Справа № 346/1651/15-ц
Провадження № 22-ц/4808/693/22
Головуючий у 1 інстанції Беркещук Б. Б.
Суддя-доповідач Максюта
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючого (суддя-доповідач) Максюти І.О.,

суддів Василишин Л.В., Фединяка В.Д.,

секретаря Мельник О.В.,

з участю представника позивача Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль`адвоката Куриша В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області, ухвалене суддею Беркещук Б.Б. 31 березня 2022 року у м. Коломия Івано-Франківської області, повний текст якого складено 05 квітня 2022 року,

в с т а н о в и в:

У квітні 2015 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» подано позов до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 014/0036/82/91055 від 13.10.2008 року в сумі 9 224,20 Євро, що еквівалентно 169 440,06 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 13.10.2008 року між банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 014/0036/82/91055, відповідно до умов якого останньому надано кредит в розмірі 14 700,00 Євро, на строк до 13.10.2018 року, зі сплатою 16,50% річних. Надання кредитних коштів проводилося згідно вимог п.6.1 кредитного договору, шляхом перерахування коштів на поточний рахунок позичальника. Зобов`язання за кредитним договором позичальник не виконував, у зв`язку з чим станом на 03.02.2015 року виникла заборгованість за кредитом в розмірі 7 432,61 Євро (що еквівалентно 136 530,20 грн), заборгованість по сплаті відсотків 666,92 Євро (12 250,71 грн) та пеня за невчасну сплату кредиту та погашення відсотків 1 124,67 Євро (20 659,15 грн) (а.с.2-4, том 1).

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 23 червня 2015 року зустрічна позовна заява ОСОБА_1 про застосування наслідків недійсності правочину до кредитного договору повернута позивачу (а.с.70, том 1). Ця ухвала в апеляційному порядку не оскаржувалась і набрала законної сили.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 31 березня 2022 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Івано-Франківської обласної дирекції заборгованість за кредитним договором №014/0036/82/91055 від 13.10.2008 року, що станом на 03.02.2015 становить 9 224 Євро 20 центів, що в еквіваленті становить 169 440 грн 06 коп, у тому числі: заборгованість за кредитом - 7 432,61 Євро (16 530,20 гривень); заборгованість по сплаті відсотків 666,92 Євро (12 250,71 гривень); пеня за невчасну сплату кредиту та відсотків 1 124,67 Євро (20 659,15 гривень). Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Івано-Франківської обласної дирекції 1694,40 грн сплаченого судового збору (а.с.81-88, том 3).

Не погодившись з рішенням суду представник ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що оскаржуване судове рішення не могло бути ухвалене 31.03.2022 року, оскільки 24.02.2022 року на всій території України оголошено воєнний стан. Відповідач ОСОБА_1 з перших днів війни задіяний органами влади на виконання спеціальних завдань в перевезенні автотранспортом певних вантажів для військ та цивільного населення. Окрім того, Рада суддів України в лютому 2022 року оприлюднила рекомендації щодо роботи судів в умовах воєнного стану, відповідно до яких, зокрема, рекомендовано справи, які не є невідкладними, розглядати лише за наявності письмової згоди на це усіх учасників судового провадження.

Вказує, що ця справа розглядається судом з 2015 року, понад шість років. Тобто, оскільки справа не є невідкладною, суд повинен був дослухатись до рекомендацій Ради суддів України та, відповідно до п.2 ч.1 ст.251 ЦПК України, зобов`язаний був зупинити провадження у справі у зв`язку із перебуванням сторони у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення терористичної операції. В тому числі представник відповідача не мав реальної можливості 31.03.2022 року (день ухвалення рішення) з`явитися в судове засідання через ускладнення автобусного сполучення.

Зазначає, що позивач під час ухвалення рішення суду не був присутній, тому є незрозумілим висновок суду, що станом на 31.03.2022 позивач підтримує позов. Окрім того, позивач своє право щодо стягнення заборгованості задовольнив шляхом стягнення на іпотечне майно. Однак суд вважає, що звернення стягнення на предмет іпотеки/застави не є перешкодою для пред`явлення позову про стягнення заборгованості з боржника та поручителя за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду справи така заборгованість не погашена.

