Справа № 308/4218/15-ц
П О С Т А Н О В А

Іменем України

19 липня 2022 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Джуги С.Д. і Кожух О.А.,

з участю секретаря Волощук В.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Єврокредит» і ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 26 січня 2017 року (у складі судді Дергачової Н.В.) за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Єврокредит» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення кредитної заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «Кредитні ініціативи» (правонаступником якого є ТОВ «ФК Єврокредит» (надалі Товариство) звернулося до суду з позовом у квітні 2015 р.

Просило стягнути з ОСОБА_4 (правонаступниками якого є ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ) на свою користь заборгованість у розмірі 284 913,55 грн., яка складається із: - 129 367,20 грн. заборгованість за кредитом; 54 210,03 грн. заборгованість по відсотках; - 101 336,32 грн. заборгованість по пені та 2849,13 грн. у відшкодування судового збору.

На обґрунтування позовних вимог указало, що 13.07.2007 р. між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційний банком і ОСОБА_4 було укладено договір про іпотечний кредит № 115/7-07, відповідно до умов якого кредитор зобов`язується надати позичальникові кредит у сумі 180 000 грн.

Відповідно до умов кредитного договору позичальник зобов`язується у порядку та на умовах визначених кредитним договором повертати кредит, сплачувати відсотки за користування кредитом, неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та умовах, що передбачені кредитним договором і Додатком № 1 до нього Графіком платежів.

Кредитор виконав узяті на себе зобов`язання і надав позичальникові кредит у сумі 180 000 грн., у свою чергу боржник неналежно виконує узяті на себе зобов`язання, чим грубо порушує істотні умови кредитного договору в результаті чого станом на 26.02.2015 р. має прострочену заборгованість усього в розмірі 284 913,55 грн.

Позичальнику була надіслана вимога про дострокове повернення кредиту, але на момент пред`явлення позову вимога не виконана.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 26 січня 2017 р. позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь Товариства заборгованість за договором про іпотечний кредит від 13.07.2007 р. № 115/7-07 станом на 26.02.2015 р. у розмірі 176 844,96 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту 129 367,20 грн. і пені 47 477,76 грн. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь Товариства витрати зі сплати судового збору в розмірі 1 768,45 грн. пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Товариство просить змінити це рішення і ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Доводить про неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Указує, що суд першої інстанції дійшов неправильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог щодо стягнення заборгованості по відсотках і пені, оскільки Товариством було надано щомісячний розрахунок боргу з указаними нарахуваннями відсотків і пені в межах строку позовної давності за відсотковою ставкою відповідно до умов кредитного договору.

ОСОБА_4 (правонаступниками якого є ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ) просять скасувати це рішення і ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. Доводять про неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Узагальнені та доречні доводи апеляційної скарги зводяться до такого:

-Товариство є неналежним позивачем, оскільки не встановлено факту укладання договору про відступлення прав вимоги, змісту та умов цього договору;

-Товариство належними доказами довело факт видачі кредитних коштів лише на суму 75 000 грн., тому будь-які інші документи, що не є заявами на отримання кредиту, не можуть підтверджувати факт виконання кредитором свого зобов`язання перед позичальником;

-позичальник не отримував від первинного кредитора повідомлення про зміну кредитора у зобов`язанні.

Письмових відзивів на апеляційні скарги до суду не надходило.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін, із таких мотивів.

Суд виходив із того, що основна сума заборгованості у розмірі 129 367,20 грн. була підтверджена позивачем первинними регістрами бухгалтерського обліку, а тому ця сума підлягає стягненню із відповідача в повному обсязі.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд виходив із того, що можна достовірно встановити розмір відсотків за договором про іпотечний кредит, які підлягають сплаті у зв`язку з тим, що позивач не зарахував оплату відповідача в сумі 21 565,74 грн. у рахунок погашення відсотків за кредитним договором у порядку та розмірах, передбачених п.2.2 договору.

Щодо нарахування пені суд виходив із того, що її необхідно нараховувати за останній рік перед зверненням до суду із суму боргу за тілом кредиту у розмірі 129 367,20 грн., а тому судом було самостійно розраховано розмір пені за допомогою калькулятора штрафів системи Ліга:Закон Еліт 9.1.5 та відповідно до п.6.2. договору про іпотечний кредит за ставкою 0,1% від суми простроченої заборгованості за кожен день прострочення платежу та суми боргу за тілом кредиту за період із 25.02.2014 р. по 26.02.2015 р., яка склала 47 477,76 грн.

При цьому, судом першої інстанції було встановлено, що 13.07.2007 р. між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком (закрите акціонерне товариство) та ОСОБА_4 був укладений договір про іпотечний кредит № 115/7-07.

