КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2022 року місто Київ.

Справа 758/3153/21-ц

Апеляційне провадження № 22-ц/824/7050/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Судді-доповідача: Желепи О.В.,

суддів: Кравець В.А., Поливач Л.Д.

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "КБ "Приват Банк" на рішення Подільського районного суду міста Києва від 24 січня 2022 року (ухвалене в складі судді Ковбасюк О.О. інформація щодо дати складання повного тексту рішення відсутня)

в справі за позовом Акціонерного товариства "КБ "Приват Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 24 січня 2022 року позов банку задоволено частково. Стягнуто на користь позивача заборгованість 200 000 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням, в частині відмови в задоволенні вимог про стягнення процентів в сумі 45 918 грн. 68 коп. позивач 21 лютого 2022 року подав апеляційну скаргу, в якій просить про його скасування, з ухваленням нового рішення про задоволення таких вимог.

В апеляційній скарзі посилається на те, що відповідач ОСОБА_1 з умовами та правилами, тарифами банку ознайомлений зобов`язується неухильно дотримуватись.

Зазначає, що позивачем було виконано вимоги Закону «Про споживче кредитування» №1734-VIII, проінформовано відповідача про умови кредитування, 12.07.2018 року відповідачем було підписано Паспорт споживчого кредиту. Паспорт є належним доказом по справі і безпідставно не прийнято судом.

Місцевим судом проігноровано факт погодження з відповідачем умов кредитування у паспорті кредиту від 12.07.2018 р. та безпідставно відмовлено в їх стягненні з посиланням на непогодження таких умов з відповідачем.

Заперечень щодо підпису паспорту з боку відповідача не було. Отже, сторонами були досягнуті усі істотні умови кредитування та розрахунок заборгованості здійснено банком на підставі узгоджених сторонами умов кредитування.

АТ КБ «Приват Банк» посилається на висновки Верховного Суду у постанові від 02 грудня 2020 року в справі №284/157/20-ц. в якому Верховний Суд дійшов до висновку, що Паспорт споживчого кредиту є належним доказом щодо погодження розміру відсотків.

Отже, місцевий суд порушив порядок, встановлений для вирішення питання, допустив однобічність та неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у рішення, фактичним обставинам справи. Не встановив дійсних прав та обов`язків сторін, які випливають з кредитного договору, допущено порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи і відповідно ст. ст. 376 ЦПК України є підставою для зміни рішення.

Ухвалою від 23 травня 2022 року Київським апеляційним судом відкрито апеляційне провадження в даній справі та надано учасникам справи 5-ти денний строк з моменту отримання ухвали для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

Станом на 12 липня 2022 року відзиву не подано.

Відповідно до ч. 1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

За правилами ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в оскаржуваній частині, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Зазмістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Задовольнивши позов частково, суд встановив такі обставини:

Судом встановлено, що анкета-заявка підписана відповідачем 12 липня 2018 року.

Згідно з наданим банком розрахунком, у відповідача за вказаним кредитним договором станом на 14 лютого 2021 року виникла заборгованість за кредитом на загальну суму 245918,68 грн., яка складається з 200000 грн. заборгованості кредитом та 45918,68 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Позивач, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути проценти за користування кредитом, пеню та штрафи за несвоєчасну сплату заборгованості.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 12 липня 2018 року, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: http://privatbank.ua як невід`ємні частини спірного договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що відповідач розумів, ознайомився і погодився саме з цими Витягом з Тарифів та Витягом з Умов, підписуючи анкету-заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг позивача, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати процентів, неустойки (пені, штрафів), та, зокрема, у зазначених розмірах і порядках нарахування, що містяться у доданих банком до позовної заяви документах.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено також у Постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим позивач в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто, кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без надання підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Крім того, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Відповідна правова позиція викладена в Постанові Великої Палати Верховного суду від 03 липня 2019 року №342/180/17.

Оскільки фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості за кредитом у розмірі 200000,00 грн.

Дослідивши наявні в справі письмові докази, колегія суддів встановила, що вищенаведені обставини справи, які суд визнав встановленими є доведеними. Висновки суду відповідають обставинам та вимогам Закону.

Доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом першої інстанції висновків Верховного Суду у постанові від 02 грудня 2020 року в справі №284/157/20-ц та про те що Паспорт споживача кредиту підписаний відповідачем є доказом дотримання письмової форми договору в частині обов`язку позичальника виплачувати проценти колегією суддів відхиляється, адже Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові по справі № 393/126/20 від 23 травня 2022 року вбачає наявні підстави для відступу від висновку Верховного Суду, викладеного у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 грудня 2020 року у справі № 284/157/20-ц (провадження № 61-13569св20) про те, що паспорт споживчого кредиту є невід`ємною складовою частини спірного кредитного договору з огляду на згоду позичальника з умовами кредитування, яка підтверджена його підписом.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду прийшов до висновку, що ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.

Інші доводи скарги висновків суду не спростовують та є фактично повторенням доводів позову, яким суд у своєму рішенні надав належну правову оцінку.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційним судом встановлено, що рішення постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

В зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) - г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "КБ "Приват Банк" - залишити без задоволення.

Рішення Подільського районного суду міста Києва від 24 січня 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її підписання, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 12 липня 2022 року.

Судді: О.В. Желепа

В.А. Кравець

Л.Д. Поливач