У Х В А Л А

28 грудня 2022 року

м. Київ

справа № 759/11677/18

провадження № 61-13106ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Олійник А. С. (суддя-доповідач), Усика Г. І., Яремка В. В.,

розглянув касаційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК», подану представником Бережною Наталією Миколаївною, на ухвалу Київського апеляційного суду від 16 листопада 2022 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В :

Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - АТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 07 жовтня 2021 року у позові АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

30 квітня 2022 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» через представника Сокуренко Н. В. звернулося до суду апеляційної інстанції із апеляційною скаргою на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 07 жовтня 2021 року.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 19 серпня 2022 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПРИВАТБАНК», подану представником Сокуренко Н. В., залишено без руху, надано строк для усунення її недоліків, запропоновано подати заяву із зазначенням поважних причин пропуску строку на оскарження рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 07 жовтня 2021 року.

На виконання вимог ухвали, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» через представника Сокуренко Н. В. подав до суду заяву про усунення недоліків.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 16 листопада 2022 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою АТ КБ «ПРИВАТБАНК», поданою представником Сокуренко Н. В, на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 07 жовтня 2021 року у справі за позовом АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не був позбавлений права та можливості, враховуючи обізнаність з судовим процесом, самостійно ознайомитись з оскаржуваним рішенням суду першої інстанції у Єдиному державному реєстрі судових рішень. Сторона справи зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

24 грудня 2022 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» через представника Бережну Н. М. звернулось до Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Київського апеляційного суду від 16 листопада 2022 року з пропуском строку на касаційне оскарження.

У тексті касаційної скарги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» просить поновити строк на касаційне оскарження за таких обставин.

Копію оскаржуваної ухвали Київського апеляційного суду від 16 листопада 2022 року заявник отримав 14 грудня 2022 року, 24 грудня 2022 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою.

Згідно із частинами першою, другою статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Згідно з частиною першою статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Оцінивши наведені АТ КБ «ПРИВАТБАНК» обставини пропуску строку на касаційне оскарження, Верховний Суд дійшов висновку про його поновлення, тому клопотання заявника про поновлення строку підлягає задоволенню.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що строк на звернення до суду із апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції пропущений з поважних причин, оскільки заявник отримав поштою рішення суду першої інстанції лише 07 березня 2023 року, матеріали справи не містять доказів, що він отримав вказане рішення раніше.

Суд апеляційної інстанції виявив надмірний формалізм, дійшов передчасного висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження.

Вважає, що зазначив поважні причини пропуску строку на апеляційне оскарження, проте суд апеляційної інстанції позбавив його права на справедливий суд.

З огляду на вказане АТ КБ «ПРИВАТБАНК» просило скасувати ухвалу Київського апеляційного суду від 16 листопада 2022 року та направити справу до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

У відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 21 лютого 2019 року справу призначено до розгляду в судовому засіданні з повідомленням сторін.

Згідно з рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 07 жовтня 2021 року представник позивача у судове засідання не з`явився, відповідно до позовної заяви у разі неявки відповідача АТ КБ «ПриватБанк» не заперечувало проти розгляду справи за відсутності представника банку. Відповідач у судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась, відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не подавала.

Повний текст рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 07 жовтня 2021 року був оприлюднений в Єдиному державному реєстрі судових рішень 02 листопада 2021 року.

АТ КБ «ПРИВАТБАНК» отримало копію рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 07 жовтня 2021 року 07 березня 2022 року.

З апеляційною скаргою заявник звернувся 30 квітня 2022 року.

Оцінивши доводи касаційної скарги, зміст оскаржуваної ухвали суду апеляційної інстанції, Верховний Суд зазначає, що заявник пропустив процесуальний строк на оскарження рішення суду першої інстанції за відсутності об`єктивних перешкод для його оскарження.

АТ КБ «ПриватБанк» знало про розгляд справи з огляду на свій статус позивача, не здійснило заходів для того, щоб дізнатися про ухвалене рішення і в найкоротші строки його оскаржити.

Позивач не зазначив об`єктивних і непереборних обставин, що обумовили поважність причин пропуску строку звернення до суду протягом майже шести місяців з моменту ухвалення судового рішення, зокрема, 24 днів з моменту отримання копії судового рішення.

Юридична необізнаність та/або неправильне трактування норм права, відсутність чіткого законодавчого врегулювання окремих питань не є поважною причиною для пропуску строку на звернення до суду.

Цивільним процесуальним законом не визначено граничні межі, у яких апеляційні суди можуть приймати рішення про поновлення строку на звернення до суду. Не містить ЦПК України і конкретних підстав та критеріїв, за якими можливо оцінити поважність причин пропуску відповідного строку.

У Європейському суді з прав людини склалась стала практика, відповідно до якої відступлення від принципу правової визначеності через відновлення строку звернення до суду виправдано лише у випадках необхідності при обставинах істотного і непереборного характеру (справа «Салов проти України»), зокрема, з метою виправлення помилки, що має фундаментальне значення для судової системи.

При оцінюванні поважності причин пропуску строку звернення до суду та прийнятті рішень про його поновлення Європейський суд з прав людини, як правило, враховує: 1) складність справи, тобто, обставини і факти, що ґрунтуються на праві (законі) і тягнуть певні юридичні наслідки;2) поведінку заявника;3) поведінку державних органів;4) перевантаження судової системи;5) значущість для заявника питання, яке знаходиться на розгляді суду, або особливе становище сторони у процесі (справи «Бочан проти України», «Смірнова проти України», «Федіна проти України», «Матіка проти Румунії» та інші).

Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного й обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише за умови особливих непереборних обставин.

Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волі особи, що оскаржує судове рішення, та пов`язані з перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Верховний Суд виходить з того, що у кожній конкретній справі суди мають ґрунтовно перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata.

На осіб, які беруть участь у справі, покладається обов`язок демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду і не допускати свідомих маніпуляцій та ухилень від отримання інформації про рух справи.

Київський апеляційний суд надав належну оцінку доводам заявника про причини пропуску строку на апеляційне оскарження та зазначив, що АТ КБ «ПРИВАТБАНК» знало про судовий процес, проте не цікавилось розглядом справи, зокрема, не ознайомилось з оскаржуваним рішенням суду першої інстанції у Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Суд апеляційної інстанції обґрунтовано відмовив у відкритті апеляційного провадження відповідно до статті 358 ЦПК України, визнавши заявлені АТ КБ «ПРИВАТБАНК» підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження неповажними.

Доводи заявника про позбавлення його права на справедливий суд є необґрунтованими, оскільки він не скористався своїми процесуальними правами у визначений законом строк.

Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (частина перша статті 44 ЦПК України).

Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь у справі на всіх етапах розгляду, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії»).

Сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки (рішення ЄСПЛ від 4 жовтня 2001 року у справі «Тойшлер проти Німеччини», заява № 47636/99; від 1 квітня 2008 року у справі «Гуржий проти України», заява № 326/03, пункт 44; від 16 лютого 2017 року у справі «Каракуця проти України», заява № 18986/06, пункт 53).

З наведеного чітко окреслено характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасників справи діяти сумлінно, проявляти добросовісне ставлення до прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок та зайвих зволікань) виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом, зокрема щодо дотримання строку апеляційного оскарження. Для цього учасник справи як особа, зацікавлена у поданні апеляційної скарги, повинна вчиняти всі можливі та залежні від нього дії, використовувати в повному обсязі наявні засоби та можливості, передбачені чинним законодавством.

У своїй практиці ЄСПЛ неодноразово зауважував, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (рішення ЄСПЛ від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України», заява № 3236/03, пункт 41, від 26 квітня 2007 року у справі «Олександр Шевченко проти України», заява № 8371/02, пункт 27).

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду в такому його елементі як правова визначеність (рішення ЄСПЛ від 28 жовтня 2004 року у справі «Нешев проти Болгарії») та порушенням принципу стабільності судового рішення, що суперечить статті 129-1 Конституції України та практиці Європейського суду з прав людини.

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Виходячи із зазначених критеріїв, Європейський суд з прав людини визнає легітимними обмеженнями встановленні державами - членів Ради Європи вимоги щодо строків оскарження судових рішень (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року).

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

З огляду на викладене у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою, а правильне застосовування судом апеляційної інстанції норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції та не впливають на законність і обґрунтованість оскарженого судового рішення, а є незгодою заявника з його змістом.

Керуючись частиною четвертою статті 390, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

У Х В А Л И В :

Поновити Акціонерному товариству комерційний банк «ПРИВАТБАНК» строк на касаційне оскарження ухвали Київського апеляційного суду від 16 листопада 2022 року.

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК», поданою представником Бережною Наталією Миколаївною, на ухвалу Київського апеляційного суду від 16 листопада 2022 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: А. С. Олійник

Г. І. Усик

В. В. Яремко