Справа № 523/2598/22
Провадження №2-о/523/172/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" серпня 2022 р. м.Одеса

Суворовський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді - Мурманової І.М.

за участю секретаря судових засідань - Лапчинської О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 6 у м. Одесі цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Управління народонаселення та міграції у м. Хайфа Міністерства внутрішніх справ Ізраїлю в особі: Посольства Ізраїлю в Україні, ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення, -

ВСТАНОВИВ:

Від імені та в інтересах ОСОБА_1 до Суворовського районного суду м. Одеси з заявою про встановлення факту перебування дитини під виключною (юридичною) опікою матері, заінтересовані особи: Управління народонаселення і міграції у м. Хайфа Міністерства внутрішніх справа Ізраїлю, в особі Посольства Ізраїлю в України, ОСОБА_2 , звернулась адвокат Щелакова Катерина Валеріївни.

В обґрунтування заяви представник заявника зазначила, що ОСОБА_1 , є матір`ю неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Представник зазначає, що з батьком дитини у зареєстрованому шлюбі не перебувала. З 2017 року заявник проживає в державі Ізраїль, де створила нову родину, та разом з нею проживає її неповнолітня дочка. Незважаючи на низку документів, які були надані для отримання громадянства в Ізраїлі, виникла потреба у доведені факту перебування дитини під юридичною опікою матері, а відтак встановлення факту, що донька заявника з 2017 року поперебуває під повною опікою матері, дасть змогу останній реалізувати право дочки на отримання громадянства в державі Ізраїль. На підставі викладеного просить: встановити юридичний факт, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 2017 року по даний час, перебуває під виключною (юридичною) опікою її матері - ОСОБА_1 та постійно проживає з нею.

Ухвалою Суворовського районного суду міста Одеси від 11 травня 2022 року заяву прийнято до розгляду, призначено розгляд справи у судове засідання. Учасникам провадження надіслано копію ухвали суду, з копією заяви та копіями доданих до неї документів.

В судове засідання заявник ОСОБА_1 та представник заявника адвокат Щелакова Катерина Валеріївни не з`явились, разом з цим, на адресу суду 02.08.2022 року надійшла заява представника заявника щодо можливості розгляду справи за відсутності заявника, в якій представник зазначила, що просить заявлені вимоги задовольнити в повному обсязі (а.с.64).

Заінтересована особа: ОСОБА_2 , до суду також не з`явився, проте надав заяву про слухання справи за його відсутності, в якій зазначив, що не заперечує щодо задоволення заяви ОСОБА_1 про встановлення факту, що неповнолітня донька ОСОБА_3 з 2017 року по даний час перебуває під виключною (юридичною) опікою її матері - ОСОБА_1 . Додатково зазначив, що з ОСОБА_1 , в зареєстрованому шлюбі не перебували (а.с.60).

Заінтересована особа: Управління народонаселення і міграції у м. Хайфа Міністерства внутрішніх справа Ізраїлю, в особі Посольства Ізраїлю в України, до суду також не з`явилось, про час та місце слухання справи було повідомлено належним чином та своєчасно, відзиву або пояснень щодо заяви не надало, із заявою про слухання справи за його відсутності або відкладення розгляду справи до суду не зверталось (а.с.58,65).

Суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності учасників провадження, з урахуванням заяв поданих сторонами щодо розгляду справи за їх відсутності, а також з урахуванням наявності повідомлень щодо сповіщення заінтересованої особи.

Згідно з ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, докази на підтвердження заявлених вимог, встановивши факти і відповідні їм правовідносини, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

В обґрунтування заяви ОСОБА_1 зазначила, що вона має неповнолітню доньку ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка у свою чергу проживає разом з нею, та відповідно перебуває на її повному утриманні та знаходиться під її виключною (юридичною) опікою. Заявник зазначає, що документи на утримання громадянства держави Ізраїль, її дочкою, були призупинені з підстав відсутності рішення суду на підтвердження обставин одноособового піклування матері, як фактичному так і юридичному.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 , Україна, Одеська область, м. Одеса, актовий запис про народження № 455. Батьками дитини зазначені: ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Свідоцтво про народження видане Третім Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції. Серія НОМЕР_1 (а.с.11).

Матеріалами також встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (батьком дитини) - у шлюбі не перебували, що підтверджується відсутністю відповідних відміток у паспорті громадянина України НОМЕР_2 , виданого Малиновським РВ ОМУ УМВС України в Одеській області 20.10.1999 року та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 24.06.2017 року (а.с.12).

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 з 2017 року проживає у державі Ізраїль.

Заявник ОСОБА_1 зареєструвала шлюб із ОСОБА_4 , який є громадянином Ізраїлю і на даний час проживає у цій країні, що підтверджується внутрішнім паспортом (країна Ізраїль) Заявниці № НОМЕР_3 від 07.12.2021 року з перекладом від 09.02.2022 року, в якому є відміткою про укладення шлюбу (а.с.44-45)

Неповнолітня донька ОСОБА_3 , проживає разом з матір`ю з 2017 року в державі Ізраїль під її повною фактичною та юридичною опікою та піклуванням, що підтверджується довідкою про навчання від 25.01.2022 року, інформаційними листами щодо страхування від 09.02.2020 року, від 10.11.2020 року, квитанціями щодо шкільних внесків від 17.10.2017 року, 04.01.2018 року, 05.03.2019 року, 11.03.2021 року, 19.12.2021 року, довідкою про членство в лікарняній страховій касі "Маккабі" від 01.02.2022 року, відповідно до якої ОСОБА_5 застрахована в лікарняній касі "Маккабі" з 17.10.2019 року.

Відповідно до довідки про навчання від 25.01.2022 року зазначено, що ОСОБА_5 вчиться у вищій новій професійній школі інженерів-практиків та дипломованих техніків в 12-м класі (1) на протязі 2021 року -2022 років навчання. Згідно довідки також зазначено, що учениця в школі навчається з 26.09.2017 року (а.с.14).

Таким чином, матеріалами справи встановлено, що неповнолітня ОСОБА_5 з 2017 року навчається у Вищій новій професійній школі інженерів-практиків та дипломованих техніків.

Заявник зазначає, що аби проживати однією сім`єю заявниці з її чоловіком, вона має намір отримати відповідне громадянство держави Ізраїль. За законодавством цієї країни, з метою отримання дозволу на проживання її доньки та отримання громадянства в Ізраїлі, вона подала до Міністерства внутрішніх справ Ізраїлю, а саме: до Управління з питань реєстрації населення та імміграції Відділу управління населенням в Хайфі пакет відповідних документів. Однак, Управління з питань реєстрації населення та імміграції Відділу управління населенням в Хайфі повідомило, що на даний момент її доньці - ОСОБА_5 понад 15 років. У такому випадку, згідно з Інструкцією № 5.2.0008, яка діє на території Ізраїлю, вона зобов`язана пред`явити вказаному Управлінню рішення Українського суду про те, що за два попередні роки до подання заяви, її донька проживала разом з нею, і що опікується дитиною лише вона - ОСОБА_1 .

Судом досліджується нотаріально засвідчена заява ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 Компетентним органам держави Ізраїль згідно якої ОСОБА_2 , зазначив, та підтвердив, що він, як батько цією заявою дозволяє отримання віз, виду на постійне мешкання та громадянство держави Ізраїль для його неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Даною заявою він підтвердив, що дитина з 2017 року з його дозволу проживає постійно в державі Ізраїль разом із матір`ю ОСОБА_1 , в повному одноосібного піклуванні матері, як фактичному так і юридичному. Зазначено, також, що заява відповідає його волі (а.с.42).

Дана заява ОСОБА_2 від 28.09.2021 року, посвідчена приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сватаненко О.В., зареєстрована в реєстрі за № 1689.

З матеріалів справи встановлено, що не зважаючи на всі вище перелічені документи, 10.01.2022 року на адресу адвоката Заявниці в Ізраїлі надійшов офіційний лист Управління з питань реєстрації населення та імміграції Відділу управління населенням в Хайфі, в якому зазначено, що оскільки її доньці, ОСОБА_5 , виповнилося понад 15 років, то крім доданих до заяви документів, слід пред`явити докази перебування неповнолітньої дитини під опікою матері, за попередні два роки, до подачі цієї заяви, та ці докази мають базуватись на юридичній та фактичній підставі. Для продовження розгляду заяви слід пред`явити документ із суду, який свідчить про те, що донька ОСОБА_1 знаходиться під юридичною опікою матері (батьків).

Таким чином, зазначена вимога Управління з питань реєстрації населення та імміграції Відділу управління населенням в Хайфі Міністерства внутрішніх справ Ізраїлю перешкоджає їй реалізувати її право та право її доньки, ОСОБА_3 , на отримання громадянства в державі Ізраїль.

Тому, встановлення факту, що донька Заявниці постійно проживає разом з нею та про неї піклується лише вона, з 2017 року, має юридичне значення, оскільки це дасть можливість отримати дозвіл Управління з питань реєстрації населення та імміграції Відділу управління населенням в Хайфі Міністерства внутрішніх справ Ізраїлю на отримання їй та її доньки громадянства держави Ізраїль.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Перелік юридичних фактів, які підлягають встановленню в судовому порядку визначено ч. 1 ст. ст. 315 ЦПК України.

Разом з тим, частиною другою статті 315 ЦПК України встановлено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду в порядку окремого провадження за таких умов: факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій

Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення.

Обґрунтовуючи заяву, ОСОБА_1 зазначала, що метою звернення до суду є підтвердження факту проживання її донька з нею та відсутності інших осіб, окрім неї, які опікуються дитиною, що в подальшому дасть їй можливість отримати дозвіл Управління з питань реєстрації населення та міграції Відділу управління населення в Хайфі Міністерства внутрішніх справ Ізраїлю на утримання їй та її доньки громадянства держави Ізраїль.

Матеріалами справи встановлено, що неповнолітня дитина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 2017 року по даний час, перебуває під виключною (юридичною) опікою її матері - ОСОБА_1 та постійно проживає разом з нею. Відповідно до пункту 5 частини 2 статті 293 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення в порядку окремого провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 318 ЦПК України у заяві про встановлення факту, що має юридичне значення, серед іншого повинно бути зазначено докази, що підтверджують факт.

Згідно з ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Як випливає із змісту ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 569/7589/17 (провадження № 14-560цс18) зазначено, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду, зокрема за умови, що заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо).

Частиною першою та другою статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі .

Верховний Суд у постанові від 13 березня 2019 року у справі № 727/3231/17 про встановлення фактів, що мають юридичне значення зробив висновок про те, що встановлення фактів можливо за наявності певних умов, а саме: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають безпосередньо залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичної особи без повторного звернення до суду на підставі цього рішення; встановлення факту не пов`язується із вирішенням спору про право.

З представлених заявником ОСОБА_1 , доказів та пояснень ОСОБА_2 , викладених ним у заявах, випливає, що доводи заявника є законними та обґрунтованими. Встановлено, що дитиною опікується лише мати, інших осіб, які б піклувалися про її дитину, немає. Спір про право у даному випадку суд не вбачається.

Крім того, на думку суду, заявник позбавлена можливості у позасудовому порядку встановити вищевказаний факт. Разом з тим, лише встановлення даного факту дасть можливість заявнику найбільш ефективно захистити її права та права її дитини на отриманням громадянства держави Ізраїль.

Також, вирішуючи вимоги за заявою, судом враховуються висновки викладені в пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», яким заявниця обґрунтовувала свою заяву, судам роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Цим же пунктом визначено, що суд може встановлювати факти, які й за іноземним законодавством тягнуть за собою правові наслідки для заявника і рішення суду необхідне заявникові для застосування у відносинах з громадянами інших держав…

Згідно ч.3 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

Матеріалами справи встановлено, що дитина проживає з матір`ю з 2017 року та перебуває під її опікою, що безпосередньо підтверджується наявними матеріалами справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої постановою Верховної Ради № 789 від 27.02.1991р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Також у ч. 2 ст. 6 цієї Конвенції зазначається, що держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини.

