Провадження № 2/761/2474/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2022 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого: судді - Притули Н.Г.

при секретарі: Соломон О.М.,

за участі

представників третьої особи: ОСОБА_8, ОСОБА_9,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Доміна Юстиція», третя особа: ОСОБА_2 , який діє в інтересах малолітньої ОСОБА_3 про зобов`язання вчинити дії, стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В:

30.07.2020 року до суду надійшла зазначена позовна заява.

В позовних вимогах з врахуванням заяви від 24.09.2020 року позивач просить:

зобов`язати відповідача не чинити позивачу перешкод у користуванні спадковим майном - квартирою АДРЕСА_1 ;

стягнути з відповідача на користь позивача нанесені їй збитки в розмірі 25% від орендної плати за незаконне користування спадковим майном - квартирою АДРЕСА_1 за період з ІНФОРМАЦІЯ_1 по ІНФОРМАЦІЯ_3.

Вимоги позову позивач обґрунтовує тим, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 її дочки, позивач звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини та була відкрита спадкова справа.

Крім позивача спадкоємицею майна померлої, є її донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Серед спадкового майна є квартира АДРЕСА_1 , яка за заповітом від 18.03.2015 року після смерті доньки, мала перейти позивачу.

Позивач зазначає, що оскільки вона подала заяву про прийняття спадщини не за заповітом, а за законом - у відповідності до положень ст.1241 ЦК України, то її частка у спадщині складає 25%.

Також позивач в позовній заяві зазначає, що зазначена квартира разом з меблями 10.03.2016 року була передана в оренду юридичній компанії ТОВ «YURFA», яка в 2017 році змінила назву на ТОВ «Доміна юстиція».

Позивач зазначає, що вона як спадкоємиця бажала користуватись спадковим майном, однак їй до приміщення не надали доступ, на момент звернення до суду з позовом, вона не має можливості нею користуватись.

Крім того, відповідач відмовляється сплачувати позивачу частину орендної плати за квартиру.

А тому для захисту порушеного права позивач звернулась до суду з цим позовом.

26.11.2020 року до суду надійшов відзив відповідача на заявлені вимоги в якому він просить відмовити в задоволенні заявлених вимог на тій підставі, що відповідач не перешкоджав та не перешкоджає користуватись позивачу квартирою та відсутні підстави для сплати відповідачем позивачу будь-яких грошових коштів, оскільки жодних угод предметом яких були б фінансові зобов`язання відповідача щодо сплати орендної плати за користування квартирою не укладалось. Також представник зазначає, що після смерті ОСОБА_4 будь-яких звернень чи повідомлень від спадкоємців не надходило, позивач про свої права на квартиру не заявляла. Як зазначає представник відповідача, оскільки товариство не здійснювало статутну діяльність, в приміщенні квартири працівники були відсутні, після звернення ОСОБА_1 у серпні 2020 року, вона хотіла повернути ключі від квартири, однак ОСОБА_1 відмовилась їх отримати. 30.09.2020 року ключі від квартири були передані позивачу.

Відповідь на відзив до суду не надходила.

03.12.2020 року до суду надійшли пояснення третьої особи на позовну заяву в яких уповноважений представник просить відмовити в задоволенні заявлених вимог на тій підставі, що договір оренди не укладався, користування квартирою відбувалось на безоплатній основі. На даний час частка у спадковому майні не визначена, позов є передчасним. Також представник зазначає, що позивач не довела факту перешкоджання їй у користуванні квартирою.

В судовому засіданні, яке відбулось 20.10.2021 року позивач відмовилась виступити із вступним словом. В наступні судові засідання позивач не з`являлась, хоча повідомлялась про час та місце слухання справи, із будь-якими заявами та клопотаннями до суду не зверталась.

Відповідач уповноваженого представника в судове засідання не направив, звернувся до суду із заявою про слухання справи в його відсутність.

Представники третьої особи в судовому засіданні заперечили проти задоволення заявлених вимог з підстав їх необґрунтованості.

А тому суд, враховуючи що зібрані всі докази, вважав за можливе у відповідності до положень статті 223 ЦПК України продовжити слухання справи у відсутність сторони позивача та відповідача.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони.

Оцінивши надані суду докази, врахувавши процесуальні заяви сторін, вислухавши представників третьої особи, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заявлених вимог за наступних підстав.

Як встановлено в судовому засіданні, квартира АДРЕСА_1 на праві власності належала ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 27.09.2006 року.

ОСОБА_4 на випадок своєї смерті зробила розпорядження та зазначену квартиру заповіла своїй матері ОСОБА_1 , що підтверджується дублікатом Заповіту від 18.03.2015 року.

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , як вбачається з матеріалів справи.

З матеріалів спадкової справи вбачається, що із заявами про прийняття спадкового майна звернулись:

-мати померлої - ОСОБА_1

-ОСОБА_2 в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2

Стаття 1216 ЦК України визначає, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно з положеннями статті 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

На даний час частка ОСОБА_1 у спадщині померлої доньки ОСОБА_4 не визначена.

З матеріалів спадкової справи вбачається, що до спадкової маси також належить квартира АДРЕСА_1 .

Позивач зазначає, що вона не може користуватись квартирою АДРЕСА_1 .

На підтвердження факту ненадання доступу позивачу до квартири АДРЕСА_1 позивач надала акти від 29.11.2017 року та 21.01.2019 року, які підписані крім позивача, ОСОБА_6 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 та ОСОБА_7 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_3 .

Позивач не заявляла клопотання про допит ОСОБА_6 та ОСОБА_7 як свідків в судовому засіданні.

Враховуючи, що уповноважений представник відповідача зазначає, що відповідач квартирою не користується та у вересні 2020 року директор передала ключі від квартири позивачу, яка має можливість користуватись квартирою, суд не може прийняти до уваги як належні докази надані суду акти, які складені до моменту звернення позивача до суду з позовом.

Під час слухання справи судом, позивач не надала належних та допустимих доказів на підтвердження тієї обставини, що відповідач чинить перешкоди в користуванні квартирою.

Крім того, позивач просила стягнути з відповідача на користь позивача 25% орендної плати за користування квартирою АДРЕСА_1 . Щодо зазначених вимог варто зазначити наступне.

Частина 1 статті 759 ЦК України передбачає, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк.

За положеннями ч.1 ст.762 ЦК України, за найм (оренду) майна з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Позивач при зверненні до суду зазначала, що її донька передала квартиру в оренду відповідачу.

Однак відповідач у відзиві заперечував факт передання квартири в користування за плату. Крім того, представник відповідача повідомив суд що письмовий договір про користування приміщенням не укладався.

Таким чином позивач належними та допустимими доказами не довела суду, що квартира передавалась відповідачу в користування за плату.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Так, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки не доведені належними та допустимими доказами.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 7, 10, 76- 81, 244-245, 259, 263-265, 354-355 ЦПК України, суд,

вирішив:

В позові ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Доміна Юстиція», третя особа: ОСОБА_2 , який діє в інтересах малолітньої ОСОБА_3 про зобов`язання вчинити дії, стягнення коштів - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту рішення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 18 жовтня 2022 року

Суддя: Н.Г. Притула