ПОСТАНОВА

Іменем України

13 жовтня 2022 року м. Кропивницький

справа № 404/5094/21

провадження № 22-ц/4809/614/22

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Карпенка О. Л. (головуючий, доповідач), Голованя А. М., Мурашка С. І.,

за участю секретаря судового засідання Савченко Н. В.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

відповідач Акціонерне товариство «Альфа-Банк»,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору:

приватний нотаріус Цимбаревич Лідія Юріївна,

приватний нотаріус Мироник Оксана Вікторівна,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда (суддя Варакіна Н. Б.) від 17 січня 2022 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

08 липня 2021 року ОСОБА_1 і ОСОБА_2 пред`явили позов до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», зазначивши як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватного нотаріуса Цимбаревич Лідію Юріївну, приватного нотаріуса Мироник Оксану Вікторівну, в якому висунули такі вимоги:

визнати припиненою іпотеку за іпотечним договором № 030/04.08/88-45К від 14 квітня 2008 року, укладеним між ОСОБА_1 та ВАТ «Сведбанк», право іпотекодержателя за яким перейшло до ПАТ «Альфа-Банк»;

знати заборону відчуження нерухомого майна, а саме двокімнатної квартири АДРЕСА_1 , виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (реєстраційний номер обтяження 7014573) та Державного реєстру іпотек запис про обтяження нерухомого майна, зареєстрований у реєстрі за номером 7028102.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 14 квітня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №030/04.08/88-455К, згідно з яким ОСОБА_1 отримав кредитні кошти в сумі 100000,00 грн та зобов`язався повернути його частинами, з кінцевим терміном повернення до 13 квітня 2018 року, а також сплатити проценти 13,9% річних за користування кредитом.

14 квітня 2008 року задля забезпечення виконання основного зобов`язання за кредитним договором від 14 квітня 2008 року №030/04.08/88-455К ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 і ОСОБА_3 уклали іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Цимбаревич Л. Ю., зареєстрований у реєстрі для реєстрації нотаріальних дій за №1064, відповідно до якого іпотекодавці передали банку (іпотекодержателю) в іпотеку двокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , та накладено обтяження у формі заборони на її відчуження, яке зареєстрована в реєстрі за № 1065/50.

05 вересня 2008 року між ОСОБА_1 та ВАТ «Сведбанк» укладено додаткову угоду № 1 до Кредитного договору за умовами якої сума наданого кредиту складає 150000,00 грн.

04 листопада 2011 між ОСОБА_1 та ПАТ «Сведбанк» укладено договір про внесення змін та доповнень № 3 до Кредитного договору, відповідно до якого визначено розмір строкової заборгованості в сумі 167275,57 грн.

25 травня 2012 року між ПАТ «Сведобанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, зокрема щодо ОСОБА_1 ..

15 червня 2015 року між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа-Банк» укладено договір купівлі-продажу права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, зокрема щодо ОСОБА_1 .

На підставі укладених договорів купівлі-продажу права вимоги приватним нотаріусом Мироник О. В. 18 липня 2012 року внесені відомості до Державного реєстру іпотек, вказано розмір основного зобов`язання 167275,57 грн.

У зв`язку із простроченням позичальником виконання зобов`язань за кредитним договором від 14 квітня 2008 року № 030/04.08/88-455К АТ «Альфа-Банк» пред`явило позов про дострокове стягнення заборгованості.

12 липня 2013 року Кіровський районний суд м. Кіровограда ухвалив рішення по справі № 404/2447/13-ц про звернення стягнення на предмет іпотеки в межах суми заборгованості в розмірі 169463,37 грн.

Суд видав виконавчий лист № 404/2447/13-ц, який ПАТ «Альфа-Банк» пред`явив до примусового виконання приватному виконавцю виконавчого округу Кіровоградської області Мехед О. В., і 13 березня 2019 року ним відкрито виконавче провадження ВП № 58616064.

14 грудня 2020 року приватний виконавець Мехед О. В. у зв`язку з фактичним повним виконанням рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 12 липня 2013 року за вказаним виконавчим листом виніс постанову про закінчення виконавчого провадження та припинення чинність арешту майна боржника, зокрема, квартири.

Позивачі вважають, що зобов`язання за кредитним договором № 030/04.08/88-455К від 14 квітня 2008 року виконані в повному обсязі. З дня винесення постанови про закінчення виконавчого провадження ПАТ «Альфа-Банк» не висував ОСОБА_1 претензій чи вимог щодо виконання зобов`язань за кредитним договором.

Позивач неодноразово звертався до АТ «Альфа-Банк» з проханням надати підтвердження фактичного і повного виконання ним основного зобов`язання за кредитним договором, зняття обтяження з квартири, встановленого на підставі іпотечного договору, однак такі звернення відповідач ігнорує, а квартира дотепер перебуває під обтяженням, що порушує права позивачів.

Короткий зміст рішення суду

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 17 січня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_4 задоволено, а саме:

визнано припиненою іпотеку за іпотечним договором №030/04.08/88-455К від 14 квітня 2008 року договір, укладений між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ВАТ «Сведбанк», правонаступником прав та обов`язків якого є Акціонерне товариство «Альфа-Банк», посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Цимбаревич Л. Ю. 14 квітня 2008 року,зареєстровано в реєстрі за №1064;

припинено обтяження нерухомого майна, а саме:

- в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, про заборону на нерухоме майно за №7014573, зареєстровано: 14 квітня 2008 року 16:40:30 за №7014573 реєстратором: Приватний нотаріус Бабіч Л. Ю., 25006, Кіровоградська обл., м. Кропивницький, вул. Гоголя, 88/66, (0522) 32-30-85; підстава обтяження: іпотечний договір, 1064, 14 квітня 2008 року, ПН ОСОБА_5 ; об`єкт обтяження: квартира, адреса: АДРЕСА_2 , номер РПВН: 22712406; власник: ОСОБА_3 : власник ОСОБА_1 ; заявник: Відкрите акціонерне товариство «Сведбанк»,

- в Державному реєстрі іпотек про іпотеку за реєстраційним номером 7028102; тип обтяження: іпотека; зареєстровано: 18 липня 2012 року 14:16:46 реєстратором: приватний нотаріус Мироник О. В., 01004, м. Київ, вул. Червоноармійська, 43, к. 5, , 287-00-19; підстава обтяження: договір купівлі-продажу прав вимоги, 937, 15 червня 2012 року, Нотаріус ОСОБА_6 ; об`єкт обтяження: квартира, адреса: АДРЕСА_2 , номер РПВН: 22712406; іпотекодержатель: ПАТ «Альфа-Банк», Код: 23494714, 01001, м. Київ, вул. Десятинна, 4/6; майновий поручитель: ОСОБА_3 ; Боржник за основним зобов`язанням: ОСОБА_1 ; розмір основного зобов`язання: 167275,57 грн; строк виконання: 14 квітня 2032 року; Заставна: Немає;

стягнуто з АТ «Альфа-Банк» на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_4 судовий збір в сумі 908,00 грн.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , суд першої інстанції виходив з того, що основне зобов`язання за кредитним договором припинилося шляхом його повного виконання, а тому похідне від нього забезпечувальне зобов`язання у вигляді іпотеки також припинились згідно зі ст. 17 Закону України «Про іпотеку». Невизнання цього факту відповідачем та існування зареєстрованого обтяження порушує права позивачів.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач АТ «Альфа-Банк» оскаржив його в апеляційному порядку. В поданій до суду апеляційній скарзі відповідач просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення місцевого суду та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

В апеляційній скарзі відповідач стверджує про неповне з`ясування судом першої інстанції обставини, що мають значення для справи, неправильне застосував норми матеріального права, порушення норм процесуального права та помилковість висновку про повне виконання позичальником зобов`язань у зв`язку з виконанням ним рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 12 липня 2013 року у справі № 404/2447/13-ц.

Відповідач вважає, що зобов`язання за кредитним договором не виконані належним чином, а тому банк, на підставі норми ст. 625 ЦК України та п. 8.4.1 договору від 04 листопада 2011 року про внесення змін і доповнень № 3 до кредитного договору № 030/04.08/88-455К, у зв`язку із порушенням позичальником умов договору має право вимагати сплати підвищеної на 1 % процентної ставки. Отже, банк не позбавлений права на отримання підвищених процентів за неправомірне користування позичальником кредитом.

Узагальнений зміст відзиву на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_1 не погоджується з вимогами та доводами апеляційної скарги, просить суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Він вказав, що місцевий суд правильно встановив обставини справи і обґрунтовано вважав, що зобов`язання за кредитним договором №030/04.08/88-455К від 14 квітня 2008 року виконані в повному обсязі із дня винесення постанови про закінчення виконавчого провадження. Доводи відповідача про наявність у нього достатніх підстав для висунення вимог про сплату підвищених процентів за кредитом є неконкретними, не підтверджені доказами та розрахунками.

Відзиви на апеляційну скаргу від інших учасників справи до суду не надійшли.

Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції частина третя статті 360 ЦПК України.

Позиції сторін, висловлені в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції

Представник відповідача АТ «Альфа-Банк» адвокат Луньова А. Г. підтримала апеляційну скаргу, надала суду усні пояснення сто воно обставин справи та правової позиції відповідача.

Позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 суд повідомляв судовою повісткою-повідомленням про час, дату та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення № 989 та № 997, відповідно (а. с. 151, 152). Проте судові повістки позивачам не вручено у зв`язку з їх відсутністю за вказаною у позовній заяві (а. с. 2-4) та відзиві на апеляційну скаргу (а. с. 132-136) адресою: АДРЕСА_2 . За таких обставин та відповідно до п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України судові повістки вважаються врученими позивачам 01 серпня 2022 року (згідно з датою на відмітці у поштовому повідомленні про відсутність адресата).

Представник відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_7 вимоги апеляційної скарги відповідача не визнав, просив залишити їх без задоволення.

Інші учасники справи, треті особи: приватний нотаріус Миронюк О. В. і приватний нотаріус Цимбаревич Л. Ю. повідомлені належним чином про час, дату та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень (судових повісток-повідомлень) № 946, № 750 (с. 148, 150), але в судове засідання не з`явилися.

Згідно з ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а тому колегія суддів апеляційного суду ухвалила здійснити розгляд справи за відсутності сторін.

У зв`язку з неявкою всіх учасників справи та відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд першої інстанції встановив такі неоспорювані обставини справи:

14 квітня 2008 року ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № 030/04.08/88-455К, згідно з яким ОСОБА_1 отримав кредит в сумі 100000,00 грн, який зобов`язався повернути частинами до 13 квітня 2018 року та сплатити проценти за користування ним у розмірі 13,9 % річних.

В забезпечення виконання основного зобов`язання за кредитним договором від 14 квітня 2008 року № 030/04.08/88-455К між ВАТ «Сведбанк», як іпотекдержателем, та ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , як іпотекодавцями, був укладений іпотечний договір 14 квітня 2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Цимбаревич Л. Ю. і зареєстрований у реєстрі для реєстрації нотаріальних дій за № 1064.

Згідно з договором іпотекодавці передали в іпотеку іпотекодержателю належну їм на праві власності двокімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_2 . На предмет іпотеки накладено заборону на відчуження, зареєстровану в реєстрі за № 1065/50.

Відповідно до п. 18 іпотечного договору від 14 квітня 2008 року цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та нотаріального посвідчення. Одночасно з нотаріальним посвідченням даного договору накладається заборона відчуження предмета іпотеки. Договір діє до виконання іпотекодавцем основного зобов`язання чи настання одного з випадків, передбачених ст. 17 закону України «Про іпотеку».

05 вересня 2008 року між ОСОБА_1 та ВАТ «Сведбанк» укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору, згідно з умовами якої сума наданого кредиту складає 150000,00 грн.

04 листопада 2011 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Сведбанк» укладено договір про внесення змін та доповнень № 3 до кредитного договору, відповідно до якого визначено розмір строкової заборгованості 167275,57 грн .

25 травня 2012 року між ПАТ «Сведобанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, зокрема договорів з ОСОБА_1 .

15 червня 2015 між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа-Банк» укладено договір купівлі-продажу права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, зокрема договорів з ОСОБА_1 .

На підставі укладених договорів купівлі-продажу права вимоги, приватний нотаріус Мироник О. В. 18 липня 2012 року вніс відомості до Державного реєстру іпотек, де вказано розмір основного зобов`язання 167 275,57 грн.

У зв`язку із порушенням позичальником ОСОБА_1 графіку платежів за кредитним договором, ПАТ «Альфа-Банк» звернувся до суду із позовом про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором від 14 квітня 2008 року № 030/04.08/88-455К.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда 12 липня 2013 року у справі № 404/2447/13-ц в рахунок погашення заборгованості перед ПАТ «Альфа-Банк» за кредитним договором від 14 квітня 2008 року № 030/04.08/88-455К звернено стягнення в межах суми заборгованості в розмірі 169463,37 грн на предмет іпотеки, а саме квартиру АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 та ОСОБА_3 шляхом проведення прилюдних торгів згідно з Законом України «Про виконавче провадження».

На підставі зазначеного рішення суд видав виконавчий лист № 404/2447/13-ц, який ПАТ «Альфа-Банк» пред`явив до примусового виконання приватному виконавцю виконавчого округу Кіровоградської області Мехед О. В. і 13 березня 2019 року було виконавцем відкрито виконавче провадження ВП № 58616064.

14 грудня 2020 року приватний виконавець Мехед О. В. на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» виніс постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з фактичним повним виконанням рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 12 липня 2013 року № 404/2447/13-ц, а також припинив чинність арешту майна боржника та інші заходи примусового виконання рішення.

Апеляційний суд додатково встановив такі обставини:

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда 12 липня 2013 року у справі № 404/2447/13-ц, яким в рахунок погашення заборгованості перед ПАТ «Альфа-Банк» за кредитним договором від 14 квітня 2008 року № 030/04.08/88-455К звернено стягнення в межах суми заборгованості в розмірі 169463,37 грн на предмет іпотеки, а саме квартиру АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 та ОСОБА_3 шляхом проведення прилюдних торгів згідно з Законом України «Про виконавче провадження», було виконано не у спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки, а шляхом повної сплати боржником визначеної у рішенні суду суми заборгованості у зв`язку із чим приватний виконавець закрив виконавче провадження 14 грудня 2020 року.

Ця обставина підтверджується наявними у справі доказами, а також додатково наданими сторонами по справі доказами: листом приватного виконавця Мехед О. В. від 29 січня 2929 року № 43/АСВП:58616064; Інформацією про виконавче провадження 56816064; виписками по особовому рахунку ОСОБА_1 , відкритому в АТ «Альфа-Банк».

Позиція суду апеляційної інстанції

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду відповідає, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

Між сторонами по справі виник спір по питання припинення іпотеки внаслідок припинення основного кредитного зобов`язання його виконанням.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачами доведено належними доказами фактичну сплату боргу по договору про надання споживчого кредиту від 14 квітня 2008 року № 030/04.08/88-455К з наступними змінами, відповідно до рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 12 липня 2013 року у справі № 404/2447/13-ц, а тому суд вважав обґрунтованими заявлені позовні вимоги.

Колегія суддів Кропивницького апеляційного суду погоджується із такими висновками суду першої інстанцій, оскільки вони відповідають нормам чинного законодавства, якими регулюються спірні правовідносини, а також фактам у цій справи, встановленим судом на підставі наданих доказів.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України).

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України, зокрема, з договорів.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за умов відсутності таких та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Також згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 ЦК України).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

У ч. 1 ст. 598 ЦК України зазначено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

За змістом ст. 599 ЦК України, виконання зобов`язання, проведеного належним чином, припиняє його.

Крім того, згідно з ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.

Згідно з ч. 1 ст. 575 ЦК України ( станом на час виникнення спірних правовідносин) іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Правила про іпотеку землі та інші окремі види застав встановлюються законом (ч. 3 ст. 575 ЦК України).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» (далі Закон № 898-ІV) іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном (неподільним об`єктом незавершеного будівництва, майбутнім об`єктом нерухомості), що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами такого боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно із ч. 1 ст. 4 Закону № 898-ІV обтяження нерухомого майна підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до положень ч. 1, ч. 3 ст. 7 Закону № 898-ІV за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Якщо інше не встановлено законом або іпотечним договором, іпотекою також забезпечуються вимоги іпотекодержателя щодо відшкодування: витрат, пов`язаних з пред`явленням вимоги за основним зобов`язанням і зверненням стягнення на предмет іпотеки; витрат на утримання і збереження предмета іпотеки; витрат на страхування предмета іпотеки; збитків, завданих порушенням основного зобов`язання чи умов іпотечного договору.

Відповідно до ч. 5 ст. 3 Закону № 898-ІV іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Частина 1 ст. 17 Закону № 898-ІV визначає підстави припинення іпотеки, зокрема, іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання.

Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку (ч. 3 ст. 17 Закону № 898-ІV ).

Аналогічного змісту положення містять п. 1 ч. 1 та ч. 2 ст. 593 ЦК України.

Іпотекодержатель зобов`язаний звернутися до державного реєстратора із заявою про державну реєстрацію припинення іпотеки не пізніше 14 днів з дня повного погашення боргу за основним зобов`язанням, забезпеченим іпотекою (ч. 2 ст. 4 Закону № 898-ІV).

За належного виконання у повному обсязі забезпеченого іпотекою основного зобов`язання за кредитним договором припиняється як це зобов`язання, так і зобов`язання за договором іпотеки, які є похідним від основного зобов`язання. Такі правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15-ц та від 27 березня 2019 року у справі № 711/4556/16-ц .

Відповідно до ч. 5 ст. 43 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» (далі Закон № 1255-ІV) відомості про припинення обтяження реєструються держателем або реєстратором Державного реєстру на підставі рішення суду або заяви обтяжувача, в якій зазначаються реєстраційний номер запису, найменування боржника, ідентифікаційний код боржника в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України чи індивідуальний ідентифікаційний номер боржника в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов`язкових платежів та інформація про припинення обтяження. Записи щодо обтяжень, які втратили свою чинність, підлягають вилученню з Державного реєстру через шість місяців після реєстрації відомостей про припинення обтяження.

У ч. 3 ст. 44 Закону № 1255-ІV передбачено, що після припинення обтяження обтяжувач самостійно або на письмову вимогу боржника чи особи, права якої порушено внаслідок наявності запису про обтяження, протягом п`яти днів зобов`язаний подати держателю або реєстратору Державного реєстру заяву про припинення обтяження і подальше вилучення відповідного запису з Державного реєстру. У разі невиконання цього обов`язку обтяжувач несе відповідальність за відшкодування завданих збитків.

Наявність заборони відчуження щодо майна є порушенням права особи на розпорядження належним йому відповідним майном, яке гарантоване ст. 319 ЦК України. Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 23 лютого 2022 року у справі № 204/3806/20.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (постанови Великої Палати Верховного Суду: від 28 березня 2018 року в справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року в справі № 310/11534/13-ц).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року в справі № 522/1528/15-ц зазначено, що наявність рішення суду про стягнення кредитної заборгованості свідчить, що суд дійшов висновку про те, що строк виконання зобов`язання настав, причому саме за тією вимогою, яку задоволено судом, та встановив наявність обов`язку відповідача (відповідачів) сплатити заборгованість. До моменту здійснення такого виконання або до припинення зобов`язання після ухвалення судового рішення з інших підстав відповідне зобов`язання продовжує існувати.

Встановивши, що банк використав своє право, надане йому ч. 2 ст. 1050 ЦК України та змінив строк виконання основного зобов`язання звернувшись до Кіровського районного суду м. Кіровограда з позовом про стягнення заборгованості, яка виникла за договором про надання споживчого кредиту від 14 квітня 2008 року № 030/04.08/88-455К та за наслідками таких дій банку суд у справі № 404/2447/13-ц ухвалив рішення про стягнення заборгованості в сумі 169463,37 грн (166229,90 грн заборгованість по кредиту, 2053,56 грн заборгованість по процентах, 1179,91 грн пеня) станом на 10 липня 2013 року, яке ОСОБА_1 виконав шляхом сплати визначеної у рішення суду суми грошових коштів, припинивши стягнення відповідно до п. 8.1 іпотечного договору від 14 квітня 2008 року, що підтверджується постановою приватного виконавця від 14 грудня 2020 року, суд першої інстанції дійшли правильного висновку, що зобов`язання за кредитним договором від 14 квітня 2008 року № 030/04.08/88-455К є припиненим у зв`язку з його виконанням (ст. 599 ЦК України).

Отже, є логічним та правильним наступний висновок місцевого суду про наявність правових підстав для припинення іпотеки за іпотечним договором від 14 квітня 2008 року, як похідного зобов`язання від кредиту в силу припинення основного зобов`язання.

Цей висновок суду відповідає змісту ч. 1 ст. 17 Закону № 898-ІV та п. 1 ч. 1 593 ЦК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 4, ч. 3 ст. 17 Закону № 898-ІV іпотекодержатель зобов`язаний звернутися до державного реєстратора із заявою про державну реєстрацію припинення іпотеки не пізніше 14 днів з дня повного погашення боргу за основним зобов`язанням, забезпеченим іпотекою.

З урахуванням того, що відповідач не оскаржив постанову приватного виконавця від 14 грудня 2020 року про закінчення виконавчого провадження, він впродовж наступних 14 мав звернутися до державного реєстратора із заявою про державну реєстрацію припинення іпотеки, але свій обов`язок не виконав.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 10 жовтня 2019 року у справі № 320/8618/15-ц дійшов висновку, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Тому, виходячи із загальних засад цивільного законодавства, у разі невизнання кредитором права боржника на припинення зобов`язання повністю або частково таке право підлягає захисту судом за позовом боржника шляхом припинення правовідношення повністю або частково на підставі п. 7 ч. 2 ст. 16 ЦК України.

Суд першої інстанції правильно встановив, що на час звернення до суду із цим позовом, ОСОБА_1 виконав зобов`язання за кредитним договором відповідно до судового рішення, а відповідач безпідставно не вчинив дій для припинення іпотеки.

Таким чином, суд дійшов обґрунтованих висновків про задоволення позовних вимог про визнання припиненою іпотеки за договором іпотеки та припинення виниклого на підставі іпотечного договору обтяження.

Доводи апеляційної скарги про те, що у позивачів наявна заборгованість по процентам за неправомірне користування кредитом, нарахованих за підвищеною ставкою на підставі п. 8.4.1 договору від 04 листопада 2011 року про внесення змін і доповнень № 3 до Кредитного договору №030/04.08.//-455К від 14 квітня 2008 року у зв`язку з простроченням виконання позичальником грошового зобов`язання, що є платою, яка передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України, колегія суддів апеляційного суду до уваги не бере.

В постанові Верховного Суду від 23 лютого 2022 року в справі № 204/3806/20 викладено правовий високо про те, що визнання судами припиненою іпотеки за іпотечним договором не позбавляє кредитора права на отримання сум, визначених ст. 625 ЦК України, оскільки ці правовідносини та зобов`язання продовжують існувати в силу законодавства України, а не договору, тоді як договірні зобов`язання між сторонами припинені, що відповідає правовому висновку, викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц.

Крім того, за змістом п. 8. 4 та п. 8.4.1 договору від 04 листопада 2011 року про внесення змін і доповнень № 3 до Кредитного договору №030/04.08./88-455К від 14 квітня 2008 року сторони дійшли згоди про підвищення відсоткової ставки на 1% (порівняно з базовою суд) за кожен факт порушень, передбачених п. 5.6, п. 5.7 цього договору, а також порушення строків подання документів про реєстрацію прав власності на об`єкт нерухомості передачі в іпотеку об`єкта нерухомості, передбачених розділом 2 договору.

Своєю чергою, в п. 5.6 договору встановлено обов`язок позичальника протягом тридцяти банківських днів з дати направлення банком вимоги надати йому документи, що мають значення для оцінки фінансового стану позичальника, а п. 5.7 договору встановлено зобов`язання позичальника застрахувати предмет іпотеки.

Таким чином, передбачене п. 8.4.1 договору підвищення процентної ставки не обумовлене фактами порушення позичальником грошових зобов`язань, що спростовує викладене в апеляційній скарзі твердження відповідача про договірне підвищення процентів, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Відповідно до ч. 2 статті 416 ЦПК України та ч. 1 ст. 417 ЦПК України висновок Великої Палати Верховного Суду про те, як саме повинна застосовуватися норма матеріального права, є обов`язковим для застосування судами.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо ухвалення місцевим судом рішення без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 05 березня 2019 року в справі № 5017/1987/2012 (а не Великої Палати Верховного суду від 24 січня 2019 року в справі № 5017/1987/2012, як вказав апелянт у своїй скарзі), Верховного суду від 10 червня 2020 року в справі № 903/191/19, Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року № 912/1120/16 та від 23 травня 2018 року в справі № 910/1238/17, оскільки у наведених справах та справі, яка переглядається в апеляційному порядку, судами встановлені різні фактичні обставини та висновки в оскаржуваному рішенні не суперечать вищенаведеним висновкам Верховного Суду.

Таким чином, відсутні підстави вважати, що місцевий суд не врахував висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладені у наведених як приклад постановах касаційного суду, оскільки у цих постановах, та у справі, що є предметом перегляду, відмінними є, зокрема, предмет позову та встановлені фактичні обставини.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Аргументи, викладені в апеляційній скарзі позивача, не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного рішення, та зводяться до переоцінки доказів і незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки. Суд з дотриманням приписів процесуального законодавства правильно і повно встановив фактичні обставини справи, правильно визначив правовідносини сторін, які виникли із встановлених ним обставин, правові норми що підлягають застосуванню до цих правовідносин та вирішив спір відповідно до закону.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Про судові витрати

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, а саме судового збору, суд враховує положення ст. 141 ЦПК України та керується тим, що судовий збір покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу, яку подав відповідач, залишено без задоволення, підстав для зміни розподілу судового збору, здійсненого в суді першої інстанції, а також для присудження позивачу компенсації судового збору, сплаченого ним за подання апеляційної скарги немає.

Про інші судові витрати сторони не заявляли, заяв про їх розподіл до суду не подали.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 377, 382 - 384ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Залишити вимоги апеляційної скарги Акціонерного товариства «Альфа-Банк» без задоволення, а рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 17 січня 2022 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст цієї постанови складено 07 листопада 2022 року.

Головуючий О. Л. Карпенко

Судді: А. М. Головань

С. І. Мурашко