Справа № 167/471/22
Номер провадження 2/167/270/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 вересня 2022 року м. Рожище

Рожищенський районний суд Волинської області у складі:

головуючого судді Сіліч І. І.,

з участю:

секретаря судового засідання Матвійчук Л. О.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника третьої особи - Дубчук Ж. В.,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі Рожищенського районного суду Волинської області справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору орган опіки та піклування Рожищенської міської ради Луцького району Волинської області про визначення місця проживання дитини

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору орган опіки та піклування Рожищенської міської ради Луцького району Волинської області про визначення місця проживання дитини.

Свій позов мотивує тим, що з 30 вересня 2006 року він перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Під час шлюбу у них народилося двоє дітей: син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вказує, що відповідач ОСОБА_2 проживає окремо за адресою: АДРЕСА_1 . Діти залишились проживати з ним за адресою: АДРЕСА_2 та перебувають на його повному утриманні. Зазначає, що він займається вихованням синів, піклується про їх здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Для синів створені всі необхідні умови для проживання, з синами у нього склалися дуже гарні міцні та дружні стосунки. ОСОБА_1 зазначає, що визначення місця фактичного проживання малолітнього ОСОБА_5 разом із ним відповідатиме інтересам дитини, оскільки син і сам бажає проживати з батьком. Разом з цим, зазначає, що не буде чинити перешкод у спілкуванні сина з матір`ю. Покликаючись на те, що з відповідачем не може дійти згоди щодо визначення місця проживання дитини, просить суд визначити місце проживання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 .

Ухвалою судді Рожищенського районного суду Волинської області від 26 серпня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання 09 вересня 2022 року о 13 год 00 хв.

Позивач ОСОБА_1 в підготовчому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позовній заяві та просив позов задовольнити. Надав пояснення близькі за змістом щодо обґрунтувань позову.

Відповідач ОСОБА_2 в підготовче засідання не з`явилась. 09 вересня 2022 року суду надана заява про визнання позовних вимоги та розгляд справи у її відсутності.

Представник третьої особи - Дубчук Ж. В. в підготовчому засіданні просила позов задовольнити, так як малолітня дитина ОСОБА_4 дійсно проживає з батьком ОСОБА_1 та перебуває на його утриманні.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд ухвалив розглядати справу за відсутності відповідача.

Згідно з ч. 1. ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Приписами ч. 3 ст. 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Суд, заслухавши пояснення позивача, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, встановивши, що визнання позову відповідачем не суперечить обставинам справи та не порушує права та інтереси інших осіб, доходить висновку про розгляд справи у підготовчому судовому засіданні та задоволення заявлених позовних вимог з таких підстав.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 з 30 вересня 2006 року перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі.

Під час шлюбу у сторін народилося двоє дітей: син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З пояснень сторін в судовому засіданні та матеріалів справи судом встановлено, що позивач разом з синами - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , однак фактично проживають за адресою: АДРЕСА_2 . Для дітей створені належні умови для проживання, навчання, відпочинку та їх розвитку, що підтверджується актом обстеження умов проживання від 10 серпня 2022 року та копією довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житоловому приміщенні/будинку осіб №702 від 10.08.2022 року виданої відділом ЦНАП.

Відповідно до довідок №147, 148 від 12 серпня 2022 року Комунального закладу загальної середньої освіти «Рожищенський ліцей №4» Рожищенської міської ради Луцького району Волинської області, неповнолітній ОСОБА_3 , 2007 року народження навчається в 10-А класі, а малолітній ОСОБА_4 , 2015 року народження навчається в 2-Б класі.

Згідно висновків психологічного обстеження учнів 10-А та 2-Б класу КЗ ЗСО «Рожищенський ліцей №4», ОСОБА_3 та ОСОБА_4 охоче ідуть на контакт. Діти активні, комунікабильні, що позитивно впливає на соціальний та інтелектуальний розвиток.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Згідно з ч. 2, 8, 9 ст. 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно з ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Відповідно до ч. 1 ст. 18, ч. 1 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У ч. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до ч. 2, 4 ст. 29 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

Згідно з ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

У ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року у справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) зазначено, що «тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку».

Зокрема, зібрані у даній справі докази свідчать про те, що позивач піклується про дітей, створено умови належного виховання та розвитку дітей; відповідач фактично не заперечує щодо проживання малолітнього сина ОСОБА_5 з батьком. При бажанні дитини батько не заперечує щодо спілкування його з матір`ю.

В судовому засіданні не встановлено обставин, які б унеможливлювали проживання дитини з батьком чи негативно впливали на його виховання та розвиток.

Мати дітей, яка безсумнівно відіграє важливу роль у житті та розвитку дітей, має право та обов`язок піклуватися про здоров`я дітей, стан їх розвитку, незалежно від того з ким діти будуть проживати.

При цьому суд зазначає, що у цій справі не вирішувалося питання про розлучення матері з дітьми, оскільки мати дітей при визначенні місця проживання дитини з батьком не може бути обмежена у своєму праві на спілкування з дітьми, турботу відносно дітей та участь у вихованні дітей. Більше того, виходячи з положень ст. 157, 181 СК України, той з батьків, хто проживає окремо, зобов`язаний так само брати учать у вихованні та утриманні дитини, як і той, хто проживає з дитиною, останній до того ж не має права перешкоджати у такому спілкуванні. А отже, при визначенні місця проживання дітей з батьком, матір не позбавляється можливості спілкування з дітьми та участі у їх вихованні та утриманні. Відповідач, як мати дітей, може реалізувати свої права шляхом досягнення домовленостей з батьком дитини щодо встановлення часу спілкування у позасудовому порядку або за судовим рішенням, у разі порушення її прав.

Крім того, суд звертає увагу обох сторін на те, що для гармонійного та повноцінного розвитку дитини участь обох батьків є важливою у вихованні сина та, останніми, як батьками дітей, в свою чергу, необхідно налагодити відносини між собою з метою досягнення належного спільного виховання сина.

Беручи до уваги обставини цієї справи, ураховуючи, що відповідач не заперечує щодо визначення місця проживання сина ОСОБА_5 з відповідачем, суд вважає за можливе позов задовольнити та визначити місце проживання ОСОБА_4 з батьком, оскільки зазначене буде відповідати якнайкращим інтересам дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Однак, згідно клопотання ОСОБА_1 судовий збір слід залишити за позивачем.

Керуючись ст. 12, 81, 200, 206, 259, 263-265 ЦПК України, 141, 161 СК України, 8, 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства», суд

УХВАЛИВ :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору орган опіки та піклування Рожищенської міської ради Луцького району Волинської області про визначення місця проживання дитини - задовольнити.

Визначити місце проживання дитини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 .

Судові витрати залишити за позивачем ОСОБА_1 .

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання повного судового рішення 09 вересня 2022 року.

На виконання п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України суд зазначає повне найменування сторін та інших учасників справи.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Третя особа: орган опіки та піклування Рожищенської міської ради Луцького району Волинської області, місцезнаходження: м. Рожище, вул. Грушевського, 12 Волинська область, .

Представник третьої особи: начальник служби у справах дітей Рожищенської міської ради Луцького району Волинської області Дубчук Жанна Володимирівна, робоча адреса м. Рожище, вул. Грушевського, 12 Волинська область.

Головуючий суддя І. І. Сіліч