Справа № 161/5211/22
Провадження № 2/161/2508/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 липня 2022 року

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді - Присяжнюк Л.М.,

за участю секретаря судового засідання - Борсук К.П.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача - ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів,

В С Т А Н О В И В:

03 травня 2022 року позивач звернулася до суду з цим позовом.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 вересня 2020 року у цивільній справі №161/1495/20, ухвалено стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 , в користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 , аліменти на утримання неповнолітніх дітей: доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, починаючи з 28 січня 2020 року і до досягнення старшою дитиною повноліття.

Позивач зазначає, що аліменти відповідач сплачував невчасно, у зв`язку з чим за період з лютого 2020 по лютий 2022 року нею нарахована пеня за їх прострочення у загальному розмірі 63 931,61 грн.

З наведених вище підстав та посилаючись на приписи ст.196 СК України позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь пеню за прострочення сплати аліментів у сумі 63 931,61 грн.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити.

Відповідач та його представник, у судовому засіданні та у письмовому відзиві позов заперечили. Посилалися на те, що рішення суду набрало законної сили у жовтня 2020 року, а пред`явлено до примусового виконання у листопаді 2020 року, тому, на думку сторони відповідача відсутні підстави нараховувати пеню до цих місяців. Також вказують, що майновий стан відповідача незадовільний, адже він безробітний і йому надають матеріальну допомогу батьки. Крім того, посилають на арифметичні помилки у розрахунку пені. Просять суд відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення присутніх учасників справи, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково, з таких підстав.

Судом встановлено, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 вересня 2020 року у цивільній справі №161/1495/20, ухвалено стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 , в користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 , аліменти на утримання неповнолітніх дітей: доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, починаючи з 28 січня 2020 року і до досягнення старшою дитиною повноліття.

Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допущено до обов`язкового негайного виконання.

Під час проголошення рішення був присутній, в тому числі, представник відповідача.

Вказане рішення набрало законної сили 26 жовтня 2020 року та з 25 листопада 2020 року знаходиться на примусовому виконанні у Першому ВДВС у м. Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), ВП №63705659 (а.с.5).

Як слідує з наданого державним виконавцем розрахунку заборгованості за період з січня 2020 по березень 2022 року, а також з наданих відповідачем квитанцій (а.с.9), аліменти за цей період сплачувалися ним нестабільно. Фактично, за розглядуваний період аліменти були сплачені 16 квітня 2021 року на суму 46 007,98 грн., 20 квітня 2022 року на суму 30 207,00 грн., 10 травня 2022 року на суму 2 618,00 грн. (а.с.70-73).

Вирішуючи позовні вимоги про стягнення пені за прострочення сплати аліментів, суд зазначає таке.

Частиною першою статті 196 СК України визначено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року №333/6020/16 сформовано правову позицію.

Так, правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо.

Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.

Законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені.

Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені.

Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток.

Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %.

За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем.

Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.

У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання.

У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %.

Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості.

У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %.

Використовуючи вищенаведені правила для обрахунку пені зі сплати аліментів, суд бере за основу наданий розрахунок державного виконавця заборгованості за аліментами, а також надані відповідачем квитанції про сплату аліментів (а.с.9, 70-73).

У вказаному розрахунку державного виконавця чітко відображений хід нарахування аліментів за період з січня 2020 по березень 2022 року, але не відображені останні платежі відповідача за у квітні та травні 2022 року.

При цьому складена довідка дозволяє суду здійснити обрахунок за правилами, як це передбачено у вищенаведеній позиції ВП ВС, тобто за кожен місяць сплати аліментів окремо, з визначенням остаточної суми шляхом додавання визначених сум.

Суд не знаходить підстав для нарахування пені за прострочення сплати аліментів за період з 28 січня 2020 року по 23 вересня 2020 року (день ухвалення рішення про стягнення аліментів), оскільки до ухвалення рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області у цивільній справі №161/1496/20, у відповідача був відсутній законодавчий обов`язок сплачувати аліменти, оскільки ще не був визначений їх точний розмір.

Лише з 23 вересня 2020 року день ухвалення рішення про стягнення аліментів, у відповідача з`явився обов`язок виконати рішення суду та сплачувати аліменти позивачу. Визначаючи цей день саме днем ухвалення рішення, а не днем набрання рішенням законної сили, суд виходить з того, що рішення було допущено до негайного виконання в межах суми платежу за один місяця, при його проголошенні був присутній представник відповідача, а отже стороні відповідача саме 23 вересня 2020 року стало відомо про необхідність негайної сплати аліментів на користь позивача.

