П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 вересня 2022 року місто Київ

Єдиний унікальний номер справи 758/3352/18

Номер провадження 22-ц/824/8682/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Вербової І.М., суддів: Невідомої Т.О., Нежури В.А.,

за участю секретаря судового засідання - Орел П.Ю.

вивчивши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду міста Києва від 04 березня 2021 року, постановлену під головуванням судді Гребенюка В.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визнання майна особистою приватною власністю, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , про поділ майна подружжя, що перебуває у спільній сумісній власності,

в с т а н о в и в :

У березні 2018 року ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 звернулась до Подільського районного суду міста Києва із позовом до ОСОБА_2 про визнання трьохкімнатної квартири АДРЕСА_1 загальною площею 58,70кв.м., в тому числі житловою - 37,40 кв.м. особистою приватною власністю громадянки Російської Федерації ОСОБА_1 ; покладення судових витрат на відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що спірна квартира придбана під час шлюбу з відповідачем за особисті кошти останньої, отримані від реалізації належного їй на праві особистої власності майна: квартири АДРЕСА_2 , проданої за 640 000 грн. Відповідач не веде побут у вищевказаній квартир, не сплачує кошти за житлово-комунальні послуги, не бере участі у необхідних додаткових витратах на квартиру. Наразі у квартирі проживає позивач з донькою та неповнолітнім сином.

У жовтні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до Подільського районного суду міста Києва із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , про поділ майна подружжя, що перебуває у спільній сумісній власності.

Зустрічні позовні вимоги обґрунтовано тим, що з 06 червня 2009 року позивач за зустрічним позовом перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем за зустрічним позовом у період якого, сторонами придбано спірну квартиру. Після розірвання шлюбу поділ майна не проводився.

Позивач за зустрічним позовом зазначає, що з весни 2006 році він почав проживати разом з відповідачем за зустрічним позовом у квартирі АДРЕСА_2 , яка належала на праві власності останній. За період проживання у квартирі, за рахунок праці та коштів позивача за зустрічним позовом, квартира істотно збільшилася у вартості. Тобто, вказана квартира була придбана за спільні сумісні кошти і за рахунок праці позивача за первісним позовом.

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 04 березня 2021 року (т. ІІ а.с. 40-45) у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю, відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, що перебуває у спільній сумісній власності, задоволено, поділено спільне майно, визнавши за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 право власності на 1/2 квартири за адресою: АДРЕСА_1 , за кожним. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 5 286 грн.

Не погоджуючись із вищевказаним рішенням суду, 30 червня 2022 року ОСОБА_1 направила апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення норма матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просила рішення Подільського районного суду міста Києва від 04 березня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким первісні позовні вимоги - задовольнити, у задоволенні зустрічних позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що під час ухвалення оскаржуваного рішення судом не з`ясовано джерело походження коштів, а висновок суду про те, що позивачем за первісним позовом не спростовано презумпцію спільності права власності подружжя на майно, набуте в період шлюбу, є передчасним. Висновок суду про те, що спірна квартира була придбана в інтересах сім`ї, не підтверджується наявними в матеріалах справи доказами. Крім того, судом не розглянуто клопотання про застосування строку позовної давності.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 31 серпня 2022 року, відкрито апеляційне провадження за поданою апеляційною скаргою, надано строк для подачі відзиву.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 31 серпня 2022 року закінчено проведення підготовчих дій, справу призначено до розгляду у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

07 вересня 2022 року на адресу Київського апеляційного суду від відповідача за первісним позовом надійшов відзив на апеляційну скаргу з відповідними підтвердженнями про направлення вказаного відзиву усім учасникам справи.

З вказаного відзиву вбачається, що відповідач за первісним позовом не погоджується з доводами апеляційної скарги та просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення суду, без змін.

Відповідач за первісним позовом зазначає, що квартира АДРЕСА_2 була придбана скаржником до шлюбу за 302 100 грн. Проте вартість зазначеної квартири за рахунок праці та коштів відповідача за первісним позовом значно збільшилася, що спростовує посилання скаржника на те, що вказана квартира була особистою приватною власністю скаржника. Крім того, спірна квартира насправді була придбана за 734 487 грн., що підтверджується розпискою ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 від 22 липня 2013 року, тобто за ціною вищою ніж була реалізована вищевказана квартира АДРЕСА_2 . Також, після придбання спірної квартири у ній було розпочато ремонт за кошти відповідача за первісним позовом отриманих від зайняття підприємницькою діяльністю.

У судовому засіданні скаржник та її представник - адвокат Драчов Р.М. підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, з підстав, зазначених у ній.

Представник відповідача за первісним позовом - адвокат Дейнегін С.М. заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення суду, без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши доводи та заперечення учасників справи, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Виходячи зі змісту частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні первісних позовних вимог та задовольняючи зустрічні позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем за первісним позовом не спростовано презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

Колегія суддів не погоджується з вищевказаним висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Судом встановлено, що 02 липня 2004 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 . За домовленістю сторін, квартира продається за ціною 302 100 грн. (т. І а.с. 18).

06 червня 2009 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстровано шлюб (т. І а.с. 16).

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 15 червня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_1 , задоволено, шлюб укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , розірвано (т. І а.с. 17).

22 липня 2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_8 укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 . За погодженням сторін продаж квартири вчинено за 640 000 грн. Продавець стверджує, що на момент набуття права власності на квартиру, що відчужується за цим договором, в шлюбі та у фактичних шлюбних відносинах не перебувала і ця квартира не є спільною сумісною власністю (т. І а.с. 19).

22 липня 2013 року між ОСОБА_9 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 . За погодженням сторін продаж квартири вчинено 514 487 грн. Цей договір укладено за згодою чоловіка покупця - ОСОБА_2 на купівлю квартири, викладеною у вигляді заяви (т. І а.с. 23).

Із розписки від 22 липня 2013 року, підписаної ОСОБА_4 , ОСОБА_11 , ОСОБА_6 вбачається, що ОСОБА_4 при продажі квартири гроші отримала в повному обсязі. У випадку розірвання договору продажу даної квартири по її ініціативи чи членів її сім`ї, зобов`язується відшкодувати моральну та матеріальну шкоду у 220 000 грн. в еквіваленті 27,537 Доларів США (т. І а.с. 89).

Із висновку експерта за результатами проведення будівельно-технічної експертизи від 15 березня 2019 року № 05/19 вбачається, що вартість робіт на проведення ремонту, ідентичному проведеному з жовтня 2013 року по листопада 2014 року в квартирі АДРЕСА_1 в цінах станом на 13 травня 2019 року становить 424 226 грн. 96 коп. (т. І а.с. 207-250).

Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утримання податків, ОСОБА_2 за період з 3 кварталу 2007 року по 4 квартал 2013 року отримував доходи у наступних розмірах: за 2007 рік - 50 769 грн. 90 коп.; за 2008 рік - 109 899 грн. 95 коп.; за 2009 рік - 60 904 грн. 42 коп.; за 2010 рік - 4 415 грн. 29 коп.; за 2011 рік - 23 684 грн. 20 коп.; за 2012 рік - 55 341 грн. 17 коп.; за 2013 рік - 32 416 грн. 40 коп. (т. І а.с. 118-119).

Відповідно до частини третьої статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною першою статті 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно з положеннями частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення (частина перша статті 71 СК України).

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України.

Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Конструкція статті 60 СК України свідчить про застосування презумпції спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати в судовому порядку поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається саме на того з подружжя, який її спростовує.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Верховний Суд у постановах від 16 травня 2022 року у справі № 607/12686/20 (провадження № 61-21523св21), від 08 листопада 2021 року у справі № 607/15394/19 (провадження № 61-10620св21) від 05 лютого 2021 року у справі № 541/2009/19 (провадження № 61-14984 св 20) дійшов висновку про те, що на майно, набуте за час шлюбу, діє презумпція виникнення права спільної сумісної власності подружжя, а визнання такого майна особистою приватною власністю дружини чи чоловіка потребує доведенню.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається

не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визначаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя.

Стаття 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим критеріям.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи, 02 липня 2004 року ОСОБА_1 придбала квартиру АДРЕСА_5 за ціною 302 100 грн.

06 червня 2009 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено шлюб.

Згідно договору купівлі-продажу квартири від 22 липня 2013 року, ОСОБА_1 відчужила квартиру АДРЕСА_5 за 640 000 грн.

Того ж дня, ОСОБА_1 за згодою чоловіка ОСОБА_2 , придбано квартиру АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 22 липня 2013 року за ціною 514 487 грн.

З вказаного вбачається, що вартість квартири АДРЕСА_5 , яка належала на праві особистої приватної власності ОСОБА_1 , є значно вищою за вартість квартири АДРЕСА_1 , придбана ОСОБА_1 в період перебування у шлюбі з ОСОБА_2 . Крім того, спірна квартира була придбана в день продажу квартири АДРЕСА_5 , яка була придбана скаржником до шлюбу та належала їй на праві особистої приватної власності.

З наведеного вбачається, що спірна квартира була придбана ОСОБА_1 саме за її особисті кошти, які вона отримала від реалізації свого нерухомого майна, а відтак, вона є особистою приватною власністю ОСОБА_1 .

Колегія суддів ставиться критично до посилання відповідача за первісним позовом на те, що вартість квартири АДРЕСА_2 збільшилася за рахунок праці та коштів останнього, оскільки доказів на підтвердження зазначеного, матеріали справи не містять.

Колегія суддів ставиться критично до посилання скаржника на те, що спірна квартира насправді була придбана за 734 487 грн., що підтверджується розпискою ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 від 22 липня 2013 року, оскільки зі змісту вказаної розписки вбачається, що при продажі квартири ОСОБА_4 гроші отримала в повному обсязі. При цьому, у вказаній розписці не зазначено, що сума отриманих коштів становить 734 487 грн. Таким чином, наявні підстави вважати, що ОСОБА_4 отримала кошти від продажу квартири саме у розмірі 514 487 грн., як зазначено у договорі купівлі-продажу від 22 липня 2013 року.

Посилання відповідача за первісним позовом на те, що після придбання спірної квартири у ній було розпочато ремонт за кошти останнього, що отримані від зайняття підприємницькою діяльністю, не має значення для даного спору, оскільки відповідачем мав право заявити вимоги про компенсацію зазначених витрат.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що хоча спірна квартира придбана в період шлюбу, разом з тим, за кошти від продажу квартири АДРЕСА_5 , яка була придбана позивачем за первісним позовом до шлюбу.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Таким чином, доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції, оскаржуване рішення не можна назвати в повній мірі законним та обґрунтованим в розумінні ст. 263 ЦПК України, у зв`язку з чим колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до приписів ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Подільського районного суду міста Києва від 04 березня 2021 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення, наступного змісту.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визнання майна особистою приватною власністю, задовольнити.

Визнати трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 58,70кв.м., в тому числі житловою - 37,40 кв.м. особистою приватною власністю ОСОБА_1 .

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , про поділ майна подружжя, що перебуває у спільній сумісній власності, залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 29 954 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 14 вересня 2022 року.

Суддя-доповідач: І.М. Вербова

Судді: Т.О. Невідома

В.А. Нежура