Справа № 139/114/22
Провадження № 2/139/41/22
РІШЕННЯ

іменем України

10 серпня 2022 року Мурованокуриловецький районний суд Вінницької області в складі: головуючого - судді Тучинської Н.В.

представника первісного позивача адвоката Кугутюка О.В.,

представника первісного відповідача адвоката Чернілевської Р.В.,

з участю секретаря судових засідань Хонькович Л.І.,

розглянувши в смт Муровані Курилівці у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів, -

в с т а н о в и в:

Між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 була досягнута домовленість про купівлю-продаж житлового будинку по АДРЕСА_1 .

04 серпня 2020 року ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 2 тисячі доларів США, в якості авансу за купівлю житлового будинку, про що було складено відповідні розписки.

Договір купівлі-продажу житлового будинку між сторонами укладено не було, ОСОБА_1 втратив інтерес до купівлі житлового будинку, а тому у липні 2021 року запропонував ОСОБА_2 повернути йому аванс. Пропозиція ОСОБА_1 залишена без виконання.

Представник ОСОБА_1 адвокат Кугутюк Олександр Васильович23 лютого 2022 року звернувся до суду з позовом. В якому заявлено вимоги стягнути з відповідача ОСОБА_2 2 000 доларів США, сплачених ОСОБА_1 ОСОБА_2 як аванс за майбутнім договором купівлі-продажу житлового будинку в с. Капустяни Гайсинського району Вінницької області, та 3% річних від простроченої суми на підставі ст. 625 ЦК України у розмірі 37,80 доларів США.

На виконання вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України, 04 травня 2022 року судом було отримано інформацію про зареєстроване місце проживання відповідача в с. Немерче Могилів-Подільського (раніше Мурованокуриловецького) району Вінницької області (а.с. 22).

Ухвалою судді від 09 травня 2022 року (а.с. 24) відкрито провадження у справі та постановлено про розгляд справи у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін.

Копію ухвали та копію позовної заяви з додатками відповідач отримала 14 травня 2022 року (а.с. 26).

01 червня 2022 від представника відповідача адвоката Чернілевської Руслани Віталіївни (а.с. 31, 32) отримано відзив на позов (а.с. 27-30) та зустрічну позовну заяву (а.с. 35-40).

Предметом зустрічного позову є стягнення із ОСОБА_1 33 тисячі гривень за користування впродовж 11 місяців (з 04 серпня 2020 року до 16 липня 2021 року) житловим будинком та земельною ділянкою ОСОБА_2 в с. Капустяни Гайсинського району Вінницької області в сумі 33 тисячі гривень. Підставою для зустрічного позову названо домовленість між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про купівлю-продаж будинку із земельною ділянкою, факт користування ОСОБА_1 та його сім`єю належним позивачу за зустрічним позовом будинком та земельною ділянкою впродовж 11-ти місяців, відмова ОСОБА_1 від купівлі будинку та пред`явлення ним до суду вимоги про повернення авансу за придбання будинку.

Ухвалою від 03 червня 2022 року (а.с. 43-44) зустрічну позовну заяву об`єднано з первісним позовом та постановлено перейти від розгляду в порядку спрощеного позовного провадження до розгляду в загальному позовному провадженні, призначено підготовче провадження.

Ухвалою суду від 27 червня 2022 року (а.с. 51-52) підготовче провадження закрито і справу призначено до розгляду по суті.

29 червня 2022 року від представника первісного позивача адвоката Кугутюка О.В. (а.с. 16), надійшов відзив на зустрічну позовну заяву (а.с. 54-55), який він відправи до суду та іншій стороні у справі 24 червня 2022 року.

Сторони в судове засідання не з`явилися. З урахуванням думок їх представників, судом було постановлено ухвалу про розгляд справи за відсутності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Представники сторін та заявлені стороною первісного позивача свідки приймають участь в судовому засіданні в режимі відеоконферензв`язку на підставі відповідних ухвал суду (а.с. 77, 84).

В судовому засіданні представник первісного позивача адвокат Кугутюк Олександр Васильович (а.с. 16) первісний позов підтримав та пояснив: 04 серпня 2020 року ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 2 тисячі доларів США як аванс за купівлю у неї житлового будинку по АДРЕСА_1 . У зв`язку із сімейними обставинами ОСОБА_1 втратив можливість здійснити купівлю будинку, а тому у липні 2021 року звернувся до ОСОБА_2 із пропозицією про повернення суми авансу, однак, та уникає повернення коштів, а тому ОСОБА_1 вимушений за захистом своїх прав звернутися до суду. Крім того, із 06 липня 2021 року ОСОБА_2 безпідставно користується чужими ( ОСОБА_1 ) коштами, а тому на підставі ст. 625 ЦК України має сплатити 3% річних, що станом на момент підписання позовної заяви (21 лютого 2022 року) становить 37,80 доларів США. Таким чином, просив задовольнити первісний позов у повному обсязі, в тому числі, стягнути із ОСОБА_2 судові витрати, що складаються із витрат на правничу допомогу в сумі 9 тисяч гривень та із витрат по сплаті судового збору в сумі 992 гривні 40 копійок.

Вимоги за зустрічним позовом вважає безпідставними, оскільки між сторонами не укладався договір оренди житла, крім того, ОСОБА_1 ніяким чином не використовував житловий будинок, за який ОСОБА_2 сплатив аванс, в тому числі і для проживання. Просив відмовити в задоволенні зустрічних позовних вимог.

Представник відповідача за первісним позовом адвокат Чернілевська Руслана Віталіївна (а.с. 31, 32) вимоги за первісним позовом не визнала. Зокрема, заявила, що у жодній із двох розписок не міститься доказів того, що валютою розрахунку були саме долари США. ОСОБА_2 визнає, що отримала від ОСОБА_1 2 тисячі гривень. Однак, оскільки нотаріального посвідчення попереднього договору купівлі-продажу не відбулось, він є недійсним, а тому стягнення таких коштів як аванс неможливе. Вважає безпідставною вимогу про стягнення із ОСОБА_2 3% річних за користування грошовими коштами, оскільки це суперечить правовій позиції, висловленій ВС у постанові від 25 квітня 2018 року у справі № 679/2231/15-ц.

Заявляє, що 04 серпня 2020 року ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 частину грошових коштів за майбутні купівлю-продаж житлового будинку по АДРЕСА_1 , а вона передала йому ключі від цього будинку. Відмовившись від купівлі цього будинку ОСОБА_1 лише 16 липня 2021 року повернув ОСОБА_2 ключі від житлового будинку. Таким чином, з 04 серпня 2020 року до 08 липня 2021 року ОСОБА_1 фактично користувався будинком та присадибною земельною ділянкою. ОСОБА_2 запропонувала ОСОБА_1 сплатити за оренду домоволодіння, однак той відмовився. Отже, оскільки ОСОБА_1 11 місяців користувався чужим майном, ОСОБА_2 на підставі ст. 1212 ЦК України має право вимагати повернення такого його збагачення. Найнижча вартість оренди житла становить 3 тисячі гривень на місяць, а тому стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає 33 тисячі гривень (3 тисячі х 11 місяців).

Просить задовольнити вимоги за зустрічним позовом та стягнути з ОСОБА_1 судові витрати у вигляді сплаченого при подачі зустрічного позову судового збору та витрат на правничу допомогу, докази про які будуть надані суду у відповідності до абзацу 2 ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

В судовому засіданні були допитані свідки сторони первісного позивача ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Від допиту свідка ОСОБА_6 представник первісного позивача відмовився.

Так, свідок ОСОБА_7 суду пояснила, що вона проживає поруч з будинком, який ОСОБА_2 хотіла продати ОСОБА_1 , а тому знає такі обставини: у цьому будинку жила бабуся ОСОБА_8 , а, коли та вже занемогла, до неї приїхав її син батько ОСОБА_8 . Після смерті власника будинку ОСОБА_9 якийсь час продовжував проживати у будинку, хотів його продати, але на будинок не було документів. Після його смерті, через певний час цей будинок вирішив купити ОСОБА_1 . Він жив у своєї тещі, будинок якої був навпроти будинку по АДРЕСА_1 . Зі слів ОСОБА_1 знає, що він дав ОСОБА_10 частину грошей за будинок - 2 тисячі доларів США. Сам ОСОБА_1 у ньому не жив, але розчистив подвір`я, викосив бур`яни в городі. Припускає, що ОСОБА_1 передумав купувати будинок, оскільки не були готові документи. Тепер на той будинок є нові купці, вони вже викопали криницю на подвір`ї, завезли дрова, але ще не живуть.