Вказує, що мета вчинення виконавчого напису це надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати своє право на примусове виконання безспірного зобов`язання боржника. Обов`язковою умовою вчинення нотаріусом виконавчого напису є безспірність заборгованості чи іншої безспірної відповідальності боржника. Проте, постанова Кабінету Міністрів України №1172 від 26.06.1999 року та №662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» нечинна стосовно її частини, яка регулювала стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин.

Тому, на думку представника апелянта, в кредитних правовідносинах виконавчий напис нотаріуса неможливий. В той же час, по справі №751/2322/16-ц в постанові від 26.02.2020 Касаційним цивільним судом Верховного Суду вказано, що суд може одночасно звернути стягнення на предмет іпотеки та стягнути суму заборгованості за кредитним договором лише у межах «непогашених» вимог кредитора за основним зобов`язанням із зазначенням у рішенні суми заборгованості за кредитним договором. Тому вважає, що не існує судової практики, що полягає у тому, щоб кредитор задовольнив свою вимогу за основним зобов`язанням за рахунок предмета іпотеки, а потім ставив питання про стягнення цієї ж суми без урахування стягнутої іпотеки, тому що існує інша (якщо судовим рішенням стягнення не виконане).

Також не погоджується із висновком суду щодо стягнення суми боргу в іноземній валюті Євро, яку також можна стягувати в еквіваленті гривні (пріоритетна грошова одиниця). На даний час офіційний курс НБУ (гривня до євро) становить 31,8 грн за один євро, а згідно судового рішення приблизно 18,37 грн за 1 євро.

Зазначив, що доказів того, що в момент підписання кредитного договору від 13.10.2008 не зазначено сукупної вартості та абсолютного значення подорожчання кредиту, графіку кредиту, у зв`язку з чим представником відповідача заявлялося клопотання про призначення судово-економічної експертизи. За висновками останньої реальна процентна ставка становить 20,11 %, абсолютне подорожчання кредиту 17 236,63 євро. При цьому, дати відповідь на питання, чи відповідає розрахована експертом реальна процентна ставка та абсолютне значення подорожчання кредиту даним, наведеним в кредитному договорі і додатках до нього, експерту не виявляється за можливе через відсутність в матеріалах справи розрахунку сукупності вартості кредиту. Проте, експертом встановлено, що визначений у кредитному договорі розмір місячного ануїтетного платежу в сумі 250,84 євро відповідає розміру ануїтетного щомісячного платежу.

В той же час експерт, встановлюючи реальну процентну ставку по кредиту на рівні 20,11% не звертає уваги на те, що в кредитному договорі ця ставка вказана на рівні 16,5% (п.1.2.1 кредитного договору). Тому існує розбіжність, яка становить 3,66%.

З огляду на зазначене вважає, що кредитний договір є недійсним. Суд безпідставно відмовився встановити кредитний договір нікчемним, оскільки немає обов`язкового додатку графіка погашення кредиту, а також інформації позичальнику про загальне здорожчання кредиту. ОСОБА_1 дійсно 29.01.2015 направлено вимогу про дострокове стягнення зобов`язань за кредитним договором, проте він вправі був не виконувати цю вимогу з тієї причини, що відсутній графік погашення кредиту, інформація про загальну ціну кредиту. Отже, відповідач був введений в оману позивачем щодо істотних умов договору, ціни та відсоткової ставки, загальної сукупної вартості та абсолютного значення подорожчання кредиту.

Просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про залишення без розгляду позову або закрити провадження, або відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Вирішити питання розподілу судових витрат (а.с.94-115, том 3).

Представником АТ «Райффайзен Банк» подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відхилити апеляційну скаргу, а рішення суду залишити без змін.

У судове засідання не з`явився ОСОБА_1 , про причини неявки не повідомив. Судом виконаний обов`язок щодо його повідомлення про день, місце та час розгляду справи.

Приймаючи до уваги, що неявка осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи в апеляційному порядку, апеляційним судом виконаний обов`язок щодо повідомлення осіб, які беруть участь у справі, про день, місце та час судового засідання, тому апеляційний суд розглянув справу за його відсутності.

Вислухавши пояснення представника позивача Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль`адвоката Куриша В.І., доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши, відповідно до ст.367 ЦПК України, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга є необґрунтованою, виходячи з таких підстав.

Судом встановлено, що 08.10.2008 відповідач ОСОБА_1 звернувся до позивача ВАТ Райффайзен Банк Аваль із заявою про надання йому споживчого кредиту у розмірі 14 700 євро строком на 120 місяців під ставку 16,5 % річних (т.3 а.с.65).

13.10.2008 р. між Відкритим акціонерним товариством Райффайзен Банк Аваль та відповідачем ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 014/0036/82/91055, відповідно до якого відповідач отримав суму кредиту 14 700, 00 Євро на строк до 13.10.2018 р. із сплатою 16,50% річних (т.1 а.с. 12-20, 95,96).

Згідно п.1.1.2 договору, кредит надавався на придбання об`єкту нерухомості - незавершене будівництво в м. Коломия.

Відповідно до п.1.2.1 договору процентна ставка становила 16,50%.

Надання кредитних коштів проводилося згідно вимог ст. 6.1. Кредитного договору шляхом перерахування коштів на поточний рахунок позичальника, який відкрито за його заявою від 21.10.2008 та відповідно до договору № 86 від 21.10.2008 (т.1 а.с.98).

Відповідач зобов`язався щомісячно повертати кредитні кошти, сплачуючи ануїтет ний платіж 13 числа кожного календарного місяця (п.1.3.3. договору) та здійснити остаточне погашення кредиту не пізніше 13.10.2018 р.

Пунктом 3.1 кредитного договору визначено, що позичальник зобов`язується сплачувати кредитору проценти за користування кредитом, розмір яких розраховується на основі процентної ставки в розмірі визначеному п.1.2.1 договору. Позичальник сплачує на користь кредитора комісії, передбачені цим договором.

Процента ставка за кредитом може бути змінена (скоригована) кредитором у випадках та в порядку, передбачених статтею 4 цього договору (п.3.2 договору).

У разі надання кредиту в іноземній валюті статтею 4 договору визначено коригування процентної ставки, де зазначено, що кредитор має право в односторонньому порядку на власний розсуд без згоди позичальника, але не частіше одного разу в шість місяців змінити процентну ставку за кредитом у разі настання подій, які мають безпосередній вплив на вартість (збільшення вартості) кредитних ресурсів установи кредитора та не залежать від волі сторін.

В забезпечення виконання умов, визначених кредитним договором 20.10.2008 р. між сторонами укладено іпотечний договір, предметом якого є нерухоме майно: земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,0800 га по АДРЕСА_1 та об`єкт незавершеного будівництва по АДРЕСА_1 (т.3 а.с. 15-20).

Відповідачем не виконувались умови кредитного договору, а саме не здійснювалась сплата щомісячних кредитних платежів, в зв`язку з чим станом на 03.02.2015 року заборгованість по кредиту становила 7 432,61 Євро, що в еквіваленті становить 136 530,20 гривень, в тому числі прострочена заборгованість за кредитом - 625,20 Євро (11 484,35 гривень) (т.1 а.с.5-6).

Також, відповідачем не виконувались умови договору щодо сплати відсотків та станом на 03.02.2015р. заборгованість по сплаті відсотків становила 666,92 Євро (12 250,71 гривень).

Відповідно до п. 16.3. Кредитного договору у випадку порушення відповідачем графіку погашення кредиту (т.2 а.с. 211-212) та відсотків, встановлених договором, позивач нараховує позичальнику пеню в розмірі 1% від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. Таким чином, станом на 03.02.2015р. пеня за невчасну сплату кредиту та погашення відсотків, становить 1 124,67 Євро (20 659,15 гривень).

29.01.2015 відповідачу ОСОБА_1 направлено вимогу про дострокове виконання зобов`язань за кредитним договором і повернення заборгованості за кредитом протягом 60 календарних днів від дати вимоги, яка складається із 6807,41 Євро суми простроченого кредиту, 642,04 Євро суми заборгованості про процентах, а також розрахованої пені на день погашення. (т.1 а.с.21).

Відповідно до висновку експерта №1790 від 21 грудня 2017 р. дослідженням поданих документів встановлено, що абсолютне значення подорожчання кредиту (у грошовому виразі) та реальна процентна ставка (у процентному значенні) розраховані у відповідності до вимог «Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», затверджених постановою Правління Національного банку України №168 від 10.05.2007 р. згідно з умовами кредитного договору № 014/0036/82/91055 від 13.10.2008р. на момент його укладення становлять: реальна процентна ставка - 20,11 %; абсолютне значення подорожчання кредиту 17 236,63 євро. Дати відповідь на питання чи відповідають розраховані реальна процентна ставка та абсолютне значення подорожчання кредиту даним, наведеним в кредитному договорі і додатках до нього не представилось за можливе, оскільки у матеріалах справи відсутній розрахунок сукупності вартості кредиту. Дослідженням поданих документів встановлено, що визначений у кредитному договорі розмір щомісячного ануїтетного платежу в сумі 250,84 євро відповідає розміру ануїтетного щомісячного платежу ( що враховує погашення частини кредиту та відсотків за користування кредитними коштами ) розрахованому відповідно до умов кредитування, встановлених кредитним договором. Також експертом встановлено, що оформлення операцій з надання кредиту ПАТ Райффайзен Банк Аваль відповідно до умов укладеного кредитного договору № 014/0036/82/91055 від 13.10.2008р. здійснено згідно нормативних актів щодо організації операційної діяльності банків та в порядку і з дотриманням вимог щодо здійснення касових операцій у національній та іноземній валюті та підтверджується документально (т.2 а.с.3-12).

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що сторони досягли домовленості згідно з положеннями статей 207, 640 ЦК та уклали кредитний договір, в якому передбачили умови підвищення процентної ставки. Отже, кредитний договір був укладений 13.10.2008р. і в ньому сторони досягли домовленості про те, що банк має право в односторонньому порядку змінити проценту ставку, оскільки відповідачем не виконувались умови договору, не здійснювалась щомісячна сплата кредиту, у зв`язку з чим утворилась заборгованість за кредитом та по сплаті відсотків, дійшов висновку про задоволення позову у повному обсязі.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується апеляційний суд з огляду на таке.

У відповідності до ст.ст.525,526,530 ЦК України , зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, і одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно зі ст.611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Частинами 1 та 2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній на час укладення кредитного договору) передбачено, що договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов`язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов`язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про особу та місцезнаходження кредитодавця; кредитні умови, зокрема: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов`язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати детальнішу інформацію; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

Відповідно до ч.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві. У договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: сума кредиту; детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; право дострокового повернення кредиту; річна відсоткова ставка за кредитом; інші умови, визначені законодавством.

Відповідно до ч.5 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими: для надання кредиту необхідно передати як забезпечення повну суму або частину суми кредиту чи використати її повністю або частково для покладення на депозит, або викупу цінних паперів, або інших фінансових інструментів, крім випадків, коли споживач одержує за таким депозитом, такими цінними паперами чи іншими фінансовими інструментами таку ж або більшу відсоткову ставку, як і ставка за його кредитом; споживач зобов`язаний під час укладення договору укласти інший договір з кредитодавцем або третьою особою, визначеною кредитодавцем, крім випадків, коли укладення такого договору вимагається законодавством та/або коли витрати за таким договором прямо передбачені у складі сукупної вартості кредиту для споживача; передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки; встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки.

Статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачена можливість визнання недійсними окремих умов договору, а не цивільно-правового договору в цілому і лише у разі визнання цих положень договору несправедливими (ч.5).

Отже, за змістом ст.ст.11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 02.12.2015 року у справі № 6-1341цс15.

До кредитних правовідносин між сторонами у цій справі застосовуються загальні положення Закону України «Про захист прав споживачів».

У разі порушення позичальником строку внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів.

Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти є грошима в національній або іноземній валюті. У статтях 47 та 49 цього Закону визначені операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Такі кредитні операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу.

Згідно зі статтею 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті (стаття 524 ЦК України).

Загальні положення про виконання грошового зобов`язання закріплені у статті 533 ЦК України, зокрема: грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях; якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом; використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Таким чином, у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК України.

Згідно з ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У справі, яка є предметом перегляду, суд встановив, що оспорюваний кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; ОСОБА_1 на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов договору та в подальшому тривалий час виконував його; банк перед укладенням кредитного договору повідомив позичальника та ознайомив з усіма його умовами, договір містить повну інформацію щодо умов кредитування: періоду надання кредиту (120 місяців), розміру процентної ставки, порядку її нарахування, переліку, розміру й бази розрахунку неустойки; періоду внесення платежів, відповідальність за порушення умов договору.

Протягом дії кредитного договору ОСОБА_1 не звертався до банку з пропозицією про внесення будь-яких змін до запропонованої редакції договору, за роз`ясненням положень, які були йому не зрозумілі, або за додатковою інформацією щодо умов кредитування, тим самим погоджуючись зі всіма умовами такого договору.

Аргументи апелянта про те, що банківська установа під час укладання договору приховала від нього повну та об`єктивну інформацію щодо кінцевої сукупної вартості кредиту, чим ввела позичальника в оману щодо реальної відсоткової ставки та кінцевої загальної суми кредиту, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки суд встановив, що ОСОБА_1 не надав суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували наявність умислу в діях банку, істотність значення обставин, щодо яких його введено в оману, і сам факт обману.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не дав належної оцінки тим обставинам, що при укладанні Кредитного договору банк використав нечесну підприємницьку практику, не надав йому повної та об`єктивної інформації про орієнтовну сукупну вартість кредиту, не попередив про валютні ризики, внаслідок чого його було введено в оману, не заслуговують на увагу, оскільки в результаті розгляду справи не здобуто доказів на спростування презумпції правомірності правочину, а встановленими судом обставинами підтверджується, що в укладеному Кредитному договорі визначені всі умови кредитування, зокрема розмір наданого кредиту, строк користування ним, порядок його надання та повернення, розмір плати за користування кредитними коштами, права та обов`язки кредитодавця і позичальника, відповідальність сторін.

Крім того, відповідач з часу підписання кредитного договору обізнаний щодо оплатності кредиту, свого обов`язку вносити плату за користування кредитом, розміру ануїтетного платежу, порядку сплати платежів та відповідальності за прострочення погашення кредиту.

Окремі положення договору не визнані недійсними і відповідачем не заявлено позову про застосування наслідків недійсності правочину до окремих його положень.

Задовольняючи позов банку, суд обґрунтовано виходив з того, що перед укладенням кредитного договору ОСОБА_1 був ознайомлений про умови кредитування відповідно до частини другої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», що підтверджується пунктами 1.1-1.4, 3.1-3.5 Кредитного договору. Підписавши Кредитний договір, ОСОБА_1 погодився з усіма його умовами і тривалий час виконував свої зобов`язання, сплачуючи щомісячні платежі.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, врахувавши висновки проведеної по справі судово-економічної експертизи від 21 грудня 2017 року, дійшов вірного висновку про те, що на день укладення кредитного договору документальне оформлення банком кредиту за кредитним договором відповідає всім вимогам Закону та нормативно-правовим актам України, які регулюють питання кредитних правовідносин.

Пунктом 1.3.2. кредитного договору № 014/0036/82/91055 від 13.10.2008 року визначено розмір щомісячного ануїтетного платежу 250,84 євро.

Застосовуючи відповідні математичні формули та Стандарти надання, рефінансування та обслуговування іпотечних житлових кредитів, затверджених протоколом засідання Наглядової ради Державної іпотечної установи від 11.09.2008 № 31 (погоджених Міністром фінансів України та Головою Наглядової ради Державної іпотечної установи), при проведенні судової економічної експертизи експертом встановлено, що сума ануїтетного щомісячного платежу (що враховує погашення частини кредиту та відсотків за користування кредитними коштами), розрахованому виходячи з умов кредитування (сума кредиту, відсоткова ставка, строк кредитування), визначених кредитним договором № 014/0036/82/91055 від 13.10.2008 року, становить 250,84 Євро.

Таким чином, експерт дійшов висновку, що визначений у кредитному договорі № 014/0036/82/91055 від 13.10.2008 року розмір щомісячного ануїтетного платежу в сумі 250,84 євро відповідає розміру ануїтетного щомісячного платежу (що враховує погашення частини кредиту та відсотків за користування кредитними коштами), розрахованому відповідно до умов кредитування, встановлених кредитним договором.

Згідно поданого розрахунку заборгованості за кредитним договором №014/0036/82/91055 від 13.10.2008 року, відповідач ОСОБА_1 станом на 03.02.2015р. має заборгованість по кредиту 7 432,61 Євро ( 136 530,20 гривень), заборгованість по сплаті відсотків 666,92 Євро (12 250,71 гривень) та пені за невчасну сплату кредиту та відсотків в розмірі1124,67 євро (20659,15 грн), а всього 9 224,20 євро (169 440,06 грн) (т.1а.с.5-6).

Враховуючи наведене, суд дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості за кредитним договором № 014/0036/82/91055 від 13.10.2008 року, що станом на 03.02.2015 року становить 9 224 Євро 20 центів, що в еквіваленті становить 169 440 грн 06 коп, у тому числі: заборгованість за кредитом - 7 432,61 Євро (16 530,20 гривень); заборгованість по сплаті відсотків 666,92 Євро (12 250,71 гривень); пеня за невчасну сплату кредиту та відсотків 1 124,67 Євро (20 659,15 гривень).

На спростування цього розміру заборгованості відповідачем не подано жодних доказів і не наведено контррозрахунку, виходячи із іншого розміру процентної ставки.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) зазначено, що як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Таким чином, доводи апелянта про помилковість стягнення у іноземній валюті не приймаються судом.

Щодо посилань апелянта на задоволення вимог кредитора за основним зобов`язанням за рахунок предмета іпотеки шляхом вчинення виконавчого напису, слід зазначити наступне.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) вказано, що здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту. Забезпечувальне зобов`язання має додатковий (акцесорний) характер, а не альтернативний основному. У разі задоволення не в повному обсязі вимог кредитора за рахунок забезпечувального обтяження основне зобов`язання сторін не припиняється, однак змінюється щодо предмета та строків виконання, встановлених кредитором, при зверненні до суду, що надає кредитору право вимоги до боржника, у тому числі й шляхом стягнення решти заборгованості за основним зобов`язанням в повному обсязі та процентів і неустойки згідно з договором, нарахованих на час звернення до суду з вимогою про дострокове виконання кредитного договору, на погашення яких виявилася недостатньою сума коштів, отримана від реалізації заставленого майна під час виконання судового рішення.

Наявність невиконаного судового рішення про звернення стягнення на предмет застави не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом стягнення з боржника заборгованості за кредитним договором, оскільки застосування кредитором іншого законного засобу для захисту свого порушеного та не поновленого боржником належним чином права не є подвійним стягненням заборгованості ( та від 13 травня 2021 року у справі № 501/5000/15-ц (провадження № 61-15569св19)).

Звернення стягнення на предмет застави є додатковим (акцесорним), а не альтернативним способом захисту порушеного права, який може бути використаний разом з основним або окремо, що не є подвійним стягненням заборгованості.

Посилання представника апелянта на подвійне стягнення з ОСОБА_1 грошових коштів за оскаржуваним судовим рішенням і внаслідок примусового виконання виконавчого напису нотаріуса не заслуговують на увагу,оскільки відсутні відомості про повне задоволення вимог банку внаслідок виконання виконавчого напису нотаріуса.

Інші доводи апеляційної скарги у їх сукупності зводяться до переоцінки доказів у справі та власного тлумачення відповідачем характеру спірних правовідносин.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що фактичні обставини справи судом першої інстанції з`ясовано всебічно та повно, їм дано вірну правову оцінку, а рішення суду постановлене з додержанням норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, тому підстав для скасування оскарженого рішення немає.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст. 374, 375, 381- 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 31 березня 2022 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.О. Максюта

Судді: Л.В. Василишин

В.Д. Фединяк

Повний текст постанови складено 13 жовтня 2022 року.