Справа № 188/685/22
Провадження № 2/188/415/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2022 року Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Ніколаєвої І.К.

за участю секретаря

судового засідання Фесик Ю.В.

з участю позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі суду в смт. Петропавлівка цивільну справу за правилами загального позовного провадження за позовом: ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа по справі Орган опіки та піклування Петропавлівської селищної ради Дніпропетровської області про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів на її утримання,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі- Позивач) звернувся до Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області із позовом до ОСОБА_2 (далі- Відповідачка), третя особа по справі Орган опіки та піклування Петропавлівської селищної ради Дніпропетровської області(третя особа) про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів на її утримання.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 20 червня 2014 року Позивач,уклав шлюб з Відповідачкою, про що свідчить копія актового запису про шлюб №256 від 20 червня 2014 року, складеного Червонозаводським відділом державної реєстрації цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції. Від спільного проживання сторони мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 19 червня 2008 року, виданим Червонозаводським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції .

Син фактично проживає з позивачем по справі та перебуває на його утриманні, на даний час вони проживають за місцем тимчасової реєстрації, як переселенці, що підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов, довідкою про участь батьків у вихованні дітей з Харківської школи, довідкою переселенця.

Відповідачка не проживає разом з Позивачем та їх сином досить тривалий час, а саме з середини 2017 - го року. Відповідачка почала проживати окремо, часто виїжджала за кордон, перестала приділяти увагу позивачеві та дитині. Наразі в сторін гостро стоїть питання щодо проживання дитини, оскільки Відповідачка з ними майже не контактує, будь-яке переміщення позивача з дитиною потребує юридичних формальностей, які потребують обов`язкової наявності матері . Після розірвання стосунків з відповідачкою син постійно проживає з позивачем , забезпечений всім необхідним, відвідував школу, де мав налагоджені соціальні зв`язки. Після військового вторгнення росії на територію України, позивач з сином вимушені були переїхати до смт. Петропавлівка, Дніпропетровської області.

Син майже не бачиться з відповідачкою, оскільки остання виїхала за кордон ще з 2019 року, згідно даних про перетин державного кордону України, тобто її перебування за кордоном взагалі не пов`язано з військовою агресією росії. Відповідачка ухиляється від покладеного на неї у відповідності до ст..180 Сімейного кодексу України обов`язку утримувати свого сина, відмовляється добровільно надавати кошти на його утримання.

Тому позивач змушений звернутися до суду з даним позовом.

В підготовчому засіданні позивач позовні вимоги про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини з ним - батьком та стягнення з відповідачки аліментів на утримання сина в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку, підтримав повністю.

Відповідачка в підготовче засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутність позовні вимоги позивача про розірвання шлюбу, визначення місця проживання сина ОСОБА_3 з батьком та стягнення з неї на користь позивача аліментів на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку (доходу) визнала повністю, не заперечувала проти їх задоволення.

Третя особа - орган опіки та піклування Петропавлівської селищної ради Дніпропетровської області, надали заяву про розгляд справи в їх відсутність та додатково надали висновок комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Петропавлівської селищної ради про визначення місця проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Постільки відповідачка повністю визнала позовні вимоги суд, в порядку ст. 200 ЦПК України, вважає за можливе ухвалити рішення у підготовчому засіданні.

Вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом було встановлено, що 20 червня 2014 року позивач та відповідачка, уклали шлюб, що підтверджується копією актового запису про шлюб серії №256, складеного Червонозаводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції (а.с. 17).

Від сумісного проживання, сторони мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 19 червня 2008 року виданим Червонозаводським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції. (а.с. 18)

Відповідно до ч.3ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимогист.110 цього Кодексу.

Згідно зіст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 р., згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сімю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст.110 СК України).

Відповідно до ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Як зазначає позивач у позові, вони з відповідачем мають різні світогляди та психологічно несумісні характери, внаслідок чого між ними виникають суперечки, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить її інтересам, позивач не бажає зберегти шлюб, тому шлюб між ними має бути розірваний.

Добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово "сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім"ю, а слово "союз" підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе.

Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем.

Враховуючи, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, що має істотне значення, позов в цій частині підлягає задоволенню.

Сторонами не заперечується факт, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на даний час проживає разом із батьком, та зареєстрований за тимчасовим місцем реєстрації, як переселенець за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим судом цей факт визнається встановленим та таким, що доказуванню не підлягає.

