печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2022 року суддя Печерський районного суду м. Києва Ільєва Т.Г., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Корпоративного недержавного пенсійного фонду Національного банку України, за участю третіх осіб на стороні відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансово правовий союз», фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , за участю третіх осіб на стороні відповідача: приватного виконавця Филипів Андрія Миколайовича, Товариства з обмеженою відповідальністю «Княжий двір ЛТД» про витребування речей з чужого незаконного володіння, -

В С Т А Н О В И В :

11.08.2022 до Печерського районного суду м. Києва надійшла вказана позовна заява, яку передано судді 16.08.2022, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Ухвалою судді 16.08.2022 позовна заява залишена без руху, з підстав невідповідності вимогам ч. 4 ст. 177 Цивільного процесуального кодексу України.

Так, вказаною ухвалою суду визначено, що приписами пункту 2 частини 1 статті 176 ЦПК України визначено, що у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна, а відтак позивачу необхідно надати документи, які підтверджують вартість майна та відповідно доплатити судовий збір відповідно до вартості майна.

14.09.2022 до суду надійшла заява про усунення недоліків, проте при вивченні вказаної заяви, встановлено, що вимоги ухвали суду від 14.09.2022 виконано не було, посилаючись на приписи ГПК України, що суд не приймає до уваги.

При цьому, вважаю за необхідне звернути увагу сторони позивача на те, що суд не повинен визначати вартість майна за відповідними вимогами, оскільки за змістом статті 176, пункту 3 частини третьої статті 175 ЦПК такий обов`язок покладається на позивача, тягар доказування вартості майна несе саме позивач.

В пунктах 15, 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року N 10 "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" зазначено, що пунктами 1 і 2 частини першої статті 80 ЦПК передбачено визначення ціни позову у позовах про стягнення грошових коштів та про визнання права власності на майно або витребування майна. Відповідні позовні заяви мають майновий характер, і розмір ставок судового збору за їх подання визначається згідно з підпунктом 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону N 3674-VI. Розмір судового збору за подання позовної заяви про визнання права власності на майно або його витребування (у тому числі з урахуванням положень, передбачених частиною п`ятою статті 216, статтею 1212 ЦК тощо) визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру. При цьому суд не повинен визначати вартість майна за відповідними вимогами, оскільки за змістом статті 80, пункту 4 частини другої статті 119 ЦПК такий обов`язок покладається на позивача (у тому числі і в тих випадках, коли правові наслідки у виді повернення майна застосовуються за ініціативою суду, наприклад, при визнанні договору недійсним згідно з частиною п`ятою статті 216 ЦК).

Однак, сторона позивача в порушення вимог п.3 та п.5 ч.3 ст.175 ЦПК України не зазначила у позовній заяві ціни позову, а також не надала доказів вартості спірного майна, про витребування якого заявлено позов, із якого необхідно визначити ціну позову та сплатити судовий збір.

Статтею 4 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 12, ч. 1 ст. 20 Цивільного кодексу України, особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд, у тому числі, реалізовує своє право на захист.

За частиною 1 ст. 14 Цивільного кодексу України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Частиною 3 ст. 185 ЦПК України встановлено, що якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені ст.175 ЦПК України, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Враховуючи зазначене, оскільки позивачу, вимоги ухвали Печерського районного суду м. Києва від 16.08.2022 року не виконав, суд приходить до висновку, що матеріали позовної заяви слід вважати неподаними та повернути заявнику.

Разом з цим, суд звертає увагу позивача, що відповідно до ч. 7 ст. 185 ЦПК України повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із цією заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст 185, 260, 261, 353 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Корпоративного недержавного пенсійного фонду Національного банку України, за участю третіх осіб на стороні відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансово правовий союз», фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , за участю третіх осіб на стороні відповідача: приватного виконавця Филипів Андрія Миколайовича, Товариства з обмеженою відповідальністю «Княжий двір ЛТД» про витребування речей з чужого незаконного володіння, - вважати неподаною та повернути заявнику.

Повернути ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 1984 гривень, що підтверджується квитанцією № 1-11К від 09 серпня 2022.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: Т.Г. Ільєва