До цього часу (23 вересня 2020 року) суд не може вважати, що прострочення сплати аліментів сталося саме з вини відповідача, як це передбачено приписами ч.1 ст.196 СК України. Доказів того, що позивач скористалась своїм правом звернути рішення суду до негайного виконання в межах суми платежу за один місяць, а саме отримала відповідний виконавчий лист (для негайного виконання) та пред`явила його до виконання, матеріали справи не містять.

У зв`язку з цим суд вважає, що наявні підстави для нарахування відповідачу пені за прострочення сплати аліментів за період з 23 вересня 2020 року до 28 лютого 2022 року (останній день розрахунку позивача), яка судом розраховується таким чином:

За період до внесення відповідачем першого платежу по аліментам 16 квітня 2021 року на суму 46 007,98 грн. (а.с.70).

ПеріодРозмір аліментів, грн.Кількість днів прострочення (з першого числа наступного місяця до 15 квітня 2021 року)Нарахована пеня (не більше ніж 100 % від суми боргу), грн.
23-30 вересня 2020868,09100868,09
жовтень 20203 287,001003 287,00
листопад 20203 269,001003 269,00
грудень 20203 269,001003 269,00
січень 20213 875,00742 867,50
лютий 20213 349,33461 540,69
березень 20212 395,0015359,25
Всього 15 460,53 грн

Далі 16 квітня 2021 року відповідач вніс аліменти на суму 46 007,98 грн., з яких 45 053,65 грн. зараховані на покриття заборгованість за період з січня 2020 по березень 2021 року, а 954,33 грн. суд зараховує, як часткову сплату аліментів за квітень 2021 року та продовжує розрахунок до дати наступного платежу 20 квітня 2022 року.

ПеріодРозмір аліментів, грн.Кількість днів прострочення (з першого числа наступного місяця до 19 квітня 2022 року)Нарахована пеня (не більше ніж 100 % від суми боргу), грн.
квітень 20211 440,671001 440,67
травень 20212 395,001002 395,00
червень 20212 395,001002 395,00
липень 20212 510,001002 510,00
серпень 20212 510,001002 510,00
вересень 20212 510,001002 510,00
жовтень 20212 510,001002 510,00
листопада 20212 510,001002 510,00
грудень 20212 510,001002 510,00
січень 20222 618,00782 042,04
лютий 20222 618,00501 309,00
Всього 24 641,71 грн

Загальний розмір пені за прострочення сплати аліментів за період з 23 вересня 2020 року по 28 лютого 2022 року становить 40 102,24 грн. (15 460,53 + 24 641,71). Саме цей розмір пені зі сплати аліментів суд вважає обґрунтованими та належним, оскільки здійснений за правилами, які наведені у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року №333/6020/16, а також, враховуючи часткову сплату аліментів відповідачем.

Суд відхиляє доводи сторони відповідача про те, що він ніде не працює і в нього поганий майновий стан, оскільки з наданих позивачем копій документів слідує, що у період з вересня 2021 року по листопад 2021 року відповідач неодноразово придбавав будівельні матеріали на значні суми, тобто, його майновий стан був задовільний. Ці докази були надані ним в ході судового розгляду цивільної справи №161/1468/20, в якій вирішується спір про поділ спільної сумісної власності подружжя (а.с.13-58).

Посилання сторони відповідача на те, що матеріальну допомогу на купівлю будівельних матеріалів надають його батьки, не підтверджені жодними належними та допустимими доказами. Навіть, якщо припустити факт надання такої допомоги, сторона відповідача не пояснила суду, чому такі кошти ОСОБА_2 в першу чергу спрямував на покращення свого майнового стану, а не надання матеріального забезпечення своїм дітям у формі аліментів.

Суд також відхиляє посилання сторони відповідача про те, що йому не було відомо про відкрите виконавче провадження, реквізити для перерахування аліментів, оскільки про факт ухвалення рішення про стягнення аліментів йому було достовірно відомо, адже його представник був присутній при його проголошенні, а не знання, чи небажання знати реквізити для перерахування аліментів не позбавляли відповідача можливості виконати свої аліментні зобов`язання, зокрема шляхом поштового переказу на адресу стягувача, яка йому відома, або шляхом внесенням коштів на депозитний рахунок нотаріуса, як це передбачено ст.537 ЦК України. В цій частині суд підкреслює взаємосуперечність позиції як відповідача, так і його представника адвоката Тратнікова Я.В., оскільки в адвокатському запиті на адресу органу ДВС у лютому 2022 року цей адвокат стверджує, що його довірителю невідомі реквізити для перерахування аліментів, але ще у квітні 2021 року відповідач перерахував аліменти і саме на реквізити органу ДВС (а.с.70, 77). Це означає, що відповідач достовірно знав як про відкрите виконавче провадження, так і про відповідні реквізити починаючи, принаймі, з квітня 2021 року, але все одно не сплачував аліменти вчасно.

Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути пеню за прострочення сплати аліментів за період з 23 вересня 2020 року по 28 лютого 2022 року у розмірі 40 102,24 грн. Підстав зменшувати цю суму на підставі ч.2 ст.196 СК України суд не знаходить, оскільки відповідних клопотань сторона відповідача суду не заявляла, а його матеріальний стан, як це встановлено судом, дозволяв відповідачу своєчасно та у повному обсязі сплачувати аліменти. Доказів того, що сімейний стан відповідача не дозволяв йому вчасно сплачувати аліменти, він також не надав.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає таке.

Відповідно до положень ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи, до яких зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу, проведенням експертиз, а також інші витрати пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (ч. 2 ст. 137 ЦПК).

Витрати на професійну правничу допомогу покладаються: у разі задоволення позову на відповідача; у разі відмови в позові на позивача; у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. (ч. 2 ст. 141 ЦПК).

При цьому суд зобов`язаний врахувати: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися (ч. 3 ст. 141 ЦПК).

Відповідно до ч. 4, 5, 6 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

В підтвердження понесених витрат на правничу допомогу представником позивача надані суду копія договору про надання правової допомоги №1 від 01.10.2019, ордер на надання правничої (правової) допомоги від 26.04.2022, серії АС №1037766, копія свідоцтва про право на зайняття адвокатської діяльності №245 від 04.06.2003, акт приймання-передачі послуг від 08.07.2022.

Суд зауважує, що у акті приймання-передачі послуг від 08.07.2022 детально описано характер наданих послуг та вартість останніх. Так, загальний розмір витрат на професійну правничу допомогу становить 8 250,00 грн.

У клопотанні від 11 липня 2022 року відповідач просить зменшити розмір витрат на оплату правничої допомоги, мотивуючи тим, що він є явно завищеним та неспівмірним із складністю справи.

Суд зауважує, що у пунктах 34-47 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382 цс 19) зазначено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У постанові Верховного Суду від 20 січня 2021 року у справі № 750/2055/20 (провадження № 61-16723 св 20) вказано, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Наведене узгоджується з правовими висновками, викладеними в постановах Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі № 465/3458/15-ц (провадження № 61-19582 св 20), від 09 листопада 2021 року у справі № 759/14346/16 (провадження № 61-12783 св 21), від 13 червня 2022 року у справі №456/7206/18 (провадження 61-5547 св 21).

Суд не вбачає підстав для зменшення розміру понесених стороною позивача витрат, оскільки відповідне клопотання відповідача не обґрунтоване у визначений процесуальним законом порядок та спосіб.

Так, понесені позивачем витрати на правничу допомогу є співмірними із складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг, затраченим ним часом на надання таких послуг, які відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру.

Разом із тим, оскільки позовні вимоги задоволені частково у розмірі 40 102,24 грн., що становить 62,73% від заявленого до стягнення розміру пені - 63 931,61 грн., то й витрати на професійну правничу допомогу підлягають стягненню із відповідача пропорційно до задоволених вимог, що становить 5 175,23 грн.

Оскільки при зверненні до суду позивач не сплачувала судового збору, як особа звільнена від його сплати, то з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 622,53 грн. (пропорційно розміру задоволених позовних вимог).

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.141, 265 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 пеню за прострочення сплати аліментів за період з 23 вересня 2020 року по 28 лютого 2022 року у розмірі 40 102,24 грн. (сорок тисяч сто дві гривні двадцять чотири копійки).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 5 175 (п`ять тисяч сто сімдесят п`ять) грн. 23 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 622,53 грн. (шістсот двадцять дві гривні п`ятдесят три копійки).

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Волинського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивачем у справі є ОСОБА_4 , АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідачем у справі є ОСОБА_2 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Повне судове рішення складено

та підписано 12 липня 2022 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області Л.М. Присяжнюк