Відповідно до висновку комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Петропавлівської селищної ради Дніпропетровської області ,орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом із батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Задовольняючи позов, суд враховує тривалість проживання дитини з батьком, добросовісне виконання позивачем батьківських обов`язків, створення для дитини необхідних умов для проживання та розвитку, забезпечення її усім необхідним, а також відсутність виключних обставин, які б унеможливлювали проживання дитини з батьком, чи негативно впливали на її виховання та розвиток, бажання самої дитини на проживання з батьком, згоду матері на проживання малолітньої дитини з батьком, через що, суд приходить до висновку, що позов в цій частині підлягає задоволенню.

Ухвалюючи рішення суд, зазначає, що визначення місця проживання дитини разом із батьком не позбавляє права відповідача спілкуватися з дитиною та не обмежує її у здійсненні своїх батьківських прав та обов`язків, оскільки матір дитини у разі визначення місця проживання останньої з батьком, не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, прояву турботи відносно неї та участі у її вихованні.

Стаття 161 СК України передбачає, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 1ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Проживання дитини разом із батьками є водночас правом дитини та обов`язок батьків утримувати дитину.

Відповідно до ч.1ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Частиною 1ст. 161 Сімейного кодексу України встановлено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини.

Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції).

Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою.

Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»,ст.161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. При цьому суд також враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, її вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини.

За змістом ст. 18 Конвенції суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Європейський суд з прав людини у рішенні "М.С. проти України" повторює, що існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї того, що в усіх рішеннях щодо дітей мають переважати їхні найкращі інтереси (див. справу "Нойлінґур і Шурук", № 41615/07, § 135, 06.07.2010 року, і "X проти Латвії", заява №. 27853/09, § 96, ЄСПЛ 2013 р.). Найкращі інтереси дитини, залежно від їхнього характеру і серйозності, можуть переважати інтереси батьків (див. справу "Сахін проти Німеччини", заява № 30943/96, §66, ЄСПЛ 2003 р.VIII).

Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Задовольняючі позовну вимогу щодо стягнення аліментів на утримання дитини суд враховує наступне:

Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров"я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров"я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Відповідно до ч. 3ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

При цьому, відповідно до ч. 2ст. 182 СК України, - розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно дост.191 СК України аліменти на дитину присуджується за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Таким чином, з огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в частині стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходів) платника щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 19 липня 2022 року і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до ч. 4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 430 Цивільного процесуального кодексу України(далі -ЦПК України) суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Отже, вислухавши позивача та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про необхідність у підготовчому засіданні задовольнити позовні вимоги.

В порядку ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Згідно до ч. 4 ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться у порядку, встановленому статтями 206,207 цього Кодексу.

Постільки по справі відбулося визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд, на підставі ч.1 ст.142 ЦПК України, вважає за необхідне позивачу повернути з державного бюджету 50 % сплаченого нею судового збору при поданні позову до суду.

Статтею 4 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що за подачу позовної заяви майнового характеру позивач повинен сплатити 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Позивача відповідно до п. 3 ч.1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнено від сплати судового збору.

Згідно з ч.6 ст.141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, в зв`язку з чим суд вважає за необхідне на підставі ч.6 ст.141 ЦПК України стягнути з відповідача судовий збір на користь держави в розмірі 992 гривні 40 копійок.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10,12,81,89,200 , 258-259,263-265,268 Цивільного процесуального кодексу України, 141,161,180-182,191 Сімейного кодексу України суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа по справі Орган опіки та піклування Петропавлівської селищної ради Дніпропетровської області про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів на її утримання - задовольнити повністю.

Шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований 20 червня 2014 року Червонозаводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції за актовим записом №256, - розірвати.

Визначити місце проживання неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрованого, як переселенець, за адресою: АДРЕСА_1 , аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходів) платника аліментів щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з 19 липня 2022 року і до досягнення дитиною повноліття.

Рішення в частині стягнення аліментів в межах місячного платежу допустити до негайного виконання.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 в дохід державного бюджету судовий збір у розмірі 992,40 грн.

Повернути з державного бюджету на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрованого, як переселенець, за адресою: АДРЕСА_1 992,40 гривень судового збору сплаченого ним при поданні позову згідно квитанції № NОК 3В 5360М від 19 липня 2022 року АТ « Райффайзен Банк Аваль» .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду через Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області

Суддя І. К. Ніколаєва