Провадження № 2/161/31/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 серпня 2022 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Олексюка А.В.,

при секретарі Гичці М.В.,

за участю відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В :

16.11.2021 до суду надійшла позовна заява АТ «Кредобанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги обгрунтовано тим, що 14.12.2018 між АТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № CL-155996, відповідно до якого останньому було надано кредит на поточні потреби в розмірі 100 000 грн. в строк до 13.12.2023 зі сплатою за користування кредитними коштами 52,99% річних.

Згідно з п. 6.9 Кредитного договору банк у випадках, передбачених цим договором, вправі вимагати дострокового повернення кредиту, процентів, комісії та інших належних до сплати платежів за Кредитним договором, про що письмово повідомляє позичальника.

Також зазначає, що 14.12.2018 між АТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 було підписано анкету-заяву № CL-155996 на отримання кредиту, в якій зазначено інформацію про фактичні сімейні відносин та про факт спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 із ОСОБА_2 . Факт шлюбних відносин підтверджується штампом у паспорті ОСОБА_1 про реєстрацію шлюбу із ОСОБА_2 .

В анкеті-заяві № CL-155996, зазначено, що шляхом підписання цієї анкети-заяви позичальник підтверджує своїм підписом, що суму отриманого кредиту просить вважати дрібним побутовим правочином та є таким, що не потребує згоди другого із подружжя.

З огляду на те, що на момент укладення кредитного договору, ОСОБА_1 перебував у шлюбі, ОСОБА_2 є солідарним відповідачем іншого подружжя навіть у випадку відсутності окремого договору поруки.

Однак, внаслідок неналежного виконання відповідачем ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань, станом на 01.09.2021 утворилась заборгованість за вказаним кредитним договором у розмірі 163 037,14 грн., з яких: 92 312,28 грн. сума заборгованості за тілом кредиту, 70 724,86 грн. сума заборгованості за відсотками.

На підставі наведеного, представник позивача просить суд стягнути з відповідачів в користь позивача заборгованість за кредитним договором в розмірі 163 037,14 грн. та судові витрати по справі, які складаються із судового збору в розмірі 2445,56грн гривень та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10% від ціни позову, що становить 16 303,714 гривень, які просить стягнути солідарно з відповідачів.

Ухвалою суду від 03.12.2021 було ухвалено розгляд вказаної справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження та запропоновано відповідачам подати відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення вказаної ухвали.

23.12.2021від відповідача ОСОБА_1 надійшов відзив на позовну заяву, в якому він позов АТ «Кредобанк» визнав частково, а саме визнає, що дійсно кредит отримав і в нього виникла заборгованість в сумі: 92312,28 грн. боргу за тілом кредиту і 70 724,86 грн заборгованості за відсотками. Проте, вважає, надані банком розрахунки та інші документи неналежними доказами по справі. Інші позовні вимоги про стягнення витрат на професійну допомогу не визнає.

23.12.2021 від відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона зазначила, що позов не визнає, оскільки договору поруки не підписувала, про факт підписання чоловіком кредитного договору дізналася пізніше, банківська установа не інформувала її про це. А також вважає, отримання кредиту в сумі 100 000 грн дрібним побутовим правочином, можна лише для подальшого зловживання правом.

12.03.2022 ухвалою суду було залучено до участі у справі правонаступника ТзОВ «Росвен Інвест Україна», як нового стягувача у правовідносинах, які є предметом даного спору, замість вибулого стягувача АТ «Кредобанк».

13.05.2022 від відповідача ОСОБА_2 надійшли пояснення, в яких позов не визнає. Оскільки договір поруки не підписувала, тому вимогу стягнення з неї заборгованості солідарно з позичальником вважає протиправною.

13.05.2022 від відповідача ОСОБА_1 надійшли пояснення, згідно яких позов ТзОВ «Росвен Інвест Україна» не визнає, вважає, що ТзОВ «Росвен Інвест Україна» не може вимагати від нього виконання зобов`язань за даним кредитним договором, оскільки його не було проінформовано про факт передачі права вимоги, надання документів, розрахунків, не ознайомлено з тарифами банку на обслуговування кредиту. Свої боргові зобов`язання у розмірі, які нарахував АТ «Кредобанк», а саме: 92 312,28 грн за тілом кредиту та 70 724,86 грн за відсотками, визнає.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 зазначив, що через скрутне матеріальне становище в нього не було можливості вчасно повертати кошти. Відтак виникла часткова заборгованість перед АТ «Кредобанк». Свою заборгованість перед ТзОВ «Росвен Інвест Україна» не визнає. Зазначає, що розрахунок заборгованості не відповідає вимогам до первинного документу, не підписано, не завірено представником позивача, а тому не може вважатися належним та допустимим доказом по справі. Власних розрахунків по заборгованості за кредитним договором суду не надав.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав клопотання, в якому просить розгляд справи проводити без участі представника позивача, позов підтримує в повному обсязі, просить такий задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, по невідомій суду причині, хоча належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи.

Заслухавши пояснення відповідача, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Як вбачається із змісту ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановленим договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

14.12.2018 між АТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № CL-155996, відповідно до якого останньому було надано кредит на поточні потреби в розмірі 100 000 грн. в строк до 13.12.2023 зі сплатою за користування кредитними коштами 52,99% річних. (а.с. 15-17).

У відповідності до п. 2.3 кредитного договору строк кредитування встановлюється терміном на 60 місяців до 13.12.2023.

П. 4.1 договору передбачено, що за користування кредитом позичальник сплачує банку проценти у розмірі 52,99 % річних.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

В п. 1 ст. 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 належним чином не виконував взяті на себе зобов`язання. Станом на 01.09.2021 утворилась заборгованість за кредитним договором в розмірі 163 037,14 грн., з яких: 92 312,28 грн. сума заборгованості за тілом кредиту, 70 724,86 грн. сума заборгованості за відсотками, що підтверджується розрахунком заборгованості (а. с. 6-14).

Отже, відповідач істотно порушив умови кредитного договору не повернувши суму кредиту, в зв`язку з чим утворилась заборгованість.

Щодо солідарного стягнення заборгованості, суд виходить з наступного.

Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено статтею 61 СК України, згідно з частиною третьою якої, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Норма частини третьої статті 61 СК України кореспондує частині четвертій статті 65 цього Кодексу, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового (частина друга статті 65 СК України).

За нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані із сім`єю інтереси одного з подружжя.

Отже, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя, незважаючи на відсутність в законі прямої вказівки на солідарну відповідальність.

При вирішенні спору про порядок виконання подружжям зобов`язань, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї, суди повинні керуватися тим, що подружжя має відповідати за такими зобов`язаннями солідарно усім своїм майном.

Аналогічний правовий висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 14-712цс19 та підтверджений Великою Палатою Верховного Суду в ухвалі від 09 вересня 2020 року у справі № 14-127цс20, в постанові Касаційного цивільного Суду у складі Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року у справі № 205/5882/18.

Судом встановлено, що на момент укладення кредитного договору № CL-155996 ОСОБА_1 перебував в шлюбі з ОСОБА_2 , таким чином солідарним відповідачем за даним договором є інший з подружжя, а саме ОСОБА_2 . Відтак, суд дійшов висновку про солідарну відповідальність відповідачів та стягнення заборгованості також з ОСОБА_2 як солідарного боржника в зобов`язанні.

Відповідно до ч. 1,6 статті 81 ЦПК Україникожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, оцінивши зібрані і дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення, а тому слід стягнути з відповідачів в користь позивача заборгованість за кредитним договором в розмірі 163 037,14 грн. та понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 445, 56 грн.

Щодо вимог про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 133 ч. 1, 3 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу та витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Представником позивача заявлено на користь позивача до стягнення 16 303,714 грн. витрат на професійну правничу допомогу, на підтвердження чого надано копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, посвідчення адвоката, копію договору про надання правової допомоги від 11.02.2019, копію ордеру від 16.06.2020 (а.с.38-40). Суд оцінює такі докази як недостатні, оскільки в матеріалах справи відсутні підтвердження факту сплати позивачем на користь представника зазначеної суми гонорару та детального його розрахунку, акту приймання-передачі наданих послуг, а дана вимога до задоволення не підлягає.

В порядкуст.141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, що був сплачений позивачем при звернені до суду.

Керуючись ст. ст. 4, 7, 8, 11, 12, 13, 76, 77, 81, 83, 141, 247, 258, 259, 263, 265, 280-282, 417 ЦПК України, ст. ст. 526, 549, 1048, 1050, 1054 ЦК України, суд ,-

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» () ) заборгованість за кредитним договором № CL-155996 від 14 грудня 2018 року в розмірі 163 037 (сто шістдесят три тисячі тридцять сім) грн 14 коп.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» () ) судовий збір у розмірі 2 445 (дві тисячі чотириста сорок п`ять) грн 56 коп.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Волинського апеляційного суду через Луцький міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 05.08.2022.

Суддя Луцького міськрайонного суду А.В. Олексюк