Судом враховується, що в даному випадку мають бути захищені інтереси неповнолітньої дитини, зокрема з метою возз`єднання із сім`єю в іншій державі.

Статті 3, 11 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 покладають на Держави - учасниці цієї Конвенції зобов`язання забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів, також вживати заходів для боротьби з незаконним переміщенням і неповерненням дітей із-за кордону.

Вимога Конвенції ООН про права дитини обумовлена потребою забезпечити вирішення питань, що стосуються виховання і піклування про дитину, у легітимний спосіб і таким чином гарантувати стабільне життя дитини і впорядкованість її відносин з батьками чи іншими піклувальниками.

Багатостороннім міжнародним договором, спрямованим на захист дитини від незаконного переміщення чи утримання, є Гаазька Конвенція про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей від 25 жовтня 1980 року, до якої приєдналися Україна та Ізраїль.

У Гаазькій Конвенції вживаються поняття «право піклування» і «право доступу», тлумачення яких обмежено виключно цілями Конвенції.

Так, «право піклування» охоплює права, пов`язані з піклуванням будь-якої особи про дитину, і зокрема, право визначати місце проживання дитини, а «право доступу» включає право спілкуватися з дитиною, у тому числі переміщувати дитину на обмежений час у місце інше, ніж місце її постійного проживання (стаття 5 Конвенції).

Право піклування в контексті Конвенції охоплює не лише визначення місця проживання дитини, а й вирішення питань про тимчасовий чи постійний виїзд дитини за кордон. Тобто, наявність документа, що визначає місце проживання дитини з одним із батьків, не є підставою для зміни дитиною держави проживання цим з батьків одноособово. Зміна країни проживання дитини вимагає окремого узгодження з тим з батьків, який проживає окремо (а за відсутності - потрібен дозвіл суду), адже такий переїзд, як правило, спричиняє зміну режиму спілкування дитини з другим з батьків, порядку участі у вихованні дитини, а також зміну звичного соціального, культурного, мовного середовища дитини, тобто впливає на питання, пов`язані з її подальшим життям, розвитком і вихованням.

На території держави Ізраїль недостатньо витягу з державного реєстру актів цивільного стану та письмового підтвердження факту запису даних про батька зі слів матері, оскільки Ізраїль та Україна входять до числа держав, які зв`язані Гаазькою Конвенцією про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей (далі Конвенція), статтею 3 якої встановлено, що права піклування, згадані в пункті a, можуть виникнути, зокрема, на підставі будь-якого законодавчого акта, або в силу рішення судової або адміністративної влади, або внаслідок угоди, що спричиняє юридичні наслідки відповідно до законодавства такої держави. Статтею 5 цієї Конвенції Для цілей цієї Конвенції визначено: a) "права піклування" включають права, пов`язані з піклуванням будь-якої особи про дитину, і зокрема, право визначати місце проживання дитини.

Для настання правових наслідків для отримання громадянства дитиною, згідно законодавства Ізраїль необхідно рішення суду України про встановлення факту, що вона є єдиним законним представником (опікуном) дитини, тобта одна має права піклування про дитину - свою дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З урахуванням зазначеного, приймаючи до уваги те, що встановлення факту перебування дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , під опікою її матері - ОСОБА_1 та її постійного проживання разом із нею у державі Ізраїль має для заявника юридичне значення та необхідне їй для отримання дозволу Управління з питань реєстрації населення та імміграції Відділу управління населенням в Хайфі Міністерства внутрішніх справ Ізраїлю на отримання їй та її доньки громадянства держави Ізраїль, суд дійшов висновку, що заява підлягає до задоволення у повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 5, 12, 76-81, 247, 259-263, 315-319 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Управління народонаселення та міграції у м. Хайфа Міністерства внутрішніх справ Ізраїлю в особі: Посольства Ізраїлю в Україні, ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення - задовольнити.

Встановити юридичний факт того, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 2017 року по даний час, перебуває під виключною (юридичною) опікою її матері - ОСОБА_1 та постійно проживає разом з нею.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через Суворовський районний суд м. Одеси протягом 30 днів з дня складення повного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення суду складено 05.08.2022 р.

Суддя: