Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2022 року м.Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області

в складі головуючого судді Бучко Т.М.

секретар судового засідання Дем`янчук Н.В.

з участю представника позивача ОСОБА_1

представників відповідача Пікалової Ю.М., Рибачка А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство «Акватон» про стягнення заборгованості по заробітній платі,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі у зв`язку зі звільненням з роботи в розмірі 385641,81 грн, з яких 110635,85 грн заборгованість за вихідну допомогу та 275005,96 грн заборгованість за компенсацію за невикористану відпустку.

В обґрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що з 5 травня 1991 року працювала у ТОВ «Акватон» на різних посадах, з 19 березня 2012 року - на посаді заступника генерального директора з комерційних питань. 22 серпня 2018 року була звільнена з роботи у зв`язку зі скороченням штату працівників за п.1 ст.40 КЗпП України. Рішенням Рівненського міського суду від 23 жовтня 2019 року наказ про звільнення з посади скасований, її поновлено на посаді з 24 серпня 2018 року. На виконання рішення суду на підставі її заяви наказом генерального директора від 24 жовтня 2019 року № 85-к була поновлена на посаді заступника генерального директора з комерційних питань з 24 серпня 2018 року та допущена до роботи. 10 вересня 2020 року знову була звільнена з роботи у зв`язку із скороченням штату працівників на підставі п.1 ст.40 КЗпП України. Однак при проведенні розрахунку у зв`язку зі звільненням їй заробітна плата не була виплачена у повному обсязі. Відповідно до розрахункового листа їй була виплачена вихідна допомога в розмірі 10000 грн та компенсація відпустки за 38 днів в розмірі 12881,24 грн, виходячи із посадового окладу 7700 грн, а не із середнього заробітку. Вважає, що ці виплати необхідно проводити не від посадового окладу, а від середнього заробітку за попередній час її роботи згідно із довідкою відповідача від 3 вересня 2018 року № АК 000000035. Розрахунок заборгованості по заробітній платі для виплати розрахунку проведений нею на підставі довідки про доходи № АК 000000035 від 3 вересня 2018 року та п.2 розділу ІІ, п.7, 8 розділу ІІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 8 лютого 1995 року № 100. Оскільки сума вихідної допомоги та компенсація за невикористану відпустку розрахована та виплачена їй не в повному розмірі, вимушена в судовому порядку стягувати заборгованість за неповно виплаченими розрахунковими коштами.

Ухвалою від 8 грудня 2020 року позовну заяву ОСОБА_2 суд прийняв до розгляду та відкрив спрощене позовне провадження у справі з проведення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою від 4 лютого 2021 року суд задовольнив клопотання представника позивача ОСОБА_1 про витребування доказів.

Ухвалою від 8 квітня 2021 року суд за клопотанням представника позивача зупинив провадження у справі до набрання законної сили рішенням у цивільній справі № 569/14810/20 за позовом ОСОБА_2 до ТОВ «ВП «Акватон» про визнання незаконними та скасування наказів, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди.

Ухвалою від 29 листопада 2021 року суд поновив провадження у справі.

29 січня 2021 року суд отримав відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача ОСОБА_3 просить в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Заперечення проти позову мотивує тим, що на виконання рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 23 жовтня 2019 року відповідачем 24 жовтня 2019 року було видано наказ про поновлення ОСОБА_2 на посаді заступника генерального директора з комерційних питань. Також наказом № 85а-к від 24 жовтня 2019 року було внесено зміни до штатного розпису та введено в штат посаду заступника генерального директора з комерційних питань з окладом 7700 грн. У зв`язку з довготривалою відсутністю позивача (більше одного року) та відсутністю документального підтвердження про проходження позивачем вступного інструктажу з охорони праці на підприємстві було прийняте рішення про проведення ОСОБА_2 вступного інструктажу з охорони праці. Але позивач відмовилася від проходження інструктажу з охорони праці. Враховуючи відмову позивача, відповідачем на підставі ст.46 КЗпП України видано наказ № 86-к від 24 жовтня 2019 року про відсторонення від роботи позивача до моменту проходження вступного інструктажу з питань охорони праці. З урахуванням си.46 КЗпП України відсторонення позивача від роботи відбувалося без збереження заробітної плати. Ухвалою Рівненського міського суду від 9 січня 2020 року по справі № 569/17386/18 було зупинено дію рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 23 жовтня 2019 року, яким було скасовано наказ № 112-к від 22 серпня 2018 року про звільнення позивача з посади заступника генерального директора з комерційних питань, поновлено позивача на роботі, стягнуто на її користь середню заробітну плату за час вимушеного прогулу. Після отримання ухвали суду відповідачем на її виконання було видано наказ № 01-к від 10 січня 2020 року, яким відсторонено позивача від роботи без збереження заробітної плати до набрання чинності рішенням Рівненського апеляційного суду по справі № 569/17386/18. Відсторонення позивача від роботи було чинне по 30 березня 2020 року. Зазначені накази про відсторонення позивача від роботи є чинними та ніким не скасовані. З 30 березня 2020 року по день звільнення (10 вересня 2020 року) позивач за власним бажанням у зв`язку з карантином на підставі її заяв перебувала у відпустці без збереження заробітної плати. Періоди (час) роботи, що зараховуються до стажу роботи, що дає право на щорічну основну відпустку, чітко визначені ст.82 КЗпП України та ст.9 Закону України «Про відпустки». Зазначені норми не передбачають включення до стажу, що дає право на щорічну відпустку, періодів відсторонення працівника від роботи без збереження заробітної плати. Позивач фактично була відсторонена від роботи близько шести місяців (з жовтня 2019 року по березень 2020 року включно), отже, цей період виключається зі стажу, що дає право на щорічну відпустку, а тому правильна кількість днів невикористаної щорічної відпустки становить 38 днів, а не 48, як вважає позивач. Враховуючи зазначене, відповідачем було вірно розраховано дні невикористаної щорічної відпустки у кількості 38 днів, а розрахунок позивача є помилковим та безпідставним.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримала та пояснила, що накази про відсторонення позивача від роботи рішенням суду визнані незаконними, а тому, незважаючи на те, що в період з 24 жовтня 2019 року по 30 березня 2020 року відповідачем заробітна плата не була виплачена, цей період належить до стажу роботи, який дає право на відпустку. Кількість днів відпустки, що підлягають компенсації, становить 48 днів. З моменту поновлення на роботі позивачу не нараховувалася та не виплачувалася заробітна плата, тому при розрахунку необхідно брати до уваги два останні місяці, коли позивачу нараховувався дохід. Обчислення середнього заробітку з посадового окладу проводиться у випадку, якщо особа взагалі не отримувала заробітної плати. Позивач до незаконного звільнення працювала та отримувала дохід, а тому розрахунок здійснений, виходячи з отриманої заробітної плати за останні два місяці (червень-липень 2018 року). Правові позиції, на які покликається представник відповідача, передбачають збільшення виплат на користь позивачів та стосуються інших правовідносин. Відповідач пропонує зменшити заробітну плату ОСОБА_2 у кілька разів порівняно з тим, що вона отримувала під час роботи в товаристві згідно з довідкою від 3 вересня 2018 року в період роботи з січня 2014 року по серпень 2018 року, в чому вбачається дискримінація її прав як працівника товариства через сімейний стан, оскільки позивач є колишньою дружиною генерального директора ОСОБА_4 , шлюб між ними розірваний рішенням суду 31 жовтня 2018 року. Відповідачем не надано документів про збільшення розміру заробітної плати, яка виплачена іншим особам на аналогічній посаді (заступникам генерального директора) і про збільшений розмір середньої заробітної плати позивач вимог не заявляє, а проводить розрахунок відповідно до вимог постанови № 100 та довідки про виплачений їй заробіток під час роботи в товаристві, який передував її звільненню. Просить позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні 18 березня 2021 року позов не визнала з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. В письмових поясненнях від 5 квітня 2021 року додатково зазначила, що оклад позивача до її першого звільнення в 2018 році становив 7000 грн. Наказом від 24 жовтня 2019 року внесено зміни до штатного розпису, за якими оклад позивача становить 7700 грн. Оскільки позивач була відсторонена від роботи, з 24 жовтня 2019 року по день звільнення вона не працювала, заробітна плата їй не нараховувалася, заробіток не зберігався, а тому нарахування вихідної допомоги та компенсації за невикористані дні відпустки проведені з посадового окладу. Період відсторонення від роботи не включається до стажу роботи при розрахунку тривалості відпустки, тому компенсації підлягають 38 днів відпустки. Період відсторонення позивача в табелі обліку робочого часу проставлений як відпустка через технічну помилку програми 1С.

Представник відповідача ОСОБА_5 в судовому засіданні 18 січня 2022 року клопотав про відкладення розгляду справи у зв`язку зі зміною керівництва та складу учасників товариства, передачі всіх справ товариства, в тому числі і судових. В судові засідання 12 квітня 2022 року та 27 квітня 2022 року представник відповідача не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Про місце, дату та час розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином.

24 лютого 2022 року суд отримав письмові пояснення представника відповідача ОСОБА_5 , в яких останній позов не визнав та вказав, що розрахунковим періодом для розрахунку середньої заробітної плати є період роботи з 10 липня 2020 року по 10 вересня 2020 року. Оскільки позивач не працювала у даній період, розрахунковий період береться з 10 травня 2020 року по 10 липня 2020 року. В даному періоді позивач також не працювала за власним бажанням без збереження заробітної плати. Оскільки в розрахунковому періоді у позивача заробітна плата була відсутня, розмір вихідної допомоги та компенсації за невикористану відпустку було розраховано на підставі п.4 розділу ІІІ Порядку № 100 саме з посадового окладу позивача в розмірі 7700 грн, встановленого наказом № 85а-к від 24 жовтня 2019 року, який не оскаржувався та є чинним. Підприємство є самостійним суб`єктом господарювання, яке створюється для здійснення підприємництва, що передбачає отримання прибутку. У період з 24 жовтня 2019 року по 29 березня 2020 року позивача було відсторонено від роботи наказом товариства від 24 жовтня 2019 року № 86-к. Тобто фактично з 24 жовтня 2019 року по 10 вересня 2020 року позивач не працювала та не приймала участі у здійсненні товариством діяльності з метою отримання прибутку. У порівнянні із виплаченою позивачу сумою компенсації за невикористану відпустку в розмірі 12881,24 грн, суму в розмірі 275005,96 грн не можна вважати спів мірною дійсним обставинам, оскільки вона в 20 разів перевищує суму виплати. Відповідно до сталої судової практики у разі, коли у особи відсутній розрахунковий період, суди здійснюють розрахунок середньої заробітної плати виходячи саме з посадового окладу працівника.

Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи наявність відзиву на позовну заяву, письмових пояснень представників відповідача, стадію судового розгляду та встановлені ЦПК України строки розгляду, підстав для відкладення розгляду справи суд не вбачає.

Суд, заслухавши пояснення сторін, з`ясувавши обставини та дослідивши представлені у справі докази, дійшов таких висновків.

Суд встановив, що 5 травня 1991 року ОСОБА_2 прийнята на посаду діловода фірми «Акватон» (з 27 серпня 1998 року перейменована на ТОВ «Виробниче підприємство «Акватон»). На підставі наказу № 24-к від 19 березня 2012 року позивач переведена на посаду заступника директора з комерційних питань, що підтверджується трудовою книжкою серії НОМЕР_1 , заповненою 30 листопада 1987 року.

Відповідно до штатного розкладу ТОВ «ВП «Акватон» на 2018 рік, затвердженого 28 грудня 2017 року, заступнику генерального директора з комерційних питань встановлено оклад в розмірі 7000 грн.

Згідно з довідкою ТОВ «ВП «Акватон» № АК000000035 від 3 вересня 2018 року дохід позивача за період з 1 січня 2014 року по 23 серпня 2018 року склав 14843614,42 грн.

Наказом ТОВ «ВП «Акватон» № 112-к від 22 серпня 2018 року позивач звільнена з роботи у зв`язку із скороченням штату працівників згідно з п.1 ст.40 КЗпП України.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 23 жовтня 2019 року у справі № 569/17386/18, залишеним без змін постановою Рівненського апеляційного суду від 25 лютого 2020 року та постановою Верховного Суду від 24 вересня 2020 року, позов ОСОБА_2 задоволено частково: скасовано наказ від 22 серпня 2018 року № 112-к про звільнення ОСОБА_2 з посади заступника генерального директора з комерційних питань; поновлено ОСОБА_2 на роботі в ТОВ «ВП «Акватон» на посаді заступника генерального директора з комерційних питань з 24 серпня 2018 року; стягнуто з ТОВ «ВП «Акватон» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 24 серпня 2018 року по 23 жовтня 2019 року в розмірі 1632792,20 грн.

Наказом ТОВ «ВП «Акватон» № 85-к від 24 жовтня 2019 року позивач поновлена на посаді заступника генерального директора з комерційних питань з 24 серпня 2018 року.

Згідно з наказом № 85а-к від 24 жовтня 2019 року до штатного розпису ТОВ «ВП «Акватон» внесено зміни, введено у штатний розпис посаду заступника генерального директора з комерційних питань з окладом 7700 грн.

Наказом № 86-к від 24 жовтня 2019 року ОСОБА_2 відсторонено від роботи до моменту виконання встановлених на підприємстві вимог: проходження вступного інструктажу під підпис в журналі реєстрації вступного інструктажу з питань охорони праці, ознайомлення з посадовою інструкцією під підпис.

Відповідно до наказу № 01-к від 10 січня 2020 року на підставі ухвали Рівненського апеляційного суду від 9 січня 2020 року по справі № 569/17386/18 зупинено дію наказу № 85-к від 24 жовтня 2019 року про поновлення ОСОБА_2 на посаді заступника генерального директора з комерційних питань та відсторонено її від роботи без збереження заробітної плати до набрання чинності рішенням Рівненського апеляційного суду по справі № 569/17386/18.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 17 травня 2021 року у справі № 569/14810/20, залишеним без змін постановою Рівненського апеляційного суду від 16 листопада 2021 року, визнано незаконним та скасовано наказ № 86-к від 24 жовтня 2019 року «Про відсторонення від роботи заступника генерального директора з комерційних питань ОСОБА_2 », визнано незаконним та скасовано наказ № 01-к від 10 січня 2020 року «Про зупинення дії наказу № 85-к від 24 жовтня 2019 року про поновлення ОСОБА_2 на посаді заступника генерального директора з комерційних питань», стягнуто з ТОВ «ВП «Акватон» на користь ОСОБА_2 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 24 жовтня 2019 року по 29 березня 2020 року в розмірі 605984,76 грн.

На підставі наказів № 09-к від 27 березня 2020 року, № 10-к від 23 квітня 2020 року, № 11 від 13 травня 2020 року, № 14-к від 11 червня 2020 року, № 20-к від 3 липня 2020 року, № 31-к від 31 липня 2020 року, № 43-к від 28 серпня 2020 року позивач з 30 березня 2020 року по 9 вересня 2020 року перебувала у відпустці без збереження заробітної плати в зв`язку з карантином.

Наказом № 45-к від 10 вересня 2020 року ОСОБА_2 звільнено з 10 вересня 2020 року з посади заступника генерального директора з комерційних питань за п.1 ст.40 КЗпП України на підставі наказу № 20-к від 3 липня 2020 року «Про скорочення посади заступника генерального директора з комерційних питань та внесення змін до штатного розпису».

Після звільнення ОСОБА_2 виплачено вихідну допомогу в розмірі середнього місячного заробітку в сумі 10000 грн та компенсацію за 38 календарних днів невикористаної щорічної відпустки в сумі 12881,24 грн, що сторонами не заперечується.

В табелях обліку використання робочого часу ТОВ «ВП «Акватон» за період з 24 жовтня 2019 року по 27 березня 2020 року в розділі «Відмітки про явки та неявки за числами місяця» ОСОБА_2 проставлені позначки «ін.» (період відсторонення позивача від роботи), за період з 30 березня 2020 року по 10 вересня 2020 року - відпустка без збереження заробітної плати. Заробітна плата позивача за вказані періоди не нараховувалася.

Згідно зі ст.43 Конституції України кожна особа має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

За нормами ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, які належать працівникові від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно до ст.44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку.

Згідно з ч.1 ст.83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А І групи.

До стажу роботи, що дає право на щорічну основну відпустку, зараховуються: 1) час фактичної роботи (в тому числі на умовах неповного робочого часу) протягом робочого року, за який надається відпустка; 2) час, коли працівник фактично не працював, але за ним згідно з законодавством зберігалися місце роботи (посада) та заробітна плата повністю або частково (в тому числі час оплаченого вимушеного прогулу, спричиненого незаконним звільненням або переведенням на іншу роботу); 3) час, коли працівник фактично не працював, але за ним зберігалося місце роботи (посада) і йому надавалося матеріальне забезпечення за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, за винятком відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку; 4) час, коли працівник фактично не працював, але за ним зберігалося місце роботи (посада) і йому не виплачувалася заробітна плата у порядку, визначеному статтями 25 і 26 Закону України «Про відпустки», за винятком відпустки без збереження заробітної плати для догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку; 5) час навчання з відривом від виробництва тривалістю менше 10 місяців за денною формою навчання у закладах професійної (професійно-технічної) освіти; 6) час навчання новим професіям (спеціальностям) осіб, звільнених у зв`язку із змінами в організації виробництва та праці, у тому числі з ліквідацією, реорганізацією або перепрофілюванням підприємства, установи, організації, скороченням чисельності або штату працівників; 7) інші періоди роботи, передбачені законодавством (ст.82 КЗпП України).

Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст.27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок).

Відповідно до п.1 розділу І Порядку (тут і далі - в редакції на час виникнення спірних правовідносин) цей Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадках, зокрема виплати компенсації за невикористані відпустки, виплати вихідної допомоги.

Згідно з п.2 розділу ІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

Час, протягом якого працівники згідно з чинним законодавством або з інших поважних причин не працювали і за ними не зберігався заробіток або зберігався частково, виключається з розрахункового періоду.

Відповідно до абз.3 п.4 Порядку в інших випадках, коли нарахування проводяться виходячи із середньої заробітної плати, працівник не мав заробітку, не з вини працівника, розрахунки проводяться виходячи з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу.

Порядок розрахунку виплат у всіх випадках збереження заробітної плати передбачений розділом ІV Порядку обчислення середньої заробітної плати.

Згідно з п.5 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої

заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Нарахування виплат за час щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або компенсації за невикористані відпустки, тривалість яких розраховується в календарних днях провадиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за менший фактично відпрацьований період на відповідну кількість календарних днів року чи меншого відпрацьованого періоду (за винятком святкових і неробочих днів, встановлених законодавством. Одержаний результат перемножується на число календарних днів відпустки.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Проводячи нарахування ОСОБА_2 вихідної допомоги та компенсації за невикористані відпустки відповідач здійснив розрахунок виплат виходячи з посадового окладу позивача, встановленого наказом № 85а-к від 24 жовтня 2019 року в розмірі 7700 грн, на підставі п.4 Порядку, оскільки в розрахунковому періоді (з 10 липня 2020 року по 10 вересня 2020 року та з 10 травня 2020 року по 10 липня 2020 року) позивач не працювала і не мала заробітку.

Разом з тим, в період з 30 березня 2020 року по 10 вересня 2020 року, ОСОБА_2 перебувала у відпустці без збереження заробітної плати, а тому час, протягом якого позивач згідно зі ст.26 Закону України «Про відпустки» не працювала і за нею не зберігався заробіток, виключається з розрахункового періоду відповідно до абз.6 п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати.

Таким чином, під час розрахунку середнього заробітку потрібно було виходити з виплат за лютий-березень 2020 року або за грудень 2019 року-січень 2020 року у випадку, якщо протягом лютого-березня 2020 року позивач не працювала.

Однак, суд вважає, що як періоди з грудня 2019 року по 30 березня 2020 року, так і період з 24 серпня 2018 року по грудень 2019 року, мають бути виключені з розрахункового періоду для обчислення середньої заробітної плати, оскільки у вказаний час позивач була незаконно звільнена з роботи та відсторонена від роботи, що підтверджується відповідними рішеннями судів, тобто незаконно позбавлена можливості працювати та отримувати заробіток.

Зазначені обставини суд розцінює як поважні причини, з яких позивач не працювала і за нею не зберігався заробіток, що дає підстави для застосування абз.6 п.2 Поряду та виключення часу вимушеного прогулу та відсторонення від роботи з розрахункового періоду.

Під час розрахунку середнього заробітку для виплати вихідної допомоги позивач виходила з виплат за червень 2018 року та липень 2018 року (останні два повні місці роботи перед незаконним звільненням 23 серпня 2018 року).

З наданої ТОВ «ВП «Акватон» довідки про доходи № АК000000035 від 3 вересня 2018 року встановлено, що ОСОБА_2 в червні 2018 року було нараховано заробітну плату в розмірі 150660,91 грн, в липні 2018 року - 85000 грн, що разом становить 235660,91 грн. Кількість робочих днів за ці два місяці становить 42 робочих дні (червень - 20, липень - 22).

Таким чином, середньоденна заробітна плата позивача за два останні місяці роботи становить 5610,97 грн (235660,91 грн : 42 робочі дні). Середньомісячне число робочих днів становить 21,5 (сумарне число робочих днів за останні два календарні місяці роботи згідно з графіком підприємства (липень 2020 року - 23 дні, серпень 2020 року - 20 днів) поділене на 2).

Розмір вихідної допомоги (середній місячний заробіток) становить 120635,85 грн (21,5 робочих днів х 5610,97 грн). Враховуючи отримання позивачем вихідної допомоги в сумі 10000 грн, заборгованість відповідача по виплати вихідної допомоги становить 110635,85 грн.

Розраховуючи кількість днів невикористаної позивачем відпустки відповідач не зарахував до стажу роботи, що дає право на щорічну основну відпустку, періоди відсторонення позивача від роботи без збереження заробітної плати, оскільки в ці періоди позивач фактично не працювала.

Разом з тим, рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 17 травня 2021 року у справі № 569/14810/20 накази про відсторонення позивача від роботи визнано незаконними та скасовано, а отже, період з 24 жовтня 2019 року до 30 березня 2020 року підлягає зарахуванню до стажу роботи, що дає право на щорічну основну відпустку. З врахуванням вказаного періоду позивачем за два роки (з серпня 2018 по вересень 2020 року) не використано 48 днів відпустки.

Середній заробіток позивача за повних 12 місяців роботи за період з 1 серпня 2017 року по 31 липня 2018 року згідно з довідкою ТОВ «ВП «Акватон» № АК000000035 від 3 вересня 2018 року становить 2189144,40 грн (405000 грн + 350000 грн + 209500 грн + 176900 грн + 302454,10 грн + 143000 грн + 40000 грн + 85000 грн + 156629,46 грн + 150660,91 грн + 85000 грн). Одноденний заробіток становить 5997,65 грн (2189144,40 грн : 365 днів).

Компенсація за невикористані 48 днів відпустки становить 287887,20 грн. З врахуванням отриманої позивачем компенсації за невикористані відпустки в сумі 12881,24 грн заборгованість відповідача по виплаті компенсації становить 275005,96 грн.

З огляду на викладене суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, а тому позов належить задовольнити.

Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначені суми без утримання цього податку та інших обов`язкових платежів (п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24 грудня 1999 року).

За правилами ст.141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача в дохід держави судовий збір в розмірі 992,40 грн.

На підставі наведеного та керуючись ст.10, 12, 89, 141, 263-265, 273, 353, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство «Акватон» про стягнення заборгованості по заробітній платі - задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство «Акватон» на користь ОСОБА_2 110635 (сто десять тисяч шістсот тридцять п`ять) грн 85 коп. вихідної допомоги та 275005 (двісті сімдесят п`ять тисяч п`ять) грн. 81 коп. компенсації за невикористані відпустки.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство «Акватон» в дохід держави 992 грн 40 коп судового збору.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Рівненського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони у справі:

позивач - ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ;

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство «Акватон», місцезнаходження: 33027, м.Рівне, бульвар Б.Хмельницького, 50; .

Повне судове рішення складене 5 травня 2022 року.

Суддя