Справа № 130/3223/21
Провадження № 22-ц/801/485/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Шепель К. А.
Доповідач:Сало Т. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2022 рокуСправа № 130/3223/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі: головуючого судді Сала Т.Б., суддів: Берегового О.Ю., Ковальчука О.В., розглянувши апеляційну скаргу Закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів № 4 комунальної власності Жмеринської міської об`єднаної територіальної громади Вінницької області на рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 24 грудня 2021 року, ухвалене суддею Шепелем К.А., дата складення повного тексту рішення невідома, в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів № 4 комунальної власності Жмеринської міської об`єднаної територіальної громади Вінницької області, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Управління освіти Жмеринської міської ради, про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи та стягнення заробітної плати за час відсторонення від роботи,

встановив:

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом, в якому просила: скасувати наказ Закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів №4 комунальної власності Жмеринської міської об`єднаної територіальної громади Вінницької області № 80- к/тр від 8.11.2021, поновити її на посаді та стягнути з відповідача заробітну плату за період відсторонення від роботи.

Позовні вимоги мотивовані тим, що вона з 1993 року працює у згаданому закладі освіти вчителем початкових класів. У листопаді 2021 року вона зіштовхнулася із грубим порушенням її конституційних прав зі сторони відповідача, яке полягало в тому, що від неї вимагали медичну інформацію щодо вакцинації від респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SAPS-CoV-2, та обмежили її права щодо повноцінної роботи.

08.11.2021 відповідачем їй було вручено наказ про відсторонення від роботи з підстав відсутності щеплення від зазначеної хвороби. В будь-яких документах, що підписані між сторонами, такого зобов`язання з її боку немає, так само, як і не передбачено повноваження відповідача на відсторонення її з роботи з підстав відсутності щеплення.

Наказом МОЗ України від 04.10.2021 №2153 «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» не передбачено вакцинацію проти COVID-19. Ні статтею 43 КЗпП України, ні іншим законом України не передбачено правової можливості відсторонення працівника від роботи із підстав відсутності у нього щеплення від COVID-19.

Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 24 грудня 2021 року позов задоволено.

Визнано незаконним та скасовано наказ Закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів № 4 комунальної власності Жмеринської міської об`єднаної територіальної громади Вінницької області від 8 листопада 2021 року № 80-к/тр «Про відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників, які відмовляються або ухиляються від проведення профілактичних щеплень проти COVID-19», в частині відсторонення від роботи ОСОБА_1 .

Зобов`язано Заклад загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів № 4 комунальної власності Жмеринської міської об`єднаної територіальної громади Вінницької області виплатити ОСОБА_1 невиплачену заробітну плату за час незаконного відсторонення від роботи.

Стягнуто з Закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів № 4 комунальної власності Жмеринської міської об`єднаної територіальної громади Вінницької області судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 908 грн.

Не погодившись із вказаним рішенням, Заклад загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів № 4 комунальної власності Жмеринської міської об`єднаної територіальної громади Вінницької області подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким повністю відмовити в задоволенні позовних вимог.

У скарзі зазначає, що суд першої інстанції в рішенні недоцільно та невірно зазначив про незаконність вимоги відповідача щодо надання позивачу доказів проведення відносно неї якихось медичних маніпуляцій, тобто проведення щеплень та інформації про діагноз те методи лікування фізичної особи. Керівник навчального закладу, на якого покладено обов`язок забезпечення безпеки усіх учасників освітнього процесу, з урахуванням вимог ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», правомірно прийняв рішення про тимчасове відсторонення позивачки. Видавши спірний наказ №80-к/тр від 08.11.2021 відповідач застосував до позивача відсторонення від роботи, оскільки це прямо передбачено на рівні законодавства.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві ОСОБА_1 просить залишити без змін рішення суду першої інстанції, а апеляційну скаргу - без задоволення.

У відповіді на відзив Заклад загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів № 4 комунальної власності Жмеринської міської об`єднаної територіальної громади Вінницької області просить скасувати рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 24 грудня 2021 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Додатковим рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 28 березня 2022 року поновлено ОСОБА_1 на роботі на посаді вчителя початкових класів Закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів № 4 комунальної власності Жмеринської міської об`єднаної територіальної громади Вінницької області.

У судове засідання, призначене на 10 травня 2022 року учасники справи не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про дату, час і місце розгляду справи.

У відповіді на відзив Заклад загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів № 4 комунальної власності Жмеринської міської об`єднаної територіальної громади Вінницької області просив розглянути справу у відсутність представника відповідача.

09 травня 2022 року від ОСОБА_1 на електронну адресу суду надійшла заява, в якій вона просила перенести розгляд справи на іншу дату, тому що вона не може бути присутньою в судовому засіданні 10 травня 2022 року у зв`язку з сімейними обставинами.

Апеляційний суд вважає, що клопотання ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, оскільки вона не конкретизувала сімейні обставини, та яким чином вони перешкоджають її явці (чи її представника) до суду.

При цьому, колегія суддів враховує, що позиція ОСОБА_1 викладена у відзиві на апеляційну скаргу.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Оскільки причини неявки ОСОБА_1 в судове засідання не є поважними, колегія суддів прийшла до висновку про розгляд справи у відсутність належним чином повідомлених учасників справи.

Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги дійшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що посадова особа державної санітарно-епідеміологічної служби не вносила подання про відсторонення позивачки від роботи. Також судом зазначено, що МОЗ України не затверджувало на час винесення рішення переліку інфекцій, ухилення щеплення від яких може бути підставою для відсторонення від роботи. Крім того, оскільки право позивача на працю з відповідною оплатою було безпідставно порушене відповідачем шляхом видання незаконного наказу від 08.11.2021 №80- к/тр про відсторонення від роботи без збереження заробітної плати, тому в даному випадку ефективним способом порушеного права буде зобов`язання відповідача виплатити позивачу невиплачену заробітну плату за час незаконного відсторонення від роботи, розрахунок якої має бути здійснено у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України щодо визначення середнього заробітку з моменту відсторонення по день фактичного допущення до роботи.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Відповідно до копії трудової книжки серії НОМЕР_1 від 20.08.1989 встановлено, що ОСОБА_1 працює в Закладі загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів № 4 комунальної власності Жмеринської міської об`єднаної територіальної громади Вінницької області на посаді вчителя початкових класів з 25.08.1993 по теперішній час (а.с.13-14).

З довідки про доходи №25/232 від 08.11.2021 слідує, що загальна сума доходу ОСОБА_1 на посаді вчителя з 01.05.2021 по 31.10.2021, за винятком утримань, становить 86 136,81 грн (а.с.15).

02.11.2021 (Вх.№196 від 04.11.2021) ОСОБА_1 на ім`я директора ЗЗСО І-ІІІ ступенів № 4 Жмеринської міської ОТГ Бігуну М.Й. подала заяву, в якій вказала, що керуючись Законом України «Про захист персональних даних» відмовляється від надання своїх персональних даних, а саме документів, що підтверджують отримання повного курсу вакцинації від COVID-19, так як це є медичною таємницею, яку вона має право не розголошувати. Просила не нехтувати Конституцією України, яка захищає її права на працю. Вказала, що інформація про стан її здоров`я і наявність вакцинації становлять лікарську таємницю і не підлягають розголошенню без її згоди (а.с.11).

Відповідно до відповіді директора Загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №4 комунальної власності територіальної громади м. Жмеринки Вінницької області Бігуна М.Й. від 05.11.2021 за вих. №01/222 на вказану вище заяву, ОСОБА_1 повідомлено, що відповідно до ст. 46 КЗпП України, ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», ст. 10 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я», наказу МОЗ від 04.10. 2021 №2153 «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням», постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричинено коронавірусом SARS-CoV-2», з 08.11.2021 її буде відсторонено від роботи (виконання робіт) до моменту усунення причин, що спричинило таке відсторонення (а.с.12).

Відповідно до копії наказу директора Загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 4 комунальної власності територіальної громади м. Жмеринки Вінницької області Бігуна М.Й. від 08.11.2021 «Про відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників, які відмовляються або ухиляються від проведення профілактичних щеплень проти COVID-19», ОСОБА_1 відсторонено від роботи (виконання робіт) з 08.11.2021 до моменту усунення причин, що спричинило таке відсторонення.

Наказ виданий на підставі ст. 46 КЗпП України, ч. 2 ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», ст. 10 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я», наказу МОЗ від 04.10.2021 № 2153 «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням», постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричинено коронавірусом SARS-CoV-2».

ОСОБА_1 ознайомлена з наказом під підпис, вказавши біля підпису, що з наказом не погоджується (а.с.7-8).

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.

Статтею 43 Конституції України кожному гарантовано право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Згідно з ч. 1 ст. 3 КЗпП України, законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього (ст. 4 КЗпП України).

Частиною першою статті 46 КЗпП України визначено, що відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі:

- появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння;

- відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони;

- в інших випадках, передбачених законодавством.

До інших передбачених законодавством випадків належить, зокрема, відмова або ухилення від профілактичних щеплень працівників професій, виробництв та організацій, для яких таке щеплення є обов`язковим.

У законодавстві відсутнє чітке визначення поняття відсторонення від роботи. За своїм змістом це призупинення трудових відносин, яке полягає у тимчасовому увільненні працівника від виконання трудових обов`язків з метою відвернення та/або попередження негативних наслідків.

Тимчасове увільнення працівника від виконання його трудових обов`язків в порядку відсторонення від роботи на умовах та з підстав, встановлених законодавством є особливим запобіжним заходом, який застосовується у виняткових випадках і має на меті запобігання негативним наслідкам.

Пунктами а, б ст. 10 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» встановлено обов`язки громадян у сфері охорони здоров`я піклуватись про своє здоров`я та здоров`я дітей, не шкодити здоров`ю інших громадян, у передбачених законодавством випадках проходити профілактичні медичні огляди і робити щеплення.

У статті 30 згаданого Закону закріплена можливість запровадження щодо окремих особливо небезпечних інфекційних захворювань проведення обов`язкових медичних оглядів, профілактичних щеплень, карантинних заходів в порядку, встановленому законами України.

Спеціальним законом у цій сфері є Закон України «Про захист населення від інфекційних хвороб».

Статтею 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» передбачено, що профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу є обов`язковими і включаються до календаря щеплень.

Працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників, або поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень ці працівники у порядку, встановленому законом, відсторонюються від виконання зазначених робіт.

Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я є Міністерство охорони здоров`я України.

Наказом Міністерства охорони здоров`я від 04 жовтня 2021 року № 2153 затверджено Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням.

Відповідно до цього Переліку, обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, з метою запобігання поширенню на території України цієї хвороби, підлягають працівники, зокрема, закладів вищої, післядипломної, професійної (професійно-технічної), загальної середньої, у тому числі спеціальної, дошкільної, позашкільної освіти, закладів спеціалізованої освіти та наукових установ незалежно від типу та форм власності.

Наказ Міністерства охорони здоров`я від 04 жовтня 2021 року № 2153 пройшов реєстрацію в Міністерстві юстиції України та відповідає Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, практиці Європейського суду з прав людини. На час розгляду даного спору рішення Конституційного Суду України про визнання неконституційним повністю чи в окремій частині цього наказу відсутнє, тому визначені даними правовими актами вимоги є обов`язковими для виконання.

Таким чином, ОСОБА_1 , як працівник закладу загальної середньої освіти на період дії карантину підлягала обов`язковому профілактичному щепленню проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Суд першої інстанції в рішенні зазначив, що карантин закінчився 28 лютого 2021 року і в подальшому жодних постанов Кабінетом Міністрів України, якими би встановлювався карантин на інший період не приймалося, а внесення змін до прийнятих раніше урядом постанов щодо продовження строку дії карантину є неприйнятним з точки зору закону, однак, такі висновки суду не заслуговують на увагу, оскільки прийняті постанови є чинними та підлягають до застосування.

Не зрозумілим є висновок суду першої інстанції з приводу того, що наказ №2153 не містить положень про обов`язковість профілактичних щеплень проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, а лише затверджує «Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням».

Суд першої інстанції також зазначив, що Генеральний директор Директорату громадського здоров`я та профілактики захворюваності, який підписав Перелік, не уповноважений визначати окремі професії, виробництва та організації, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, при цьому не мотивував свій висновок в цій частині.

Помилковим є також висновок суду з приводу того, що з прийняттям 04.102021 наказу №2153 правове регулювання та визначення тих профілактичних щеплень, які є обов`язковими, не змінилось, оскільки судом залишено поза увагою згадану вище частину другу вказаної статті, в якій йде мова про щеплення також і проти інших відповідних інфекційних хвороб, тобто зазначений в частині першій цієї статті перелік не є вичерпним.

Про включення щеплень до календаря щеплень йде мова тільки в частині першій статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», а саме щеплень проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця та туберкульозу, тому безпідставним є висновок суду з приводу невключення щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, до календаря щеплень, оскільки частина друга цієї статті не містить такої вимоги.

Пунктом 41-6 постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року №1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої корона вірусом SARS-CoV-2, який набрав чинності з 08 листопада 2021 року, керівникам державних органів (державної служби), керівникам підприємств, установ та організацій визначено забезпечити:

1) контроль за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 працівниками та державними службовцями, обов`язковість профілактичних щеплень яких передбачена переліком професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я від 4 жовтня 2021 р. № 2153 (далі - перелік);

2) відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти CVID-19 яких визначена переліком та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 відповідно до статті 46 Кодексу законів про працю України, частини другої статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» та частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу», крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я;

3) взяття до відома, що на час такого відсторонення оплата праці працівників та державних службовців здійснюється з урахуванням частини першої статті 94 Кодексу законів про працю України, частини першої статті 1 Закону України «Про оплату праці» та частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу»;

відсторонення працівників та державних службовців здійснюється шляхом видання наказу або розпорядження керівника державного органу (державної служби) або підприємства, установи, організації з обов`язковим доведенням його до відома особам, які відсторонюються; строк відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили.

У справі встановлено, що на працівників Закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів № 4 комунальної власності Жмеринської міської об`єднаної територіальної громади Вінницької області поширюється дія згаданого вище Переліку, тому директор цього закладу, як керівник, виконував вимоги постанови Кабінету Міністрів України № 1236 від 09 грудня 2020 року і правомірно застосував до позивачки відсторонення від роботи, оскільки це прямо передбачено законодавством, а тому підстав скасовувати наказ про відсторонення немає.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції з приводу відсутності в оспорюваному наказі посилання, як на підставу його винесення, на подання відповідної посадової особи державної санітарно-епідеміологічної служби про відсторонення позивачки від роботи, як це передбачено п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення», оскільки з аналізу п. 5 ч. 1 ст. 7 та п.«e» ч. 1 ст. 42 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» слідує, що внесення головним санітарним лікарем подання про відсторонення працівників від роботи є заходом, спрямованим на припинення порушення санітарного законодавства на підприємстві, установі, організації, у разі невиконання вимог законодавства, з однієї сторони, особою, яка зобов`язана пройти обов`язкове профілактичне щеплення, а з іншої сторони, керівником, який допускає бездіяльність і самостійно не виконує приписів законодавства щодо відсторонення такого працівника від роботи.

Крім того, під час відсторонення працівник тимчасово увільняється від виконання трудових обов`язків та не може виконувати роботу, тому за загальним правилом такому працівникові заробітна плата в період відсторонення не виплачується, якщо інше не встановлено законодавством.

Чинним законодавством не передбачено обов`язку роботодавця щодо збереження за працівником заробітної плати на період його відсторонення від роботи у зв`язку з відмовою або ухиленням від проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої корона вірусом SARS-CoV-2.

Держава, встановивши заборону працівникам освіти, які не мають профілактичного щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, працювати реалізує свій обов`язок щодо забезпечення безпеки життя і здоров`я всього колективу працівників закладу освіти, а також дітей, які в ньому навчаються, тому право ОСОБА_1 на працю тимчасово обмежене з огляду на суспільні інтереси, оскільки вона не зробила профілактичне щеплення, яке є обов`язковим, та не надала медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації.

ЄСПЛ висловлював думку, що обов`язкове щеплення, як примусовий медичний захід, є втручанням у гарантоване пунктом 1 статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на повагу до приватного життя особи, що включає в себе фізичну та психологічну недоторканість особи. Порушення фізичної недоторканості заявника можна вважати виправданим дотриманням цілей охорони здоров`я населення та необхідністю контролювати поширення інфекційного захворювання (параграф 33, 36 рішення у справі «Соломахін проти України» від 15 березня 2012 року, заява N 24429/03).

З огляду на вищевикладене, наявні підстави вважати, що втручання у вигляді обов`язковості певних щеплень ґрунтується на законодавстві, має законну мету, є пропорційним для досягнення такої мети та цілком необхідним у демократичному суспільстві.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, а тому оскаржуване рішення суду у відповідності до вимог ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 20009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», у зв`язку із скасуванням рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 24 грудня 2021 року ухвалене цим же судом 28 березня 2022 року додаткове рішення втрачає чинність.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384, 389 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу Закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів № 4 комунальної власності Жмеринської міської об`єднаної територіальної громади Вінницької області задовольнити.

Рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 24 грудня 2021 року скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволені позову ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 12 травня 2022 року.

Головуючий Т.Б. Сало

Судді О.Ю. Береговий

О.В. Ковальчук