справа № 198/182/22
провадження № 2-о/0198/15/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2022 року Юр`ївський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Гайдар І.О., за участю секретаря судового засідання Ткаченко Т.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт Юр`ївка Дніпропетровської області цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Луганській області Управління державної реєстрації Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), ОСОБА_2 , про встановлення факту розірвання шлюбу,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме, встановлення факту розірвання шлюбу.

В обґрунтування заяви ОСОБА_1 зазначив, що 29.04.2014 між ним та ОСОБА_3 укладено шлюб. Подружжя має неповнолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

15.07.2021 на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, прийнято рішення про розірвання шлюбу та видано видане відповідне свідоцтво, яке є недійсним в силу Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України».

За таких обставин, ОСОБА_1 не може зареєструвати розірвання шлюбу в органах РАЦС на підконтрольній органам влади України території та укласти новий шлюб, тому змушений звернутись до суду та просить встановити факт розірвання шлюбу між заявником та ОСОБА_2 .

Ухвалою від 11.06.2022 позов залишений без руху, заявнику наданий строк для усунення недоліків.

У встановлений судом строк недоліки позову усунуті та подано клопотання про залучення в якості заінтересованої особи ОСОБА_5 .

Ухвалою суду від 28.07.2022 у цивільній справі відкрито провадження.

Заявник в судове засідання не з`явився, в поданій на адресу суду заяві просив провести судовий розгляд за його відсутності.

Представник заінтересованої особи Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Луганській області Управління державної реєстрації Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) в судове засідання не з`явився, в поданій на адресу суду заяві заперечував проти задоволення вимог через порушення прав дитини, яка народилась у шлюбі, укладеному між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Також просив провести судовий розгляд справи за відсутності представника.

Заінтересована особа ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, заяв про слухання справи за її відсутності або з повідомленням причин неявки не надала. Згідно з частиною 1 статті 121 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» викликалась в судове засідання через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши повно та всебічно обставини, факти та відповідні їм правовідносини, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 29 квітня 2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 укладений шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим виконкомом Георгіївської селищної ради Лутугінського району Луганської області 29.04.2014 (а.с. 5, 28-29).

Як виходить зі свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , у вказаному шлюбі 16 липня 2014 року народжена дитина, ОСОБА_4 (а.с. 6, 28-29).

На підтвердження факту розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заявник надав копію свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_3 , виданого 15 липня 2021 року «Жовтневим відділом запису актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції Міністерства юстиції Луганської Народної Республіки» на підставі рішення суду «Жовтневого району міста Луганська Луганської Народної Республіки» № 2/05/714/2021 від 24 травня 2021 року (а.с. 7).

Пункт 5 частини другої статті 293 та пункт 4 частини першої статті 315 ЦПК України передбачає, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, зокрема, факту розірвання шлюбу.

Частинами 2, 3, 4 статті 49 ЦК України встановлено, що розірвання шлюбу є актом цивільного стану. Державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону.

Як визначено у ч. 1 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація актів цивільного стану у встановлених законом випадках є обов`язковою. Відомості про реєстрацію розірвання шлюбу підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян.

Згідно з пунктом 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не замінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для органів, що реєструють такі факти або оформлюють права, що виникають у зв`язку із встановленим судом фактом (стаття 14 ЦПК України). В разі встановлення у судовому порядку факту реєстрації акта громадянського стану орган державної реєстрації актів громадянського стану провадить відповідний запис на підставі рішення суду.

Відповідно до ст.ст. 1 та 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», місто Луганськ, де «судом» прийнято рішення про розірвання шлюбу, а «органом РАЦС» видано відповідне свідоцтво, є тимчасово окупованою територією, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Як передбачено ч.ч. 2 та 3 ст. 9 вказаного Закону, будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів (серед іншого), що підтверджують факт розірвання шлюбу особи на тимчасово окупованій території.

Таким чином, свідоцтво про шлюб, видане 15 липня 2021 року «Жовтневим відділом запису актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції Міністерства юстиції ЛНР», є недійсним на території України і не створює правових наслідків.

Разом з тим, враховуючи специфіку такої категорії справ в аспекті доказування факту, що має юридичне значення, за умови, що він мав місце на тимчасово окупованій території України, важливо враховувати також позицію Міжнародного суду ООН та практику ЄСПЛ.

Так, стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовано так звані "Намібійські винятки", сутність яких полягає у тому, що документи, видані окупаційною владою, підлягають визнанню у разі, якщо їх невизнання призводить до серйозних порушень або обмежень прав людини.

Наведену концепцію відображено у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21.06.71 "Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії". Вказаний висновок містить застереження про те, що держави-члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки у Намібії, проте "у той час, як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів".

Водночас, ЄСПЛ послідовно розвиває дану концепцію у своїй практиці. Зокрема, якщо у справі "Лоізіду проти Туреччини" (1996) ЄСПЛ обмежився стислим посиланням на відповідний пункт зазначеного висновку Міжнародного суду, то у справах "Кіпр проти Туреччини" (2001), а також "Мозер проти Республіки Молдова та Росії" (2016) аналізу даного висновку та подальшої міжнародної практики було приділено значну увагу.

Так, ЄСПЛ у справі "Кіпр проти Туреччини" (2001) було констатовано, що "Консультативний висновок Міжнародного суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться у даній справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги існуючих de facto органів та інститутів (окупаційної влади) "далеко від абсолютного". Для людей, які проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи суди; виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі - ЄСПЛ. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їхніх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення навіть мінімального рівня прав, які їм належать". Таким чином, йдеться про те, що визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій жодним чином не легітимізує окупаційну владу.

Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі "Мозер проти Республіки Молдови та Росії" наголосив, що "першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під контролем іншої Договірної Сторони (тобто є окупованою)" (Mozer v. Republic of Moldova and Russia, 2016).

Відповідно до статей 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Статтею 51 Конституції України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка.

Враховуючи все викладене вище, суд вважає, що застосування норм Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» та норм міжнародного права буде сприяти дотриманню законних прав та інтересів заявника шляхом встановлення факту розірвання 15 липня 2021 року шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . При цьому прийняте рішення ніяким чином не впливає на права народженої у шлюбі дитини.

Рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів (частина друга статті 319 ЦПК України).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 265, 268, 273, 293, 315, 319 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Заяву ОСОБА_1 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ), заінтересовані особи: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Луганській області Управління державної реєстрації Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) (місцезнаходження: 93404, Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Єгорова, 22; ), ОСОБА_2 (останнє відоме місце реєстрації поживання: АДРЕСА_2 ), про встановлення факту розірвання шлюбу задовольнити.

Встановити факт того, що шлюб, зареєстрований між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 29 квітня 2014 року виконкомом Георгіївської селищної ради Лутугінського району Луганської області за актовим записом № 8, розірваний 15 липня 2021 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду в порядку, передбаченому ЦПК України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення складено та підписано 09 вересня 2022 року.

Суддя І. О. Гайдар