ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 липня 2022 року м. Чернівці

справа № 727/786/22

провадження №22-ц/822/636/22

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Височанської Н.К.

суддів: Лисака І.Н., Одинака О.О.

секретар Скрипка С.В.

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 , про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_4 , на рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 13 червня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Чебан В.М.

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання.

Позовна заява обґрунтована тим, що вона перебувала у шлюбі з відповідачем, від якого вони мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Син ОСОБА_3 є повнолітнім та продовжує навчання у Буковинському державному медичному університеті, на денній формі навчання за держзамовленням, спеціальність «222-медицина» (магістр). Строк закінчення навчання 30 червня 2027 рік.

Зазначає, що вона працює та має заробіток, що становить близько 7000 грн на місяць, проте цих коштів не вистачає.

Відповідач на даний час працює на посаді лікаря-радіолога в радіологічному відділенні Чернівецького обласного клінічного онкологічного диспансеру, є здоровою, матеріально забезпеченою особою, стягнень за виконавчими документами з нього не проводиться, інших дітей на утриманні немає, а тому може надавати матеріальну допомогу на навчання сина.

Посилаючись на вказані обставини, просила суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 у розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку (доходів) щомісячно, до закінчення навчання.

Короткий зміст рішень суду першої інстанції

Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 13 червня 2022 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 у розмірі 1/6 частини усіх видів його заробітку (доходів) щомісячно, до досягнення ним 23-х річного віку, за умови, що він буде продовжувати навчання, починаючи стягнення з 01 лютого 2022 року.

Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у розмірі 992,40 грн.

Допущено негайне виконання рішення суду в межах платежу за один місяць.

Рішення суду мотивоване тим, що відповідач частково визнав позов та не заперечував щодо стягнення з нього аліментів у розмірі 1/7 частини усіх доходів.

При цьому, суд врахував, що обов`язок з утримання повнолітньої дитини лежить на кожному з батьків, а також те, що син сторін навчається за держзамовленням.

Короткий зміст та узагальнені доводи апеляційної скарги та позиції інших учасників

На дане рішення ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 13 червня 2022 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Посилається на те, що відповідач не надав суду жодного доказу, що його матеріальний стан зменшився з 01 лютого 2022 року, оскільки до цього часу відповідач сплачував на утримання сина 1/3 частину свого доходу.

Вказує на те, що наданий відповідачем акт Дунаєвецької міської ради від 03 травня 2022 року про перебування на утриманні відповідача батька пенсійного віку, не відповідає вимогам ст.ст.78,79 ЦПК України щодо допустимості та достовірності доказів. Вказаний акт підписаний від імені ради одним єдиним депутатом міської ради ОСОБА_5 , а також трьома свідками без зазначення їхніх адрес, анкетних та паспортних даних.

Крім того, на утриманні позивачки також перебуває батько, який є лежачим онкохворим пацієнтом, і вона несе всі необхідні витрати пов`язані з цим, утримуючи при цьому їх спільного з відповідачем сина.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Позиція апеляційного суду

Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи викладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Обставини справи

Судом встановлено, що сторони по справі є батьками - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до довідки Буковинського державного медичного університету №2118 від 27 вересня 2021 року, ОСОБА_3 є студентом I курсу, спеціальність «222-медицина» денної форми навчання, термін навчання з 01 вересня 2021 року по 30 червня 2027 року (а.с.8).

Мотиви, з яких виходив апеляційний суд та застосовані норми права

Так, відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України визначено питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає зазначеним вище вимогам закону.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно з частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі № 748/2340/17 зроблено висновок по застосуванню статті 199 СК України, який полягає в тому, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

Статтею 199 СК України передбачено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину до досягнення нею повноліття (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка передбачає, зокрема обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Таким чином, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, що перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) існування потреби у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та своїх повнолітніх дітей).

При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.

Такий правовий висновок Верховний Суд виклав в постановах від 05 лютого 2020 року у справі № 461/6882/16-ц та від 20 травня 2020 року у справі № 635/1139/17.

Відповідно до частини третьої статті 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із батьків, з яким вони проживають.

Стаття 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

За вимогами ч.1ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини , стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних, чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до наведеного, матеріальне становище платника аліментів є предметом доказування.

Апеляційним судом встановлено, що син сторін є студентом першого курсу Буковинського державного медичного університету денної форми навчання. У матеріалах справи відсутні докази отримання повнолітнім сином сторін іншого доходу, ніж аліменти.

Судом також встановлено, що відповідач працює на посаді лікаря-радіолога в радіологічному відділенні Чернівецького обласного клінічного онкологічного диспансеру, інших дітей чи осіб на утриманні немає, а тому може надавати матеріальну допомогу на утримання сина, який продовжує навчання.

При цьому суд виходить з того, що батько відповідача є пенсіонером та отримує пенсію, яка забезпечує йому відповідний прожитковий мінімум, а тому він не може відноситися до утриманців відповідача. Окрім того, в матеріалах справи відсутні докази того, що він потребує матеріальної допомоги.

На підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, з урахуванням встановлених обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що повнолітній син відповідача, який навчається у вищому навчальному закладі, потребує матеріальної допомоги, а тому стягнення аліментів з батька на його утримання є необхідним, оскільки обов`язок з утримання дитини покладається на обох батьків.

Проте колегія суддів, врахувавши те, що відповідач є працездатною особою, яка може надавати матеріальну допомогу на утримання свого повнолітнього сина, який продовжує навчання та у зв`язку з цим потребує такої допомоги, оскільки позбавлений можливості у зв`язку із навчанням на денній формі працевлаштуватися та одержувати певний дохід, вважає за необхідне змінити визначений судом першої інстанції розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, вважаючи обґрунтованим, достатнім та таким, що відповідає потребам повнолітнього сина відповідача, розмір аліментів у розмірі 1/4 частини всіх видів доходів відповідача.

Згідно з пунктами першим, четвертим частини першої статті 376 ЦПК України неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права є підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення.

За таких обставин, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої зміні.

Щодо розподілу судових витрат

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За подання до суду позовної заяви підлягав сплаті судовий збір у розмірі 992,40 грн, а за подання апеляційної скарги підлягав сплаті судовий збір в сумі 1 488,60 грн, а всього - 2 481 грн.

Позивачка на підставі пункту 3 статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях.

Оскільки апеляційний суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, то слід стягнути з відповідача 1 240,50 грн судових витрат в дохід держави.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_4 , задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 13 червня 2022 року змінити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходів) щомісячно, починаючи стягнення з 01 лютого 2022 року на період його навчання, але не більш ніж до досягнення ним двадцяти трьох років.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави 1 240 гривень 50 коп судових витрат.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Головуючий Н.К.Височанська

Судді: І.Н. Лисак

О.О. Одинак