Відповідно до умов п.2.1 указаного кредитного договору кредитор зобов`язався надати кредит у сумі 180 000 грн. на умовах, передбачених цим договором.

Згідно з п.п.2.2, 2.3, 2.4 договору сторони домовилися, що за користування кредитом встановлюється процентна ставка в розмірі 17% річних. Кінцевий термін повернення кредиту та відсотків за ним не пізніше 12 березня 2013 р. Погашення кредиту та процентів за ним здійснюється позичальником щомісячно відповідно до графіку (додаток № 1), який є невід`ємною частиною цього договору.

Пунктом 3.1. передбачено, що кредитор надає позичальнику іпотечний кредит частинами, шляхом видачі йому готівкою безпосередньо з його позичкового рахунку, відкритого банком. Сторони домовились, що кредит буде надано частинами не пізніше наступного банківського дня з дати отримання від позичальника письмової заяви на отримання кредиту.

Пунктами 3.2 3.5 договору також передбачено, що нарахування кредитор процентів за користування кредитом починається з дати його видачі готівкою позичальнику (або оплати розрахункового документа позичальника з позичкового рахунку) по день повного погашення кредиту на суму щоденного залишку заборгованості за кредитом. При розрахунку процентів використовується метод "факт/факт", виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році.

У випадку прострочення позичальником зобов`язань по погашенню одержаного ним кредиту, проценти за користування ним продовжують нараховуватись відповідно до п. 3.3 цього Договору.

У випадку порушення позичальником строку погашення одержаного ним кредиту (п. 2.4 цього Договору), він сплачує проценти за неправомірне користування кредитом, виходячи із процентної ставки у розмірі 21% річних, порядок нарахування та сплати яких визначає відповідно до п.п. 3.2 та 3.3. цього Договору.

Пунктом 6.2 договору сторони також передбачили, що за несвоєчасну сплату сум кредиту та/або процентів за користування кредитом та/чи процентів за неправомірне користування кредитом позичальник сплачує банку пеню, яка обчислюється від суми простроченого платежу у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діє у період прострочення, пеня нараховується щоденно, а також штраф у розмірі 0,1% від суми простроченої заборгованості за кожен день прострочення платежу.

Як убачається із додатку № 1 до кредитного договору «Графік погашення кредиту» погашення кредиту повинно було відбуватися у період із 13.07.2007 р. по 12.03.2013 р. шляхом сплати диференційних (класичних) платежів, які складаються із основного боргу у розмірі 2 647,06 грн., який виплачується рівними частинами, та відсотка, який нараховується на залишок заборгованості та із часом зменшується.

Між сторонами також був укладений договір про внесення змін № 1 від 22.02.2008 р. до договору про іпотечний кредит № 115/7-07 від 13.07.2007 р. за яким внесли наступні зміни: «2.1. Починаючи з 22 лютого 2008 р. кредитор збільшує розмір кредиту на суму 100 000 грн. на строк з 22.02.2008 р. по 12.03.2013 р. «Загальна сума кредиту з моменту перерахування кредитних коштів в розмірі 100 000 грн. із позичкового рахунку позичальника становить 280 000 грн.»; «Пункт 2.3 Кредитного договору викласти в наступній редакції: «2.3 Дата повернення кредиту визначається відповідно до графіку (Додаток №1), який є невід`ємною частиною даного договору; «Пункт 2.2 Кредитного договору викласти в наступній редакції: «2.2. Проценти за користування кредитом у розмірі 280000 грн., починаючи з 22.02.2008 р., сплачуються позичальником, виходячи із встановленої кредитором процентної ставки у розмірі 17% річних», та інші зміни.

Як убачається із нового додатку № 1 до договору про іпотечний кредит «Графік погашення кредиту» подальше погашення кредиту повинно було відбуватися у період із 22.02.2008 р. по 25.02.2013 р. шляхом сплати диференційних (класичних) платежів, які складаються із основного боргу у розмірі 4 329,80 грн., який виплачується рівними частинами, та відсотка, який нараховується на залишок заборгованості та з часом зменшується.

Відповідно до розрахунку, наданого позивачем, станом на 26.02.2015 р., прострочена заборгованість відповідача складає: - за кредитом 129 367,20 грн., - по відсотках 54 210,03 грн., - пеня 166 215,71 грн.

Проте, з урахуванням норм ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК України позивач обмежився останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, та заявив до стягнення пеню у розмірі 101 336,32 грн.

Позивачем суду надана вимога про дострокове повернення кредиту від 27.03.2015 р. № ПІБ/Д/18 на загальну суму боргу у розмірі 349 792,94 грн. станом на 26.02.2015 р. у якій було повідомлено також про відступлення прав вимоги первісним кредитором новому кредитору ТОВ «Кредитні ініціативи». Указана вимога була надіслана позичальнику рекомендованим листом про вручення.

Наданими суду внутрішньобанківськими документами меморіальними ордерами та наданою суду випискою про рух грошових коштів за період із 01.01.2003 р. по 22.07.2015 р. по рахунку НОМЕР_1 , який є поточним рахунком відповідача, що зазначено у п.3.3 договору, підтверджується, що ОСОБА_4 , не лише отримав грошові кошти від банку у загальній сумі 230 000 грн. протягом 2007 2008 років саме за договором від 13.07.2007 р. № 115/7-07, а й розпорядився цими коштами на власний розсуд у день їх отримання шляхом оплати вартості нежитлової будівлі та зняття готівки.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 1055 ЦК України визначена письмова форма укладення кредитного договору.

За вимогами ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦПК України, інших актів законодавства.

Стаття 627 ЦК України передбачає, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У силу ч.1 ст. 1048 цього Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.

Згідно з п.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Відповідно до умов кредитного договору у разі невиконання чи неналежного виконання боржником будь-яких зобов`язань, встановлених договором, в тому числі у разі затримання сплати частини кредиту та/або процентів за його користування, щонайменше на один календарний місяць, банк має право вимагати дострокового виконання зобов`язання з повернення кредиту за договором.

Доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції як необґрунтовані.

Так, довід Товариства про те, що суд першої інстанції дійшов неправильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог щодо стягнення заборгованості по відсотках і пені, оскільки Товариством було надано щомісячний розрахунок боргу з указаними нарахуваннями відсотків і пені в межах строку позовної давності за відсотковою ставкою відповідно до умов кредитного договору, спростовується висновком суду першої інстанції, а саме: Товариством не зараховано оплати відповідача в розмірі 21 565,74 грн. у рахунок погашення відсотків за кредитним договором та порядку і розміру нарахування позивачем відсотків відповідно до п. 2.2 договору, який суд за відсутності належного розрахунку та графіка погашення взагалі позбавлений можливості перевірити. Суд констатував, що при визначенні розміру відсотків не можна користуватися додатками «Графік погашення кредиту», оскільки один розрахований на нарахування відсотків на суму 180 000 грн., а другий на 280 000 грн., проте фактично відповідачем був отриманий кредит лише у розмірі 230 000 грн., що також було підтверджено представником позивача в ході розгляду справи.

Позивачем нарахована та заявлена до стягнення пеня у розмірі 101 336,32 грн. за останні 12 місяців, перед зверненням кредитора до суду. При цьому, як убачається із наданого суду розрахунку суми боргу та виходячи з п.6.2 договору пеня була нарахована на тіло кредиту та відсотки у розмірі 0,1% від суми простроченої заборгованості за кожен день прострочення платежу. Проте, оскільки стягнення відсотків суд визнав необґрунтованим належними та допустимими доказами, то, відповідно, і нарахування пені належить проводити за останній рік перед зверненням до суду саме із суми боргу за тілом кредиту у розмірі 129 367,20 грн. яка була визнана судом обґрунтованою, відтак сума пені становитиме 47 477,76 грн.

Отже, колегія суддів повністю погоджується із висновками суду про стягнення із відповідача на користь Товариства 129 367,20 грн. тіла кредиту та 47 477,76 грн. пені. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції у цій частині.

Доводи сторони відповідача повністю спростовуються матеріалами наявними в справі, такі не впливають на висновки суду першої інстанцції про підставність стягнення із відповідачів на користь Товариства 129 367,20 грн. тіла кредиту та 47 477,76 грн. пені.

В основному доводи апеляційної скарги зводяться до недоведенності переходу прав вимоги від Банку до Товариства, недоведеності суми наданого кредиту, проте ці доводи є безпідставними.

У справі, яка переглядається установлено, що відповідач частково виконував узяті на себе зобов`язання за кредитним договором щодо погашення заборгованості, це не заперечувалося стороною відповідача в суді першої інстанції, кредитний договір не визнаний у встановленому порядку недійсним. Факт отримання грошових коштів позичальником, їх використання і часткове повернення підтверджено Товариством належними та допустимими доказами.

Отже, за результатами розгляду апеляційних скарг і відповідно до положень ст. 375 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає скарги без задоволення, а судове рішення без змін, оскільки вважає, що суд першої інстанції ухвалив по суті спору правильне судове рішення.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Єврокредит»» та апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 залишити без задоволення.

2.Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 26 січня 2017 року залишити без змін.

3.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.

4.Повне судове рішення складено 29 липня 2022 р.

Судді: