Справа № 569/965/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2022 року місто Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в складі

головуючого судді - Галінської В.В.

секретар судового засідання - Моргун А.

справа №569/965/19

учасники справи: позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

треті особи: ОСОБА_3 , Рівненський міський відділ державноїД виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні порядку загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи - ОСОБА_3 , Рівненський міський відділ державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), ОСОБА_4 про виділ частки в натурі із спільної часткової власності,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Рівненського міського суду Рівненської області із позовом до ОСОБА_2 , треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 , Рівненський міський відділ державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), ОСОБА_4 , в якому просить припинити право спільної часткової власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на будинковолодіння, що знаходиться по АДРЕСА_1 та виділити ОСОБА_1 в натурі 3144/10000 частки будинковолодіння, що знаходиться по АДРЕСА_1 відповідно до варіантів розподілу запропонованих судовим експертом за наслідком проведеної судової експертизи, по визначенню технічної можливості поділу нерухомого майна із спільної часткової власності та визнати за позивачем право особистої приватної власності на таку частку, як на самостійний об`єкт нерухомого майна.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що у її власності перебуває частка у житловому будинку в АДРЕСА_1 . А саме, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 17 листопада 2006 року № 2-2481 позивачем отримано у власність від свого батька 3144/10000 частину житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований на земельній ділянці площею 0,0595 га. Співвласником іншої частини будинку є ОСОБА_2 , якому належить 6289/10000 частини цього будинку згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 17.11.2006 року №2-2485 посвідченого Державним нотаріусом Василютою Л.А. та 567/10000 частини вищезгаданого будинку згідно договору дарування від 18.05.2009 року. Загальний сукупний розмір його частки складає 6856/10000. Позивач зазначає, що між нею та відповідачем, як співвласником цього будинку не було досягнуто згоди з приводу користування, утримання та збереження цього майна, оскільки незважаючи на фактичний розподіл такого будинку між його співвласниками все одно між сторонами існує спір щодо порядку користування надвірними приміщеннями та деякими внутрішніми приміщеннями будинку.

Ухвалою суду від 29 січня 2019 року прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче судове засідання на 20 лютого 2019 року з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою суду від 22 лютого 2019 року заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Шевчука В.С. про забезпечення позову задоволено. Вжито заходи забезпечення позову у справі №569/965/19 шляхом заборони на вчинення дій щодо примусової реалізації житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 в межах виконавчого провадження ВП№57160854 по примусовому виконанню рішення Рівненського міського суду від 17 травня 2018 року у справі №569/2656/18 до набрання законної сили рішенням у даній справі.

Ухвалою суду від 15 березня 2019 року призначено у справі судову будівельно-технічну експертизу, проведення якої доручено Волинському відділенню Львівського науково-дослідному інституту судових експертиз, провадження по справі зупинено.

Ухвалою суду від 15 жовтня 2019 року провадження у справі поновлено та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 29 січня 2020 року провадження у даній справі зупинено до набрання законної сили рішенням по цивільній справі № 569/8097/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним заповіту та свідоцтв про право на спадщину за заповітом.

Ухвалою суду від 12 серпня 2021 року провадження по справі поновлено та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 01 жовтня 2021 року заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Шевчука Віктора Сергійовича про забезпечення позову - задоволено. Забезпечено позов ОСОБА_1 , шляхом встановлення Рівненському міському відділу державної виконавчої служби в місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) заборони на вчинення дій щодо примусової реалізації житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 в межах виконавчих проваджень ВП №61176214 та ВП №61174727 по примусовому виконанні рішення Рівненського міського суду від 04 вересня 2019 року у справі №569/8450/18 до набрання законної сили рішенням у справі №569/965/19.

Ухвалою Рівненського міського суду від 01 грудня 2021 року залучено до участі в справі у якості третьої особи ОСОБА_4 .

Ухвалою суду від 01 грудня 2021 року підготовче провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи - ОСОБА_3 , Рівненський міський відділ державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), ОСОБА_4 про виділ частки в натурі із спільної часткової власності закрито. Призначено справу до судового розгляду по суті на 17 січня 2022 року.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, представник позивача ОСОБА_5 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, з підстав, зазначених у позовній заяві, просив їх задовільнити.

Відповідач в судове засідання не з"явився, жодних заяв чи клопотань від нього не надходило. Враховуючи, що відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, шляхом направлення судових повісток, а також те, що представник позивача не заперечує проти заочного вирішення справи, відповідач відзив не подав, наявні всі умови, встановлені ст. 280 ЦПК України, які необхідні для ухвалення заочного рішення.

Таким чином, суд ухвалив провести розглядати справу у відсутність відповідача за доказами, що містяться в матеріалах справи при заочному розгляді справи відповідно до положень ст. 281 ЦПК України.

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, представник третьої особи ОСОБА_3 ОСОБА_6 в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 за недоведеністю.

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_7 в судове засідання не з`явились, про день та час слухання справи повідомлялись належним чином.

Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Львів) в судове засідання не з`явився, подавши до суду заяву про розгляд справи без участі представника відділу ДВС.

Заслухавши пояснення представника позивача ОСОБА_5 , представника третьої особи, що не заявляє самостійних вимог ОСОБА_3 ОСОБА_6 , розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з"ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об"єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, що видане 17.11.2006 року державним нотаріусом Другої Рівненської державної нотаріальної контори Василютою Л.А. позивач ОСОБА_1 є власником 1/3 частини житлового будинку з надвірними будівлями, який знаходиться у АДРЕСА_1 .

Як вбачається із витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, що виданий 30.03.2007 року № 14081051 ОСОБА_1 є власником 3144/10000 частки домоволодіння в АДРЕСА_1 .

Із реєстру права власності на нерухоме майно встановлено, що ОСОБА_2 є власником 6289/10000 частки домоволодіння в АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину ВЕІ №008735 р. №2-2485, від 17.11.2006 року, що видане Другою Рівненською державною нотаріальною конторою та власником 567/10000 частки вказаного домоволодіння на підставі договору дарування, ВМС №720670 №1589, від 18.05.2009 року, що посвідчений приватним нотаріусом Усик С.І. Рівненського міського нотаріального округу.

З даного витягу, а також копії ухвали Рівненського міського суду Рівненської області від 02.03.2018 року також встановлено, що на 6289/10000 частки та 567/10000 домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 , яка належна ОСОБА_2 накладено арешт ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області у справі № 569/2656/18 від 02.03.2018 року.

Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Указана норма встановлює об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Частиною 1 ст.319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з ст.ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

У силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

Відповідно до ст.355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом.

Згідно ч.1 ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

За приписами ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до ст.364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина другастатті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Указана норма матеріального права, яка підлягає застосуванню до правовідносин між сторонами у справі щодо виділу у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності, регулює вказані правовідносини саме між співвласниками цього майна.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, наданих у п.6, 7постанови від 04 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», виділ у натурі часток жилого будинку можливий, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом. При вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що виходячи зі змісту ст.115ЦК України, це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. В спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності.

Оскільки після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, то при цьому власнику, що виділяється, та власнику, що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого співвласника, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 цього Кодексу та пункту 10 Порядку присвоєння об`єкту нерухомого майна реєстраційного номера, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 грудня 2010 року №1117 «Про ідентифікацію об`єктів нерухомого майна для державної реєстрації прав на них».

Відповідно до Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженою Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України 18.06.2007 року №55 поділ та виділ частки в натурі здійснюється відповідно до законодавства з наданням Висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна, або Висновку щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна.

Відповідно до Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18.06.2007 № 55, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 06.07.2007 за № 774/14041 пункт 2.6 яка передбачає, що висновок щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна (додаток 1), який містить такі дані: а) кому належить об`єкт нерухомого майна; б) на підставі яких правовстановлювальних документів; в) повну технічну характеристику об`єкта нерухомого майна; г) фактичне користування будинками (приміщеннями), будівлями та спорудами між співвласниками; ґ) який документ підтверджує право власності (користування) земельною ділянкою; д) склад новоутворених об`єктів нерухомого майна і їх адреси; е) пропозиції щодо можливих розмірів земельних ділянок, що закріплюються за новими (виділеними) об`єктами з урахуванням обмежень (обтяжень) на використання земельних ділянок відповідно до затвердженої містобудівної документації та земельного законодавства (варіанти поділу додаються).

Виходячи з аналізу змісту норм ст.ст.183, 358, 364, 379, 380,382 ЦК України слід дійти висновку, що виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності.

Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.

Відтак визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників.

Оскільки учасники спільної часткової власності мають права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частки жилого будинку та нежилих будівель, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі.

Під неспівмірною шкодою господарського призначення слід розуміти суттєве погіршення технічного стану жилого будинку, перетворення в результаті переобладнання жилих приміщень у нежитлові, надання в рахунок частки приміщень, які не можуть бути використані як житлові через невеликий розмір площі або через неможливість їх використання (відсутність денного світла тощо).

У тих випадках, коли в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина жилого будинку, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на будинок.

Такі висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою в постанові від 03 квітня 2013 року, справа № 6-12цс13.

Позивач, з метою підтвердження власних доводів щодо можливості фактичного поділу спірного приміщення, що перебуває у спільній частковій власності сторін, просила суд призначити у справі судову будівельно-технічну експертизу на вирішення якої поставити питання про те, які можливі варіанти виділу ОСОБА_1 в натурі 3144/10000 частки будинковолодіння, що знаходиться по АДРЕСА_1 пропорційно розміру її частки.

Судом клопотання було задоволено та призначено судову будівельно-технічну експертизу, виконання якої доручено Волинському відділенню Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз, оплату за проведення експертизи покладено на позивача ОСОБА_1 .

Проте, 02 жовтня 2019 року матеріали справи було повернуто до суду без виконання ухвали про призначення експертизи у зв`язку з несплатою позивачем коштів за проведення експертизи.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частина перша статі 89 ЦПК України).

Таким чином, враховуючи відсутність належних та допустимих доказів технічної можливості виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 12, 81, 89, 258-259, 263-265, 268, 280-284 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи - ОСОБА_3 , Рівненський міський відділ державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), ОСОБА_4 про виділ частки в натурі із спільної часткової власності - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Рівненського апеляційного суду або через Рівненський міський суд Рівненської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Сторони по справі:

ОСОБА_1 АДРЕСА_1 . РНОКПП НОМЕР_1 ,

ОСОБА_2 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2

Повне судове рішення складене 12 липня 2022 року.

Суддя