17.08.2022 227/555/16-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2022 року м. Добропілля

Добропільський міськрайонний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Левченка А.М.,

за участю:

секретаря судового засідання Черкасової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Добропілля цивільну справу за заявою представника стягувача Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» про видачу дублікату виконавчого листа,-

ВСТАНОВИВ:

Представник стягувача Колеснікова Інна Василівна, звернулася до суду із заявою про видачу дубліката виконавчого листа.

В обґрунтування заявлених вимог зазначено, що на підставі рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 25.03.2016 року по справі № 227/555/16-ц за позовом АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 16730,47 грн, 04.10.2016 року видано виконавчий лист, який 07.03.2019 року було пред`явлено для виконання до Добропільського МР ВДВС. 28.08.2020 року державним виконавцем було винесено постанову про повернення виконавчого листа, однак стягувач його не отримав. Також, представник стягувача зазначає, що АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду із заявою про видачу дубліката виконавчого листа до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання, оскільки строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а фактично стягувач виконавчий документ від ДВС не отримував. На даний час рішення суду добровільно не виконується, а наявність рішення без можливості його виконання втрачає сенс. Беручи до уваги вищевикладене просить видати дублікат виконавчого листа.

Представник стягувача та боржник в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись.

Неявка сторін по справі не є перешкодою для вирішення питання про видачу дубліката виконавчого листа.

Відповідно до положень частини 2 статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно з частинами першою, другою статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності встановленої законом.

У частинах першій, третій статті 431 ЦПК України закріплено, що виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. Виконавчий лист, судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом, ухвала суду є виконавчими документами.

Як указано в підпункті 17.4 пункту 17 Розділу XIII ЦПК України «Перехідні положення» у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Аналіз пункту 17.4 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, дозволяє дійти висновку, що єдиною підставою для видачі судом дубліката виконавчого листа є його втрата. При цьому, виданий він може бути лише за умови, якщо у встановлені строки з відповідною заявою до суду звернувся стягувач або державний/приватний виконавець.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 квітня 2021 року у справі № 2-1316/285/11 (провадження № 61-34св21) зазначено, що «єдиною підставою для видачі судом дубліката виконавчого листа є його втрата. Сам факт відсутності виконавчого документа у стягувача та в органі державної виконавчої служби свідчить про те, що його було втрачено. До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 09 жовтня 2019 року у справі № 2-6471/06, від 03 лютого 2021 року у справі № 643/20898/13-ц. У той же час, обов`язковою умовою видачу дубліката виконавчого листа є звернення із такою заявою в межах встановленого законом строку для пред`явлення його до виконання або його поновлення за рішенням суду».

Дублікат це документ, що видається замість втраченого оригіналу та має силу первісного документу. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, украдено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання.

При вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа у зв`язку з його втратою заявник повинен подати докази на підтвердження втрати виконавчого листа, а суд має обов`язково перевірити, чи не було виконано рішення суду, на підставі якого його видано, та чи не втратило судове рішення законної сили.

Отже, необхідними умовами для видачі судом дубліката виконавчого листа є, по-перше, його втрата, факт якої має бути підтверджений відповідними документами, а по-друге, звернення із заявою про видачу дубліката виконавчого листа до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Відповідно до ст. 12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 25 березня 2016 року по справі № 227/555/16-ц, позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 , на користь Публічного акціонерного товариства «Приватбанк» заборгованість в розмірі 16730,47грн, яка складається з 5972,15 грн заборгованості за кредитом; 9308,32 грн заборгованості по процентам за користування кредитом; 145,00 грн заборгованості за комісією.

07.03.2019 року, державним виконавцем Добропільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 58564638 з виконання виконавчого листа № 227/555/16-ц виданого 04.10.2016 року Добропільським міськрайонним судом Донецької області про стягнення з ОСОБА_1 , на користь Публічного акціонерного товариства «Приватбанк» заборгованості в розмірі 16730,47грн, яка складається з 5972,15 грн заборгованості за кредитом; 9308,32 грн заборгованості по процентам за користування кредитом; 145,00 грн заборгованості за комісією.

28.08.2020 року державним виконавцем винесено постанову про повернення документа стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Із долученої до матеріалів справи довідки старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби у Покровському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків) № 17.27-41629 від 23.12.21 року вбачається, що за даними Автоматизованої системи виконавчого провадження, журналів реєстрації вхідних документів про відкриття виконавчого провадження, журналів обліку виконавчих проваджень переданих державному виконавцеві, виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №227/555/16-ц виданого 04.10.2016 року Добропільським міськрайонним судом Донецької області про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» у розмірі 16730,47грн. в провадженні відділу не перебуває. Прийнято до виконання 07.03.2019 року, повернуто стягувачу 28.08.2020 року.

Згідно інформації наданої начальником Добропільського відділу державної виконавчої служби у Покровському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків) №17436 від 16.08.2022 року, за даними Автоматизованої системи виконавчого провадження на примусовому виконанні перебувало виконавче провадження № 58564638 з примусового виконання виконавчого листа №227/555/16-ц виданого 04.10.2016 року Добропільським міськрайонним судом Донецької області про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» у розмірі 16730,47грн.

28.08.2020 року державним виконавцем винесено постанову про повернення документа стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження».

Більш детальної інформації надати не уявляється можливим у зв`язку з тим, що працівники відділу працюють дистанційно, доступ до матеріалів виконавчого провадження відсутній.

Отже, беручи до уваги вищевикладене, є підстави вважати, що виконавчий лист втрачено.

На час видачі вказаного виконавчого листа діяв Закон України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV, у статті 22 якого було передбачено, що виконавчий документ може бути пред`явлено до виконання протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Разом з цим 05 жовтня 2016 року набрав чинності Закон України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02 червня 2016 року, згідно пункту 5 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення якого виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Тлумачення пункту 5 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення Закону № 1404-VIII свідчить, що він застосовується тільки до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання за якими не сплинув на час набрання чинності законом № 1404-VIII. Для пункту 5 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення не передбачено зворотної дії в часі і можливості застосування його норм до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання за якими сплинув на час набрання ним чинності.

Виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років. Строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі пред`явлення виконавчого документа до виконання. У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення (частина перша, пункт 1 частини четвертої, частина п`ята статті 12 Закону № 1404-VIII).

28.08.2020 року державним виконавцем винесено постанову про повернення документа стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених частиною першою пункту 2 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», не позбавляє права стягувача повторно пред`явити виконавчий документ на виконання, протягом строків, встановлених частиною першою статті 12 цього Закону (відповідна правова позиція викладена у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 21.04.2020 у справі № 2-212/10, провадження № 61-17664св20).

Судом встановлено, що рішення суду у даній справі набрало законної сили, проте боржником не виконано, оригінал виконавчого документу втрачено.

З огляду на зазначене, видача дубліката втраченого виконавчого листа є необхідною для завершення судового провадження.

Суд враховує, що втрата виконавчого листа відбулась вже після пред`явлення стягувачем виконавчого документа до виконання та відкриття виконавчого провадження, у зв`язку з чим строк пред`явлення виконавчого листа до виконання перервався.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 9 частини другої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Відповідно до статті 129-1Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковими до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Пункт 1 статті 6 Конвенції, серед іншого, захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. Також Суд зазначає, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції. Насамкінець, Суд повторює, що сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Глоба проти України», по. 15729/07, від 05.07.2012).

У рішенні по справі «Горнсбі проти Греції» від 19 березня 1997 року, заява №18357/91, п.40 зазначається, що ... право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін. Отже, виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатись як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей статті 6.

Відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як цепередбачено першим реченням першого пункту статті 1 Першого протоколу (справі «Іванов проти України», заява № 40450/04, рішення від 15.10.2009).

Також, у рішенні Європейського суду від 18.05.2004 у справі «Продан проти Молдови» суд наголосив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантований Європейською конвенцією з прав людини, буде ілюзією, якщо правова система держав, які ратифікували Конвенцію, дозволятиме остаточному, обов`язковому судовому рішення залишатися невиконаним, завдаючи шкоди одній зі сторін.

У рішенні по справі «Шмалько проти України» від 20 липня 2004 року зазначено, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що заява про видачу дубліката виконавчого листа є обґрунтованою та підлягає задоволенню. При цьому суд враховує, що стягувач звернувся із заявою про видачу дубліката виконавчого листа в межах встановленого законом строку для пред`явлення його до виконання, з урахуванням переривання строків пред`явлення виконавчого документа до виконання.

На підставі викладеного, керуючись п. 17.4 Перехідних положень ЦПК України, ст. ст. 258, 260 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Заяву представника стягувача Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» про видачу дублікату виконавчого листа задовольнити.

Видати дублікат виконавчого листа по справі № 227/555/16-ц за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, виданого Добропільським міськрайонним судом Донецької області про стягнення з ОСОБА_1 , на користь Публічного акціонерного товариства «Приватбанк» заборгованості в розмірі 16730,47 грн, яка складається з 5972,15 грн заборгованості за кредитом; 9308,32 грн заборгованості по процентам за користування кредитом; 145,00 грн заборгованості за комісією.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання її суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя А.М. Левченко