №2039 (а.с.8).

Сторони є батьками неповнолітньої доньки - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та малолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копіями свідоцтва про народження (а.с.9,10).

Згідно ст.51 Конституції України та ст.24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примус до шлюбу не допускається.

Відповідно до ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері.

Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній.

За приписами ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права чоловіка, дружини на свободу та особисту недоторканість.

Відповідно до ч. 3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу.

З урахуванням обставин справи, позиції сторін щодо неможливості збереження шлюбу, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін, що відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України є підставою для розірвання шлюбу, а тому позовна заява підлягає задоволенню.

Щодо вимоги про залишення сина на подальше проживання та виховання з батьком, слід зазначити наступне.

Стаття 19 СК України передбачає, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою (ч.4).

Відповідач в судовому засіданні не заперечила проти проживання сина з батьком.

Разом з тим, за загальним правилом за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти суд може вирішити питання про залишення проживання дитини разом з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу.

Лише за наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного суду від 15.01.2020 у справі №200/952/18.

Відповідно до ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Виходячи з спільної позиції сторін, зокрема визнання відповідачем позову в частині залишення сина на проживання з батьком, позов підлягає задоволенню в цій частині. У зв`язку з чим дитину слід залишити на проживання з батьком.

Разом з тим, суд не вбачає підстав для вирішення питання в частині залишення дитини на утриманні, оскільки згідно ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, при цьому статтею 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За вказаних обставин, залишення дитини на утриманні лише одному з батьків порушуватиме права іншого та суперечитиме положенням СК України.

Керуючись ст.ст.5, 12, 13, 81, 141, 160, 161, 200, 206, 258, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Розірвати шлюб між громадянами України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований 11.10.2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції, актовий запис №2039.

Малолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити на подальше проживання разом з батьком - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду через Корольовський районний суд м. Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Головуючий суддя О. Й. Адамович

Дата складання повного тексту рішення: 09.05.2022.