Справа № 191/11/22
Провадження № 2/191/5/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2022 року м. Синельникове Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Костеленко Я.Ю.

за участю секретаря - Омельченко К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Синельникове цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору дійсним та визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, який обґрунтовує тим, що 10 квітня 2013 року він купив у ОСОБА_2 та ОСОБА_3 житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який зареєстровано за ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (батьком відповідачів), проте відповідачі відмовляється від нотаріального посвідчення договору як під час укладання договору , так і після цього. 13 квітня 2013 року відповідачі передали, а він прийняв ключі від спірного будинку. Позивач передав, а відповідачі прийняли грошові кошти в розмірі 14000 грн. за продаж спірного будинку, однак до цього часу договір купівлі-продажу нотаріально не уклали, тобто відповідачі ухиляються від нотаріального посвідчення спірного договору. Позивач за свій кошт провів капітальний ремонт житлового будинку та постійно ним користується з 2013 року.

Просить визнати дійсним укладений між сторонами договір купівлі - продажу нерухомого майна, а саме житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , та визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) право власності на нерухоме майно, а саме на житловий будинок розташований за адресою : АДРЕСА_1 , загальною площею 70,0 кв.м., житловою площею 42,1 кв.м..

До початку судового засідання представник позивача ОСОБА_5 надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити.

До початку судового засідання відповідач ОСОБА_3 надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає повністю.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, причини своєї неявки суду не повідомив.

Суд, вивчивши та оцінивши у сукупності матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного.

Судом встановлено, що 10.04.2013 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Зазначений житловий будинок зареєстровано за ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є спадкоємцями за заповітом

Факт отримання відповідачами грошових коштів у сумі по 7000 грн. кожному за продаж житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , підтверджується розписками від 14.04.2013 року, які нотаріально не посвідчені.

Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

За загальними вимогами, додержання яких є необхідним для чинності правочину передбаченими п.4 ст. 203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до ч.2 ст.220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним.

Відповідно до ч. 3 ст. 640 ЦК України договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року № 9 роз`яснив, що вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма ч. 2 ст. 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст. ст. 210,640 ЦК України пов`язується з їх державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов`язків для сторін.

З 01 січня 2013 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відповідно до якого частину третю статті 640 ЦК України викладено в новій редакції, згідно з якою договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним із дня такого посвідчення, а з частини другої статті 657 ЦК України виключено слова «та державної реєстрації».

Таким чином, положення статті 220 ЦК України можливі до застосування за умови укладення таких правочинів після набрання чинності вищезазначеного Закону.

Отже, після вказаної дати, договір купівлі-продажу нерухомості в силу ст. 657 ЦК України підлягав лише нотаріальному посвідченню, тому може бути визнаний судом дійсним на підставі ч. 2 ст. 220 ЦК України.

Однією з умов застосування ч. 2 ст. 220 ЦК України та визнання правочину дійсним в судовому порядкує встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин.

Верховний Суд України в своїй Постанові від 04 жовтня 2017 року зазначив, що однією з умов застосування частини другої статті 220 ЦК України та визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин. При розгляді справи про визнання правочину дійсним суд повинен з`ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість.

За таких обставин, враховуючи встановлені судом обставини справи, зокрема, що спірний договір не було посвідчено нотаріально, разом з цим, сторони домовились щодо всіх істотних умов договору купівлі-продажу будинку, відбулося його виконання, відповідачі отримали гроші, а позивач почав проживати у будинку, тривалість вказаного проживання, суд дійшов висновку, що між сторонами було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, у зв`язку з чим, вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача, проте позивачем не заявлено відповідну вимогу про стягнення з відповідачів на його користь судових витрат. Таким чином, суд не вбачає доцільності в стягненні судового збору з відповідачів.

Керуючись ст. 2,3,10,11,76, 141, 258, 259, 263-265 ,суд, -

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 70,0 кв.м., житловою площею 42,1 кв.м.

Судові витрати віднести на рахунок позивача.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду.

Суддя Я. Ю. Костеленко