Провадження № 2/127/1456/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.09.2022 м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі головуючого судді Антонюка В.В.,

за участі: секретаря судових засідань Жмудь Я.П.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача - адвоката Мотилюка О.В.,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача - адвоката Цвєткова О.В.,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі суду м. Вінниці, в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Орган опіки та піклування Вінницької міської ради, про визначення місця проживання малолітніх дітей,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог Служба у справах дітей Вінницької міської ради, про визначення місця проживання малолітніх дітей.

Позов мотивовано тим, що сторони з 2010 р. по 2019 р., перебували у шлюбі, який розірвано рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 01.03.2019 р. Після розірвання шлюбу позивач змінила своє прізвище з « ОСОБА_3 » на дошлюбне - « ОСОБА_4 ». Від шлюб у сторін народились двоє дітей: син - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та син - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які зареєстровані та фактично проживають із позивачем за адресою її проживання в АДРЕСА_1 .

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 01.04.2019 р., справа № 127/33178/18 із відповідача на користь позивача на утримання дітей примусово стягуються аліменти.

Позивач зазначає, що 20.05.2019 р. Замостянським ВДВС м. Вінниці ГТУЮ у Вінницькій області було відкрито виконавче провадження ВП 59143560 зі стягнення аліментів. Проте, аліментів позивач не отримувала. Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого Другим ВДВС у м. Вінниці ЦЗМУМЮ (м.Хмельницький) від 02.02.2022 р., заборгованість зі сплати аліментів становить більше ніж 132 199,03 грн. За весь період після відкриття виконавчого провадження, відповідачем сумарно було сплачено аліментів на суму біля 25 000 грн., за два роки.

Вказана квартира в якій проживає позивач з дітьми, належить на праві власності батькові позивача ОСОБА_7 . Зареєстрована позивач з дітьми в АДРЕСА_1 , у частині житлового будинку, власником якої є мати позивача ОСОБА_8 .

Також, позивач зазначає, що вона самостійно забезпечує синів необхідним доглядом, піклуванням, харчуванням та за потреби лікуванням, дбає про їх фізичний та духовний розвиток.

Відповідач проживає окремо, фактичне місце його проживання позивачу наразі не відоме.

Місце проживання дітей ніяким чином документально не визначено (в розумінні ст. 161 Сімейного кодексу України). При розірванні шлюбу сторін та при вирішенні справи щодо стягнення аліментів на утримання дітей питання щодо їх проживання не вирішувалось.

Сторони не дійшли згоди щодо того, з ким із них будуть проживати їхні малолітні діти. Це є причиною стресу для позивача, напруження та потенційних конфліктів у стосунках сторін. Невизначеність щодо цього явно суперечить найкращим інтересам дітей та порушує їх право на стабільні, прогнозовані та безпечні умови зростання.

Визначення місця проживання малолітньої дитини (в розумінні ст. 161 СК України) впливає на процес реалізації численних прав як самої дитини так і того з батьків з ким вона проживає (визначення і зміна місця проживання, реєстрація місця проживання, процес навчання, відпочинок, додаткові заняття, поїздки тощо).

Як зазначає позивач, у неї виникла необхідність зареєструвати її місце проживання та місце проживання її дітей за адресою їхнього фактичного проживання (по АДРЕСА_1 ), проте для цього потрібна згода та/або особиста присутність батька дітей, або рішення суду, яким визначено місце проживання дітей з матір`ю.

Такої згоди та особисту присутність батька, позивач отримати та забезпечити не може. Вона не має жодного впливу на відповідача щоб спонукати його до виконання його батьківських обов`язків. Крім того, вона явно не матиме такої можливості і у майбутньому. Внаслідок безвідповідальності відповідача та його самоусунення від виконання його обов`язків страждають інтереси дітей та позивача.

Згода та/або присутність відповідача періодично потрібні при вирішенні багатьох питань надзвичайно актуального сьогодні медичного забезпечення. У зв`язку з чим позивач була вимушена звернутись до суду із даним позовом про визначення місця проживання дітей з нею.

