Справа № 298/1567/20
П О С Т А Н О В А

Іменем України

08 серпня 2022 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів МАЦУНИЧА М.В., КОЖУХ О.А.

за участю секретаря БОЧКО Л.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу № 298/1567/20 за заявою боржника ОСОБА_1 , заінтересовані особи стягувач Товариство з обмеженою відповідальністю «Нова Пей» і Великоберезнянський міжрайонний відділ державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України, за апеляційною скаргою боржника ОСОБА_1 на ухвалу Великоберезнянського районного суду від 7 травня 2021 року, повний текст якої складено 12 травня 2021 року, головуюча суддя Зизич В.В., -

встановив:

26.01.2021 боржник у виконавчому провадженні ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про скасування тимчасового обмеження його у праві виїзду за межі України мотивуючи таким.

19.01.2021 під час виїзду з України через міжнародний автомобільний пункт пропуску «Краківець» скаржнику було оголошене рішення про відмову в перетині державного кордону України на підставі ухвали Великоберезнянського районного суду від 09.12.2020 у справі № 298/1567/20 про встановлення тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України.

20.01.2021 він усно звернувся з цього приводу до ст. держвиконавця Великоберезнянського МРВ ДВС Пітков`ята С.І. і дізнався про існування виконавчого провадження № 60177868, що було відкрите 30.09.2019 на виконання виконавчого листа № 308/495/19 від 20.08.2019, виданого Ужгородським міськрайонним судом про стягнення з нього на користь ТОВ «Пост Фінанс» 118999,00 грн у рахунок відшкодування матеріальної шкоди.

До цього часу він не знав про існування вказаного виконавчого провадження, а також про існування рішення Ужгородського міськрайонного суду від 24.06.2019 у цивільній справі № 308/495/19. Документів виконавчого провадження він не отримував, матеріали виконавчого провадження не були надані йому для ознайомлення.

За місцем реєстрації: АДРЕСА_1 , він не проживає з січня 2015 року, останні два роки він тривалі періоди перебував за межами України на заробітках в Чеській Республіці, яка є для нього основним місцем роботи, де одержав право тимчасового проживання («тимчасовий побит»). Виїжджав маючи на меті заробити кошти для лікування батьків та не маючи можливості працевлаштуватися вдома.

Поряд із цим, скаржник не отримав від держвиконавця відповіді на питання про те, чому під час виконавчого провадження не була реалізована належна скаржнику квартира в м. Перечині. Держвиконавець бездіяв у питанні реалізації належного боржнику майна, не виконав вимог закону щодо арешту і опису майна тощо. В разі відсутності покупців на квартиру боржник докладе максимум зусиль для її продажу на покриття боргу. Наразі квартира скаржника здається в оренду його колишньою дружиною ОСОБА_2 , яка отримує увесь дохід від оренди. Скаржник через неприязні стосунки не підтримує зв`язку з колишньою дружиною.

Отже, доводи подання держвиконавця про те, що скаржник без поважних причин не з`являється на його виклики, не виконує рішення суду та ухиляється від виконання рішення необґрунтовані. Не знаючи про рішення суду та про виконавче провадження боржник не міг вчиняти відповідних дій і не міг ухилятися від виконання рішення. Пошук покупців на квартиру теж свідчить про те, що боржник не ухиляється від виконання рішення.

Посилаючись на ці обставини, на норми Конституції України, ЦК України, міжнародного законодавства та законодавства про виконавче провадження щодо прав і свобод людини, свободи пересування, меж дій держави та уповноважених нею органів і службових осіб тощо, вказуючи на порушення його прав, зокрема, на пересування, боржник у виконавчому провадженні ОСОБА_1 просив у порядку, передбаченому ст. 441 ЦПК України, скасувати заходи щодо тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, які були застосовані щодо нього на підставі ухвали Великоберезнянського районного суду у справі № 298/1567/20 (провадження № 6/298/26/20) у межах виконавчого провадження № 60177868, яке знаходиться на примусовому виконанні у Великоберезнянському міжрайонному відділі державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) щодо виконання виконавчого листа № 308/495/19 від 20.08.2019, виданого Ужгородським міськрайонним судом про стягнення з нього на користь ТОВ «Пост Фінанс» матеріальної шкоди в розмірі 118999,00 грн.

Ухвалою Великоберезнянського районного суду від 07.05.2021 у задоволенні заяви відмовлено.

Приймаючи таке рішення за результатом розгляду заяви, суд першої інстанції виходив із її необґрунтованості та недоведеності по суті, оскільки рішення суду, яким із боржника стягнуті кошти, не виконане, заходи для його виконання боржником не вживаються попри наявність умов для цього, а обмеження боржника у праві виїзду за кордон було встановлене обґрунтовано.

Боржник у виконавчому провадженні ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Учарова Є.О., оскаржив ухвалу суду як постановлену з порушенням закону, на обґрунтування скарги наводить по суті ті самі доводи, якими обґрунтовувалася заява про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України. Зазначає, що суд першої інстанції не врахував дійсних обставин справи, наданих позивачем доказів, вимог законодавства та неправильно вирішив справу.

Апелянт просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, заяву задовольнити та скасувати обмеження його у праві виїзду за кордон, які були застосовані щодо нього на підставі ухвали Великоберезнянського районного суду у справі № 298/1567/20.

Великоберезнянський МРВ ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) подав відзив на апеляцію боржника у виконавчому провадженні ОСОБА_1 , в якому вказує на необґрунтованість апеляції, просить залишити її без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін. Зазначає, зокрема, що обмеження боржника у праві виїзду за кордон було встановлене правильно, позаяк він ухилявся від виконання рішення суду про стягнення коштів і не виконує це рішення близько трьох років. Звернення стягнення на квартиру, про яку згадує боржник, наразі неможливе, оскільки в ній зареєстровані троє малолітніх дітей.

Відзив на апеляцію боржника у виконавчому провадженні ОСОБА_1 подав і стягувач ТОВ «Нова Пей», який виходить із законності ухвали суду першої інстанції та необґрунтованості апеляційної скарги. Стягувач вказує на ухилення боржника від виконання рішення суду про стягнення коштів, оскільки той не вчинив жодних дій для погашення боргу. Звернути стягнення на квартиру боржника не можна через проживання в ній трьох малолітніх дітей.

Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 17.11.2021 справу з апеляційного розгляду було знято та повернуто до суду першої інстанції для вирішення процесуального питання, за наявності для того підстав для виправлення описки (помилки) в судовому рішенні.

Ухвалою Великоберезнянського районного суду від 06.12.2021 було виправлено описку, допущену в тексті ухвали суду від 07.05.2021, а саме, вказано найменування стягувача «Товариство з обмеженою відповідальністю «Нова Пей»» замість «Товариство з обмеженою відповідальністю «Пост Фінанс»».

Заслухавши доповідь судді, розглянувши на підставі ст. 372 ч. 2 ЦПК України справу за відсутності учасників процесу, обговоривши доводи учасників процесу, перевіривши матеріали справи, суд приходить до такого.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 24.06.2019 у справі № 308/495/19 задоволено позов ТОВ «Пост Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди, стягнуто з відповідача на користь позивача 118999,00 грн у рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 1921,00 грн на відшкодування витрат позивача з оплати судового збору (а.с. 85-86).

Рішенням суду встановлено, зокрема, що ОСОБА_1 працював начальником ПНФП філії № 22 ТОВ «Пост Фінанс», допустив нестачу грошових коштів у сумі 163599,49 грн, свою вину в чому визнав і зобов`язався повернути кошти. Кошти в сумі 44600,00 грн були повернені, однак, повторною перевіркою було виявлено нестачу в розмірі 118999,00 грн, які не були відшкодовані. ОСОБА_1 було звільнено з посади начальника ПНФП Філії № 22 згідно п. 2 ст. 41 КЗпП України у зв`язку з втратою довір`я.

За даними Єдиного державного реєстру судових рішень це рішення суду набрало законної сили 06.08.2019 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/82807001), доказів його оскарження немає.

20.08.2019 Ужгородським міськрайонним судом стягувату ТОВ «Пост Фінанс» був виданий виконавчий лист на виконання рішення суду від 24.06.2019 у справі № 308/495/19 (а.с. 61). Постановою держвиконавця Великоберезнянського МРВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області від 30.09.2019 було відкрито виконавче провадження № 60177868 (а.с. 63).

Ухвалою Великоберезнянського районного суду від 09.12.2020 у справі № 298/1567/20 задоволено подання ст. держвиконавця Великоберезнянського МРВ ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 , тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України, без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , до виконання зобов`язань покладених на нього виконавчим листом № 308/495/19, виданим Ужгородським міськрайонним судом (а.с. 38-40).

За даними Єдиного державного реєстру судових рішень ця ухвала суду набрала законної сили 28.12.2020 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/93416440), доказів її оскарження немає.

Згідно зі ст. 2, ст. 3 ч.ч. 1, 3, ст. 4 ч. 1 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України та цього Кодексу; провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи; кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Розгляд справи покладається на суд першої інстанції, тоді як апеляційний суд переглядає в апеляційному порядку судові рішення місцевих судів (ст. 24 ч. 1, ст. 24 ч. 1, ст. 351 ч. 1 ЦПК України).

Після проголошення рішення суд, який його ухвалив, не може сам скасувати або змінити це рішення, крім випадків, визначених цим Кодексом (ст. 268 ч. 8 ЦПК України).

Відповідно до ст. 441 ЦПК України:

тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом (ч. 1);

суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням …, якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні (ч. 3);

суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника (ч. 5);

за результатами розгляду заяви про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України постановляється ухвала, яка може бути оскаржена (ч. 7);

відмова у скасуванні тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України не перешкоджає повторному зверненню з такою самою заявою у разі виникнення нових обставин, що обґрунтовують необхідність скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України (ч. 8).

Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи (ст. 447 ч. 1 ЦПК України).

Ухвали суду першої інстанції про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України та постановлені за наслідками вирішення скарги на рішення, дії або бездіяльність держвиконавця або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК України, можуть бути оскаржені в апеляційному порядку (ст. 353 ч. 1 п.п. 27, 31 ЦПК України).

Таким чином, по захист своїх порушених прав, у тому числі, із заявою про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України, зі скаргою на рішення, дії або бездіяльність держвиконавця або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК України, з апеляційною скаргою на відповідне судове рішення особа може звернутися до суду не в будь-який спосіб, а в той, що передбачений законом.

Суд розглядає цивільну справу не інакше як за зверненням фізичної чи юридичної особи, поданим відповідно до ЦПК України (ст. 13 ч. 1 ЦПК України), тобто, за зверненням, поданим установленим порядком до суду, судової інстанції, компетентних розглянути відповідне звернення та вирішити його по суті. У цьому розумінні та з урахуванням положень ст. 19 Конституції України суд управі здійснювати провадження в справі в порядку цивільного судочинства лише відповідно до правил, встановлених цивільним процесуальним законом, і в межах повноважень, наданих суду законом у такому процесі.

Боржник у виконавчому провадженні ОСОБА_1 не оскаржував ухвалу Великоберезнянського районного суду від 09.12.2020 у справі № 298/1567/20, якою щодо боржника було встановлене тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, тож ухвала є чинною, а встановлені нею обставини не спростовані.

Процесуальний інститут скасування тимчасового обмеження фізичної особи (боржника у виконавчому провадженні) у праві виїзду за межі України пов`язується з виникненням (припиненням існування) після встановлення такого обмеження обставин, зміною обставин, внаслідок чого виникають підстави для скасування обмеження, та покликаний захистити законні права боржника від невиправданих обмежень. Перелік обставин, які можуть тягти скасування обмеження, законом не визначається, залежно від конкретних умов таким можуть бути добросовісні дії боржника з виконання рішення, повне або часткове погашення боргу, прощення чи інший спосіб врегулювання боргу, потреба у тимчасовому виїзді за кордон для лікування, певні сімейні, особисті обставини у боржника і т.ін.

Проте, як випливає із заяви боржника ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження його у праві виїзду за межі України підставами для неї він визначив не обставини, які б відповідним чином змінилися після встановлення обмеження, а свою незгоду з правомірністю встановлення такого обмеження. Мотивація заяви зводиться по суті до ревізії в позапроцесуальний спосіб законності ухвали Великоберезнянського районного суду від 09.12.2020 у справі № 298/1567/20, а також до незгоди з діями або відповідною бездіяльністю держвиконавця під час виконання рішення суду зі стягнення коштів на відшкодування матеріальної шкоди. При цьому, жодних доказів добросовісних дій, спрямованих на відшкодування шкоди після ухвалення судом рішення боржник не надав, хоча водночас фактично підтвердив наявність у нього заробітку, а відтак і можливість виконувати рішення принаймні в певній частині.

Незгода із судовим рішенням, яким установлено вказане обмеження, відповідно до цивільного процесуального закону реалізується боржником шляхом його оскарження до суду апеляційної інстанції, а не шляхом подання з цих мотивів до суду першої інстанції заяви про скасування обмеження. Так само в разі незгоди з рішеннями, діями, бездіяльністю виконавця, що, на думку боржника, спричинило невиконання (неналежне виконання) рішення, непогашення боргу, потягло необґрунтоване подання про встановлення обмеження у праві виїзду за кордон тощо, цивільним процесуальним законом передбачений порядок оскарження рішень, дій, бездіяльності виконавця або судового рішення, ухваленого за відповідною ініціативою виконавця.

У передбачений цивільним процесуальним законом спосіб боржник ОСОБА_1 не діяв, а своєю заявою про скасування встановленого судом обмеження по суті підмінив апеляцію щодо такого обмеження та скаргу на дії виконавця.

Суд першої інстанції залишив це поза увагою і спростовуючи обґрунтованість заяви боржника вдався по суті й в оцінку обставин щодо правильності встановлення обмеження та законності відповідної ухвали суду, для чого ані підстав, ані процесуальних повноважень не мав. Водночас суд вірно вказав на відсутність доказів щодо будь-яких дій боржника з погашення боргу, на маніпулятивність його доводів і на відсутність підстав для скасування відповідного обмеження.

Помилка в найменуванні юридичної особи стягувача «Товариства з обмеженою відповідальністю «Пост Фінанс»» була усунута ухвалою суду першої інстанції від 06.12.2021 шляхом виправлення описки із вказівкою на найменування юридичної особи «Товариство з обмеженою відповідальністю «Нова Пей»».

Відтак на підставі ст. 376 ч. 1 п. 4 ЦПК України апеляцію слід задовольнити частково, мотивувальну частину ухвали суду першої інстанції змінити щодо правового обґрунтування відповідно до постанови апеляційного суду, резолютивну частину ухвали, оскільки доводи апеляції не спростовують відсутності підстав для скасування встановленого судом обмеження, залишити на підставі ст. 375 цього Кодексу без змін.

Керуючись ст. 374 ч. 1 п.п. 1, 2, ст. 375, ст. 376 ч. 1 п. 4, ст. 382 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу боржника ОСОБА_1 задовольнити частково,

мотивувальну частину ухвали Великоберезнянського районного суду від 7 травня 2021 року змінити в частині правового обґрунтування відповідно до постанови апеляційного суду,

резолютивну частину ухвали Великоберезнянського районного суду від 7 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню не підлягає. Повне судове рішення складене 18 серпня 2022 року.

Судді