Свідок ОСОБА_4 пояснив суду: В даний час ОСОБА_1 живе у своєї тещі в с. Капустяни, а він живе з ними через межу. Знає, що ОСОБА_11 є спадкоємицею ОСОБА_12 , тому й продає його (його матері) будинок. Зі слів ОСОБА_1 йому відомо, що той дав ОСОБА_13 частину грошей за купівлю будинку в сумі 2 тисячі доларів США, а тепер вона не хоче йому повернути цю суму. В спірному будинку ОСОБА_1 не жив, а лише зачищав там подвір`я.

Свідок ОСОБА_5 суду пояснила, що вона у серпні 2020 року працювала секретарем Капустянської сільської ради. Тоді до неї підійшли ОСОБА_1 та ОСОБА_2 і попросили посвідчити їх підписи на розписках про передачу грошей. Тоді вона дізналася, що ОСОБА_2 продає будинок, в якому жив її тато, а ОСОБА_1 купує його. При ній ОСОБА_1 передав суму грошей в доларах США ОСОБА_2 як аванс за наступну купівлю будинку. Про інші обставини справи їй нічого не відомо, в тому числі вона не знає, чи жив хтось у спірному будинку.

Судом також було досліджено письмові докази, подані сторонами, зокрема:

1)розписка ОСОБА_2 про отримання від ОСОБА_1 2 тисяч доларів США як аванс за продаж житлового будинку та про передачу ключів від такого житлового будинку (а.с. 11) (оригінал розписки утримується у ОСОБА_1 );

2)розписка ОСОБА_1 про передачу ОСОБА_2 2 тисячі доларів США авансу за купівлю житлового будинку по АДРЕСА_1 та про його зобов`язання сплатити повну вартість після укладення договору купівлі-продажу (а.с. 12) (оригінал, зі слів адвоката ОСОБА_14 , знаходиться в ОСОБА_2 , а посвідчена копія у ОСОБА_1 );

3)звернення ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення авансу в сумі 2000 доларів США (а.с. 9) із доказами про вручення такого звернення (а.с. 10);

4)довідка про орієнтовну ринкову вартість оренди житлового будинку (а.с. 86).

Заслухавши пояснення представників сторін, пояснення свідків, дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку що первісний позов підлягає до часткового задоволення, а зустрічний позов задоволенню не підлягає, з огляду на наступне:

Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що 04 серпня 2020 року між сторонами було досягнуто домовленості про купівлі-продаж житлового будинку по АДРЕСА_1 .

Ця обставина сторонами визнається.

На підтвердження даної домовленості 04 серпня 2020 року ОСОБА_2 написала та підписала розписку про отримання від ОСОБА_1 двох тисяч доларів США як авансу за продаж житлового будинку та про передачу ключів від такого житлового будинку (а.с. 11). Цього ж числа ОСОБА_1 видав ОСОБА_2 розписку про передачу двох тисяч доларів США авансу за купівлю житлового будинку по АДРЕСА_1 та про його зобов`язання сплатити повну вартість після укладення договору купівлі-продажу (а.с. 12).

Факт передачі частини коштів від вартості житлового будинку (предмету домовленості) і розмір цієї частини дві тисячі - також сторонами не заперечується.

Відповідачем за первісним позовом не визнається валюта переданих/отриманих коштів.

Невизнання представником ОСОБА_2 адвокатом Чернілевською Р.В. у відзиві та в судовому засіданні валюти грошової домовленості між сторонами, на думку суду, є способом захисту від пред`явлених вимог, але таке невизнання спростоване належними доказами.

Так, і в розписці ОСОБА_2 (а.с. 11), і в розписці ОСОБА_1 (а.с. 12) після зазначення цифрової суми домовленості «2000» стоїть знак $.

Символ долара США $ є загальновідомим, і в стандарті Unicode пишеться і з двома вертикальними рисками, і з однією рискою.

Відповідно до ч. 3 ст. 82 ЦПК України, обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Крім того, і свідок ОСОБА_5 , яка посвідчувала на розписках підписи сторін, ствердила факт, що в її присутності ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 як аванс саме долари США.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 22.08.2019 року по справі №369/3340/16-ц, провадження №61-7418св18, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Зміст позову ОСОБА_1 полягає у вимозі повернення грошових коштів, одержаних від нього відповідачем як попередню оплату в рахунок суми за основним договором, у зв`язку з тим, що зобов`язання не виконано (не укладено основний договір).

Спірні правовідносини регулюють положення статті 570 ЦК України, якою належить керуватися при вирішенні спору.

Згідно статті 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Таким чином, внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце лише в разі наявності зобов`язання, яке повинно було виникати на підставі договору купівлі-продажу будинку.

За договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України).

Договір купівлі - продажу житлового будинку (квартири) та іншого нерухомого майна укладається в письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню (ст. 657 ЦК). В разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним (ч. 1ст. 220 ЦК України).

Тобто, правовідносини при здійсненні оплатної передачі нерухомого майна його власником за грошові кошти іншій особі, а також відповідні наслідки цих правовідносин виникають лише після укладення в письмовій формі договору купівлі-продажу та його нотаріального посвідчення.

На відміну від завдатку, аванс - це лише спосіб платежу. Він не виконує забезпечувальної функції, а виконує функцію попередньої оплати. У разі видачі авансу кредитор не може бути зобов`язаний до повернення авансу у подвійному розмірі і, відповідно, до відшкодування збитків.

У разі коли сторони лише домовилися укласти договір, але відповідно його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі повертаються в тому розмірі, в якому вони надавалися.

Оскільки договір купівлі-продажу житлового будинку, який за своєю формою та змістом відповідав би вимогам закону, між сторонами у справі укладено не було, а сторони лише домовилися укласти такий договір в майбутньому, передана ОСОБА_1 відповідачу грошова сума в розмірі дві тисячі доларів США є авансом, який підлягає поверненню позивачу.

Такі правові висновки сформовані Верховним Судом України в постанові від 13 лютого 2013 року у справі № 6-176цс12, в постанові від 25 вересня 2013 року у справі № 6-82цс13 та в подальшому підтримувалися Верховним Судом в постановах від 28 серпня 2019 року у справі № 128/1885/14-ц та від 27 листопада 2019 року у справі № 520/6286/16-ц та в інших.

Щодо вимоги ОСОБА_1 про стягнення із ОСОБА_2 3% річних в сумі 37,80 доларів США, суд зазначає наступне:

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За своєю суттю обов`язок щодо повернення грошових коштів, отриманих як передоплата, не можна розцінювати як грошове зобов`язання в розумінні статті 625 ЦК України.

Стягнення попередньої оплати не є наслідком порушення грошового зобов`язання, оскільки відповідні дії вчиняються не на виконання взятих на себе грошових зобов`язань, а з інших підстав - повернення сплаченої попередньої оплати за неукладений договір купівлі-продажу.

Таким чином, нарахування процентів за користування авансом нормами закону не передбачено, а тому в цій частині позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.

Аргументи суду щодо зустрічного позову:

ОСОБА_2 обґрунтовує свою вимогу обставиною, що ОСОБА_1 з 04 серпня 2020 року до 08 липня 2021 року (11 місяців) фактично користувався чужим майном житловим будинком і присадибною земельною ділянкою по АДРЕСА_1 . На підставі ст. 1212 ЦК України просить про стягнення 33 тисяч гривень, або 3 тисячі гривень за кожен місяць користування чужим майном.

Суд не погоджується із такою позицією сторони позивача за зустрічним позовом, оскільки нею (стороною) не врахована правова природа правовідносин, які виникли між сторонами.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.

Правова позиція щодо застосування норм ст. 1212 ЦК України викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 679/2231/15-ц.

Таким чином, розписки (а.с. 11, 12), підписання яких не заперечується сторонами, свідчать про наявність між сторонами договірних правовідносин щодо купівлі-продажу у майбутньому нерухомого майна, що унеможливлює застосування до спірних правовідносин положень ст. 1212 ЦК України, на яку у зустрічному позові посилається представник ОСОБА_2 як на підставу стягнення на її користь коштів за оренду житла.

У даному випадку можна було б керуватися положеннями Книги п`ятої «Зобов`язальне право» Цивільного кодексу України, якби сторонами було дотримано вимог ЦК України щодо договору найму житла, зокрема, ч. 1 ст. 810 ЦК України про те, що наймодавцем може бути лише власник житла.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. (ст. 80 ЦПК України).

На ствердження позовних вимог за зустрічним позовом ОСОБА_2 чи її представник не надали жодного доказу, за виключенням «Інформативної довідки» про орієнтовну ринкову вартість оренди житлового будинку у селах Гайсинського району. Однак, і до цього доказу суд відноситься критично, оскільки він є неналежним в розумінні ч. 1 ст. 77 ЦПК України, оскільки не містять інформацію щодо предмета доказування. Так, наявна в цьому документі вартість оренди житлового будинку наведена за період, що виходить за межі періоду, зазначеного в позовних вимогах.

Позивач за зустрічним позовом також не довела належними доказами факт проживання ОСОБА_1 у житловому будинку по АДРЕСА_1 , а показаннями свідків перед судом беззаперечно доведено твердження ОСОБА_1 , що він не проживав у житловому будинку по АДРЕСА_1 і не користувався земельною ділянкою біля нього, а лише знищив на території домогосподарства бур`яни.

Крім того, всі допитані судом свідки стверджували, що житловий будинок, який мали намір продати ОСОБА_2 , а купити ОСОБА_1 , належав не ОСОБА_2 і на нього не було правовстановлюючих документів.

За таких обставин, у ОСОБА_2 не виникало законного права розпоряджатися житловим будинком по АДРЕСА_1 , чи стягувати і отримувати за його користування плату.

Отже, обставини, якими обґрунтовуються вимоги зустрічного позову не доведені, у зв`язку з чим, в задоволенні зустрічного позову необхідно відмовити.

Під час ухвалення рішення суд, зокрема, вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати (п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.

У позовній заяві позивач зазначив, що його судові витрати складатимуться із судового збору та витрат на професійну правничу допомогу.

При зверненні до суду з цим позовом позивачем було сплачено 992 гривні 40 копійок судового збору (а.с. 5).

За приписами ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру заявлених позовних вимог.

Цим рішенням суд дійшов висновку про задоволення позовної вимоги ОСОБА_1 , а тому судові витрати у вигляді сплаченої суми судового збору підлягають компенсації з відповідача у повному розмірі.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, витрати на професійну правничу допомогу.

Виходячи із приписів ст. 137 ЦПК України, витрати на правничу допомогу адвоката включають в себе гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, допомогу, пов`язану зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; іншу правнича допомога, пов`язана зі справою.

Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року по справі № 826/1216/16 висловила правову позицію про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Наданими стороною позивача документами, зокрема, квитанцією до прибуткового касового ордера від 21.02.2022 (а.с. 14), описом виконаних робіт (а.с. 15), ордером (а.с. 16), додатком № 2 до договору про надання правової допомоги від 08.06.2022 (а.с. 56) та квитанцією до прибуткового касового ордера від 08.06.2022 (а.с. 57) доведено, що ОСОБА_1 на правничу допомогу адвоката витратив 9 000 гривень. Такий розмір витрат на оплату послуг адвоката співмірний зі складністю справи та обсягом виконаної адвокатом роботи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (підготовку позову, вивчення судової практики, підготовка відзиву на зустрічний позов, представництво інтересів сторони в суді і т.п.).

Відповідно до норм ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, зокрема, у вигляді витрат на правничу допомогу адвоката у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню також і судові витрати у вигляді витрат на правничу допомогу адвоката у сумі 9 000 гривень.

Таким чином, позивач ОСОБА_1 поніс у цій справі судові витрати на загальну суму 9 992 гривні 40 копійок (9000 грн + 992,40 грн), і вони підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_2 .

З врахуванням положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України про те, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, та положень п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України про те, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача, суд не вбачає підстав для задоволення викладених у відзиві на позов (а.с. 27-30) та у зустрічній позовній заяві (а.с. 35-40) вимог в інтересах ОСОБА_2 про відшкодування їй з ОСОБА_1 судових витрат.

Керуючись: ст.ст. 11, 15, 570, 625, 810, 1212 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 77, 80-82, 133, 137, 141, 229, 264, 265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Первісний позов задовольнити частково. Стягнути із ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , борг за розпискою від 04 серпня 2020 року в розмірі 2000 (дві тисячі) доларів США.

ОСОБА_1 відмовити в частині позову до ОСОБА_2 про стягнення 3% річних на підставі ч. 2 ст. 265 ЦК України.

Стягнути із ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , судові витрати в сумі 9 992 (дев`ять тисяч дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів відмовити.

Рішення може бути оскаржено сторонами протягом тридцяти днів з моменту проголошення до Вінницького апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Суддя: __________