Ухвалою суду від 20.06.2022 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження та призначено справу до підготовчого засідання.

Позивач ОСОБА_1 та її представник - адвокат Мотилюк О.В., в підготовчому засіданні заявлені позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Судові витрати просили залишити за позивачем. Не заперечили проти прийняття судом рішення за результатами проведення підготовчого провадження.

Відповідач ОСОБА_2 , та його представник - адвокат Цвєтков О.В., в підготовчому засіданні позовні вимоги визнати та просили їх задовольнити. Настоювали на винесенні судом рішення в підготовчому засіданні.

Представник третьої особи у підготовче засідання не з`явилась, подала до суду заяву в якій просила розгляд справи проводити за її відсутності, підтримала висновок виконавчого комітету ВМР від 08.09.2022 р.

Відповідно до ч. 4 ст. 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Суд вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про задоволення вимог позовної заяви з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі. Як вбачається із рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 01.03.2019 року шлюб між ОСОБА_9 та ОСОБА_2 - розірвано (а.с.4).

За час спільного проживання у сторін народились двоє дітей: син - ОСОБА_5 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим 05.01.2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, в якому у графі «батьки» вказано: батько - ОСОБА_2 , мати - ОСОБА_9 . В подальшому, ІНФОРМАЦІЯ_4 у сторін народився син - ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданм 20.05.2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, в якому у графі «батьки» вказано: батько - ОСОБА_2 , мати - ОСОБА_9 (а.с. 5-6).

Відповідно до свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_3 виданого 21.01.2022 року Відділом ДРАЦС у м. Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), ОСОБА_9 змінила своє прізвище на « ОСОБА_4 » (а.с. 13).

Із довідки Департаменту адміністративних послуг ВМР від 19.12.2018 р. №65383 вбачається, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , також за даною адресою зареєстровані ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 16-18).

Згідно ст. ст. 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони.

Відповідно до ч. 4 ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Згідно ч. 5 ст. 19 СК України, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Як вбачається із висновку Виконавчого комітету Вінницької міської ради від 08.09.2022 р. №01/00/011/ НОМЕР_4 , орган опіки та піклування ВМР вважає доцільним визначити місце проживання малолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 з матір`ю - ОСОБА_9 .

Відповідно до положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Згідно із ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті (ч. 1 ст. 157 СК України).

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Відповідно до ст. 9 цієї Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини; таке розлучення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини; держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Частиною третьою статті160 СК України, визначено, що якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц зазначила, що при визначенні місця проживання дитини першочергова увага, в силу вимог статті 3 Конвенції про права дитини, приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага, і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).

При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Із матеріалів справи судом встановлено, що ОСОБА_9 позитивно характеризується, забезпечена придатним для нормального виховання та розвитку малолітніх дітей житлом, в якому створено належні умови для проживання, навчання, виховання та розвитку дітей, бажає визначити місце проживання синів з нею.

За наведеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визначення місця проживання дітей підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, за клопотанням позивача, судові витрати підлягають залишенню за нею.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 141, 150, 155, 157, 160, 161 СК України, ст.ст. 12, 76, 81, 89, 141, 200, 206, 263-265, 279 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Орган опіки та піклування Вінницької міської ради, про визначення місця проживання малолітніх дітей - задовольнити.

Визначити місце проживання малолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом із матір`ю - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на території держави Україна.

Судові витрати залишити за позивачем.

Рішення може бути оскаржено до Вінницького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 16.09.2022 року.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІПН НОМЕР_5 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 , адреса місця фактичного проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ІПН НОМЕР_6 , адреса місця реєстрації та проживання: АДРЕСА_5 .

Третя особа Орган опіки та піклування Вінницької міської ради, адреса місця знаходження: 21050, м. Вінниця, вул. Соборна,59.

Суддя: