Справа № 343/505/22
Провадження № 22-ц/4808/1024/22
Головуючий у 1 інстанції Тураш В. А.
Суддя-доповідач Максюта
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючого (суддя-доповідач) Максюти І.О.,

суддів: Василишин Л.В., Фединяка В.Д.,

секретаря Кузів А.В.,

з участю апелянта ОСОБА_1 та його представника Коцковича Р.М. , позивачки ОСОБА_3 та її представника адвоката Кажука В.Б., представника органа опіки та піклування Яремій Н.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа Служба у справах дітей Долинської міської ради про позбавлення батьківських прав, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Коцковича Руслана Михайловича на рішення Долинського районного суду, ухвалене суддею Турашем В.А. 28 червня 2022 року у м.Долина Івано-Франківської області, повний текст якого виготовлено 29 червня 2022 року,

в с т а н о в и в :

У березні 2022 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 05 травня 2007 року уклала шлюб з відповідачем. ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_4 . Через постійні конфлікти, сварки та скандали сімейне життя з відповідачем не склалось, тому рішенням Долинського районного суду від 27 жовтня 2009 року їх шлюб було розірвано, син залишився проживати з нею. З цього часу відповідач взагалі не цікавився життям сина, не брав участі ні у вихованні, ні матеріальному його забезпеченні. За її позовом рішенням Долинського районного суду від 22.03.2010 з відповідача на її користь було стягнено аліменти на утримання неповнолітнього сина у розмірі 1/4 його доходів. Рішенням цього ж суду від 27.08.2012 розмір аліментів зменшено до 1/6 частки його доходів. Дізнавшись від виконавчої служби про таке рішення суду вона подала заяву про повернення їй виконавчого листа, оскільки сподівалась, що відповідач добровільно матеріально допомагатиме дитині, проте жодних коштів на утримання дитини від колишнього чоловіка не отримано.

З 2012 року відповідач повністю припинив цікавитись долею дитини, самоусунувся як від виховання, так і від матеріального забезпечення сина, жодних коштів за останніх 10 років на його тримання не надавав, не спілкувався, жодного разу до нього не прийшов, хоча також проживає в м. Долина.

Востаннє він бачив дитину ІНФОРМАЦІЯ_1 , коли сину виповнився 1 рік і на день народження дитини він приніс іграшки (м`ячик і маленьку машинку).

Свого біологічного батька син не знає взагалі, називає батьком її теперішнього чоловіка.

Той факт, що відповідач не займається вихованням дитини підтверджується заявами сусідів, що не цікавиться освітою сина - характеристикою на учня 8-го класу Долинського ліцею № «Європейський».

Вважає, що свідоме і тривале нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками щодо дитини є наслідком його винної поведінки та підставою для позбавлення його батьківських прав. Крім того, вона переконана, що його відношення до дитини в майбутньому не зміняться і позбавлення батьківських прав відповідача в першу чергу відповідати інтересам їх сина.

Просила позбавити відповідача батьківських прав щодо неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Всі витрати по справі стягнути на її користь з відповідача (а.с.1-2).

Рішенням Долинського районного суду від 28 червня 2022 року позов задоволено. Позбавлено ОСОБА_1 батьківських прав щодо неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 992 грн 40 коп сплаченого судового збору та 3000 грн витрат за надання правничої допомоги (а.с.57-59).

Не погодившись з рішенням суду, представник ОСОБА_1 адвокат Коцкович Руслан Михайлович подав апеляційну скаргу, у якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи.

Вказує, що з квітня 2009 року сторони разом не проживали. Після розірвання шлюбу відповідач навідував сина, але це ставало все складніше, оскільки колишня дружина створювала перешкоди. Під час кожного приходу вона вчиняла скандали. Домовленості про відвідування дитини виконувала рідко. Пізніше син уникав зустрічей з батьком. Після одруження позивачки відповідач вирішив не заважати їм та вважав, що дитина проживатиме в повноцінній сім`ї.

Зазначає, що оскаржуваним рішенням суд фактично позбавив батька права на участь у вихованні та спілкуванні зі своїм сином. Від сина він не відмовлявся ніколи та такого наміру не мав.

Суд неналежно оцінив доводи відповідача, не перевірив достовірність доводів позивачки, її доказів, не дослідив належним чином матеріали справи, що призвело до ухвалення передчасного рішення про позбавлення відповідача батьківських прав. Висновки суду ґрунтуються лиш на твердженнях позивачки, доказів того, що є всі підстави для задоволення позовних вимог в матеріалах справи відсутні.

Просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити (а.с.64-65).

В силу ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, але апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення.

Вислухавши пояснення апелянта ОСОБА_1 та його представника Коцковича Р.М. , позивачки ОСОБА_3 та її представника адвоката Кажука В.Б., представника органа опіки та піклування Яремій Н.Б., суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст.367 ЦПК України законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає її обґрунтованою, виходячи з таких підстав.

Судом встановлено, що сторони є батьками неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що свідчить свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 від 03.06.2008 (а.с.7).

Заочним рішенням Долинського районного суду Івано-Франківської області від 27 жовтня 2009 року в справі №2-888/2009 року, шлюб між сторонами, зареєстрований 05 травня 2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Долинського районного управління юстиції Івано-Франківської області, актовий запис №55, розірвано. Неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , залишено проживати з матір`ю (а.с.8).

На виконання рішення Долинського районного суду про стягнення аліментів від 22 березня 2010 року Долинським районним судом видано виконавчий лист № 2-312, згідно з яким з відповідача на користь позивачки проводилось стягнення аліментів на утримання їх неповнолітнього сина, в розмірі 1/4 частини всіх його видів заробітку (доходів) щомісячно і до досягнення сином повноліття.

Заочним рішенням Долинського районного суду Івано-Франківської області від 27 серпня 2012 року в справі №0906/259/12 зменшено розмір аліментів, що стягуються за рішенням Долинського районного суду Івано-Франківської області від 22.03.2010 з ОСОБА_1 на користь позивачки на утримання їх неповнолітнього сина з 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходу) до 1/6 їх частки, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання законної сили рішенням суду і до досягнення сином повноліття (а.с.9-10).

Виконавчий лист №2/0906/186/12, виданий Долинським районним судом 11.09.2012 повернуто без виконання на письмову вимогу стягувача, що підтверджується постановою про повернення виконавчого документа стягувачеві від 25.12.2012 ВП №34286594 (а.с.11).

Копія повторного свідоцтва Серії НОМЕР_2 про шлюб від 22.11.2017, свідчить про те, що позивачка , після укладення шлюбу (повторно), ОСОБА_3 змінила прізвище на ОСОБА_3 (а.с.6).

Згідно висновку, затвердженого рішенням виконавчого комітету Долинської міської ради №421 від 12.05.2022, орган опіки та піклування вважав за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_1 щодо його сина ОСОБА_4 (а.с.33-35).

ОСОБА_3 зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 з 28.02.2011 по теперішній час, що підтверджується довідкою №1381 про реєстрацію місця проживання особи, виданою Долинською міською радою 19.12.2017 (а.с.5) .

ОСОБА_1 проживає за адресою АДРЕСА_2 .

У суді першої інстанції неповнолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , суду пояснив, що проживає за адресою АДРЕСА_1 разом з матір`ю ОСОБА_3 , батьком ОСОБА_8 та чотирирічною сестрою ОСОБА_9 . Про те , що ОСОБА_1 являється його батьком йому відомо, оскільки мати показувала йому його фотографії. З ОСОБА_1 він жодного разу не спілкувався, останній до нього не приходив, з днем народження не вітав, не купував подарунків. Він інколи в місті зустрічав ОСОБА_1 , але той з ним навіть не вітався. Мати нічого нехорошого за його рідного батька не розказувала. У нього є інший батько, який його виховує і якого він називає батьком. З ОСОБА_1 він не спілкувався і не бажає спілкуватись і надалі.

Задовольняючи позовні вимоги, суд виходив з положень ст..ст.150, 164,165, 166 Сімейного кодексу України, Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», встановивши, що відповідач ухиляється від належного виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню, утриманню сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не відвідує його, не проявляє щодо нього батьківського піклування та турботи, не цікавиться його станом здоров`я, хоча має таку можливість, врахувавши висновок органу опіки та піклування Долинської міської ради та пояснення неповнолітнього сина сторін, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

З таким висновком апеляційний суд не погоджується з огляду на таке.

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною згідно постанови Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно із частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58).

Відповідно до частин другої, третьої статті 171 СК України дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.

Озвучена думка дитини не є єдиною підставою, яка враховується при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав, оскільки її думка не завжди може відповідати її інтересам, може бути висловлена під впливом певних зовнішніх факторів, яким вона в силу малолітнього віку неспроможна надавати правильну оцінку, чи інших можливих факторів впливу на неї (постанова ВС у справі № 705/3040/18).

У судовому засіданні відповідач (апелянт) ОСОБА_4 наполягав на тому, що позивачка йому перешкоджала спілкуватися із сином різними способами, зокрема і поданням неправдивої заяви про вчинення злочину (крадіжки), вони між собою постійно вступали в суперечки під час намагання зустрітися з дитиною, а потім вона одружилася з іншим чоловіком, що створило ще більше перешкод для участі у вихованні сина. Він бажає спілкуватися із сином. Зараз син не йде з ним на контакт, але він сподівається, що емоційний контакт з сином буде встановлений.

Таким чином, апеляційним судом встановлено, що відповідач ОСОБА_4 не втратив інтересу до участі у вихованні сина, має намір на відновлення відносин з ним, тому суд приходить висновку про помилковість застосування до відповідача такого крайнього заходу як позбавлення батьківських прав щодо сина, доцільність вжиття якого ні позивач, ні орган опіки та піклування належно не аргументували.

Суд враховує існування складних (напружених) відносин між сторонами у справі, а також те, що відповідач в судовому засіданні висловив бажання брати участь у вихованні сина. При цьому небажання дитини спілкуватися з батьком може бути викликане тривалою відсутністю останнього у житті дитини і тимчасовим проявом негативних емоцій дитиною до батька.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що позбавлення батьківських прав відповідача щодо неповнолітнього сина є передчасним та не відповідає інтересам дитини.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці.

З урахуванням якнайкращих інтересів неповнолітнього, бажання відповідача брати участь у вихованні та спілкуванні з сином, та з огляду на відсутність виключних підстав для позбавлення його батьківських прав колегія суддів вважає, що рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав слід відмовити.

Що стосується висновку органу опіки про доцільність позбавлення батьківських прав, апеляційний суд зазначає наступне.

Згідно зі ст.166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька/матері, так і для дитини.

Відповідно до ст.19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Отже, висновок має рекомендаційний характер, а тому не може бути безумовною підставою для задоволення позову та позбавлення одного з батьків батьківських прав.

Водночас апеляційний суд наголошує на тому, що відсутності реальних змін у поведінці відповідача як батька щодо сина протягом розумного строку після ухвалення оскаржуваного судового рішення може стати підставою для ініціювання нового судового провадження про позбавлення його батьківських прав у майбутньому (постанова ВС у справі №640/13989/19 від 24.08.2022 року)

На підставі викладено, керуючись ст. ст.367,368,374,376,381-384,ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Коцковича Руслана Михайловича задовольнити.

Рішення Долинського районного суду від 28 червня 2022 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав.

Попередити ОСОБА_1 про необхідність належного виконання батьківських обов`язків та зміни ставлення до виховання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Покласти на орган опіки та піклування Долинської міської ради Івано-Франківської області обов`язок контролю стосовно виконання ОСОБА_1 своїх батьківських обов`язків стосовно сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.О. Максюта

Судді: Л.В.Василишин

В.Д.Фединяк

Повний текст постанови складено 14 жовтня 2022 року.