Справа № 450/2190/21 Головуючий у 1 інстанції: Мельничук І.І.
Провадження № 22-ц/811/464/22 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2022 року м. Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - судді Бойко С.М.,

суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря - Матяш С.І.,

з участю: представника відповідача - Підгородної І.М. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 13 жовтня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю,

в с т а н о в и в:

У червні 2021 року позивачі звернулись до суду з позовом, в якому просили стягнути з акціонерного товариства (далі - АТ) «Українська залізниця» кожному з них по 250000 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої смертю їхнього сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер від отриманих травм, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, за участі поїзда №8554, локомотив ВЛ80т №433, під керуванням машиніста ОСОБА_5 .

В обґрунтування позовних вимог посилались на те, що 08.11.2019 року в селі Підбірці, Пустомитівського району, Львівської області, на перегоні Підбірці - Борщовичі, 1464 км., 10 пікет, парна колія, поїзд №8554, локомотив ВЛ80т №433, під керуванням машиніста ОСОБА_5 , вчинив наїзд на їхнього сина - ОСОБА_4 , який від отриманих травм помер.

09.11.2019 року за фактом настання цієї події було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001698, однак, постановою слідчого СВ відділу поліції №6 ЛРУП ГУНП у Львівській області від 11.02.2021 року вказане кримінальне провадження закрите.

В процесі досудового розслідування було призначено судово-медичну експертизу трупа ОСОБА_4 , висновком якої від 29.11.2019 року підтверджено, що між тілесними ушкодженнями, отриманими в результаті наїзду поїздом, та смертю потерпілого наявний причинно-наслідковий зв`язок.

Власником вказаного вище джерела підвищеної небезпеки є АТ «Українська Залізниця», а машиніст ОСОБА_5 є працівником АТ «Українська залізниця».

Заподіяння моральної шкоди позивачі обґрунтовують тим, що втратили сина, який був їхньою опорою та підтримкою, загибель сина спричинила їм надзвичайні страждання, які продовжуються до цього часу, вони були близькими із сином, постійно спілкувалися, отримували від нього допомогу, тому його смерть викликала також необхідність докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Особливістю заподіяної моральної шкоди в даному випадку є її незворотність і тяжкість, тому вони оцінюють розмір морального відшкодування у грошовому виразі - 500000 грн., кожному з них - по 250000 грн.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 13 жовтня 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з АТ «Укрзалізниця» на користь ОСОБА_2 100000 грн. моральної шкоди.

Стягнуто з АТ «Укрзалізниця» на користь ОСОБА_3 100000 грн. моральної шкоди.

Стягнуто з АТ «Укрзалізниця» в дохід держави 3000 грн. судового збору.

Рішення суду оскаржив відповідач АТ «Українська залізниця», просить його скасувати з підстав порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Апелянт зазначає, що суд не дав належної правової оцінки доказам, які є в матеріалах справи, і не встановив, чи перебуває у власності Укрзалізниці вказане вище джерело підвищеної небезпеки.

Наголошує, що протиправності дій відповідача не було встановлено, позаяк, потерпілий ОСОБА_4 перебував у стані алкогольного сп`яніння, який визначався, як тяжка ступінь сп`яніння, переходив залізничну колію з порушенням правил безпеки громадян на залізничному транспорті, що призвело до його загибелі внаслідок наїзду на нього поїздом.

За таких обставин, апелянт вважає, що суд повинен був застосувати до спірних правовідносин норму частини другої статті 1193 ЦК України про грубу необережність потерпілого.

Посилаючись на судову практику, зазначає, що у подібних правовідносинах суди присуджували моральну шкоду у значно меншому розмірі, ніж суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні.

Апелянт вважає, що позивачі не обґрунтували належним чином наявність моральної шкоди, не навели критеріїв, з яких вони виходили, визначаючи розмір морального відшкодування, та не надали висновку психологічної експертизи та/або інших належних і допустимих доказів на підтвердження заподіяння їм моральної шкоди.

Також апелянт звертає увагу, що судом не враховано норми податкового законодавства, що впливає на виконання рішення суду, зокрема, позовні вимоги задоволено частково і встановлена судом сума перевищує чотирикратний розмір мінімальної заробітної плати, тому відповідач, як податковий агент, зобов`язаний при виплаті моральної шкоди сплатити в бюджет 18% податку на доходи фізичних осіб та 1,5% військового збору.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

В судове засідання апеляційного суду позивачі не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені, зокрема, в особі свого представника - адвоката Таргоній В.М., клопотань про відкладення розгляду справи від них не надходило, тому справу розглянуто апеляційним судом відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України у їхній відсутності.

Заслухавши пояснення представника відповідача в підтримання апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

За загальним правилом, яке міститься у ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Пунктом 1 частини другої статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до ч.2 ст.1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків (ч.1 ст.1172 ЦК).

У частині другій статті 1187 ЦК України визначено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За загальним правилом відшкодування моральної шкоди, яке міститься у статті 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Зокрема, враховуються тяжкість та тривалість вимушених змін у життєвих стосунках позивача, можливість їх відновлення, тощо. При цьому, суд має виходити із засад розумності та справедливості.

Згідно з роз`ясненнями, наданими у пунктах 3, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», з наступними змінами, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Відповідно до роз`яснень, наведених у п.4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України, шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Судом встановлено, що 08.11.2019 року, близько 21.00 год., в с. Підбірці, Пустомитівського району, Львівської області, на перегоні Борщовичі - Підбірці, 1464 км., 10 пікет, парна колія, виявлено труп ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , який загинув внаслідок травм, отриманих від наїзду поїзда.

Батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_3 та ОСОБА_2 - позивачі у справі.

09.11.2019 року по даному факту відомості внесено в ЄРДР, відкрито кримінальне провадження за №0001698 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.276 КК України.

Постановою слідчого СВ відділу поліції №6 ЛРУП ГУНП у Львівській області від 11.02.2021 року кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0001698 від 09.11.2019 року, закрито за відсутністю в діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.276 КК України.

Згідно з висновком експерта №245/2019 від 29.11.2019 року, за наслідками призначеної та проведеної у кримінальному провадженні судово-медичної експертизи трупа, смерть ОСОБА_4 , 1981 року народження, настала внаслідок політравми: переломи кісток черепа, ребер, правого стегна, лівої ключиці, розрив печінки, селезінки, легені. Враховуючи ранні трупні зміни, а саме: трупне одубіння, трупні плями та охолодження тіла, можна вважати, що смерть ОСОБА_4 настала близько 3-4 діб до проведення експертизи, ймовірно 08.11.2019 року. При експертизі трупа не виявлено захворювань, які були б в причинному зв`язку з настанням смерті. При експертизі трупа виявлено на чолі зліва, обох колінах, передній поверхні лівої стопи 5 ран, на чолі зліва, лівій щоці, зовнішній поверхні лівого плеча, лівій боковій поверхні грудної клітки, зовнішній поверхні лівого стегна і гомілки множинні садна, перелом правого стегна, перелом лівої ключиці, перелом 1,2,3,4,5,6,7,8,9,10 ребер зліва по передньо-пахвовій лінії, розрив лівої легені, розриви печінки та селезінки, багатоуламковий перелом кісток склепіння і основи черепа з розривами твердою мозкової оболонки, розчавленням тканини головного мозку, крововиливами в м`які мозкові оболонки. Дані тілесні ушкодження могли утворитися незадовго до настання смерті від дії тупих предметів, якими могли бути удари виступаючими частинами поїзда, який рухався, були загрозливими для життя в момент заподіяння, сприяли настанню смерті і в живих осіб відносяться до тяжких тілесних ушкоджень. При судово-токсикологічній експертизі крові від трупа ОСОБА_4 виявлено етиловий спирт в кількості 2,89 проміле, що у живих осіб відповідає тяжкому ступеню алкогольного сп`яніння.

Із вказаної вище постанови про закриття кримінального провадження встановлено, що в день ДТП поїздом №8554, локомотив ВЛ80т №433, керував машиніст ОСОБА_5 , помічник машиніста ОСОБА_6 , приписка - локомотивне депо Здолбунів (ТЧ-14) Львівської регіональної філії АТ «Українська залізниця».

У зв`язку з наведеним, власне, АТ «Українська залізниця» є відповідальною за шкоду, заподіяну позивачам смертю їхнього сина внаслідок вказаної вище ДТП.

При цьому, колегія суддів також враховує, що відповідач АТ «Українська залізниця» у відзиві на позову заяву не висловив жодного заперечення з приводу того, що він є власником чи володільцем джерела підвищеної небезпеки. Крім того, під час службового розслідування даного нещасного випадку, відповідачем не заперечувався факт належності поїзда №8554, локомотив ВЛ80л №433, АТ «Українська залізниця». Не заперечувався цей факт стороною відповідача й у судовому засіданні апеляційного суду.

Верховний Суд у своїй постанові від 21 квітня 2021 року у справі №450/4163/18 зазначив, що особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки (крім випадку відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки), є те, що володілець такого джерела зобов`язаний відшкодувати завдану шкоду незалежно від його вини.

Разом із цим, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. У той же час, чинне законодавство не передбачає такої підстави для звільнення від відповідальності в частині відшкодування моральної шкоди власника джерела підвищеної небезпеки, як вина потерпілого.

В постанові про закриття кримінального провадження зазначено лише про наявність в діях потерпілого ОСОБА_4 власної необережності, при цьому, жодного посилання на грубу необережність потерпілого у цій постанові немає.

При визначенні розміру морального відшкодування суд першої інстанції, власне, й урахував, що в діях потерпілого мала місце необережність, яка виразилась в недотриманні ним Правил безпеки громадян на залізничному транспорті, а тому дійшов законного і обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог.

На переконання колегії суддів, за встановлених обставин справи, присуджене судом першої інстанції моральне відшкодування відповідає вимогам розумності та справедливості, а тому доводи апелянта в цій частині є безпідставними.

Колегія суддів погоджується з тим, що сам лише факт загибелі сина позивачів, спричиненої поїздом, як джерелом підвищеної небезпеки, шляхом його смертельного травмування, свідчить про заподіяння їм, як батькам, глибоких і тривалих моральних страждань, а тому доводи апелянта про недоведеність позивачами факту заподіяння їм моральної шкоди, є абсолютно безпідставними.

Що ж стосується інших доводів апелянта, зокрема, щодо необхідності сплати податку з присудженого судом морального відшкодування, то необхідно зазначити наступне.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві» від 16.01.2020 року, який набрав чинності 23.05.2020 року (надалі - Закон №466), внесено зміни до підпункту «а» підпункту 164.2.14, а саме: доповнено словами «а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом».

Підпунктом «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України передбачено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної плати, встановленої на 01 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.

Суми, які підлягають стягненню з відповідача на підставі рішення суду (по 100000 грн.), перевищують чотирикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного року, однак, відсутність покликання в оскаржуваному рішенні суду на вимоги податкового законодавства не впливають на правильність висновків суду по суті вирішення спору.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив характер спірних правовідносин та фактичні обставини справи, давши належну правову оцінку доказам, на які сторони посилались в обґрунтування своїх вимог та заперечень, правильно застосував норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, та не допустив порушень норм процесуального права, які б були обов`язковою підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу акціонерного товариства «Українська залізниця» залишити без задоволення.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 13 жовтня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. Повний текст постанови складений 07 жовтня 2022 року.

Головуючий С.М. Бойко

Судді: С.М. Копняк

А.В. Ніткевич