Справа №521/5498/21
Провадження №2/521/547/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2022 року місто Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси в складі:

головуючий суддя Плавич І.В.,

секретар судового засідання Дукіна Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області, прокуратури Одеської області, Головного Управління Державної казначейської служби України в Одеській області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду,-

УСТАНОВИВ:

В провадженні суду перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області, прокуратури Одеської області, Головного Управління Державної казначейської служби України в Одеській області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду.

Позивач обґрунтовує позов тим, що СВ Хмельницького ВМ Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області (яке мало назву на той час) на підставі заяви ОСОБА_2 розслідувалось кримінальне провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №002165 від 10.04.2013 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

31.05.2013 року СВ Хмельницького ВМ Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області зі згодою прокуратури (на той час) Малиновського району м. Одеса за підозрою у скоєнні вказаного злочину пред`явлена підозра ОСОБА_1 .

30.09.2013 року прокуратурою Малиновського району м. Одеса обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_1 внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №002165 від 10.04.2013 року скеровано до Малиновського районного суду м. Одеси.

При судовому розгляді вказаного кримінального провадження прокурором Малиновського районного суду м. Одеси дії ОСОБА_1 перекваліфіковані за ч. 3 ст. 185 КК України на ч. 1 ст. 191 КК України.

Вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 08 червня 2016 року ОСОБА_1 визнана не винуватою у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст. 191 КК України та її виправдано.

Не погодившись із вироком суду першої інстанції, прокурор Одеської місцевої прокуратури №2 Атаманенко О.А. подав апеляційну скаргу, в якій просив дослідити всі обставини та докази у кримінальному провадженні, скасувати вирок суду та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_1 виною у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст. 191 КК України та призначити їй покарання у виді 3 років позбавлення волі.

11.03.2020 року апеляційний суд Одеської області, розглянувши апеляційну скаргу прокурора Одеської місцевої прокуратури №2 Атаманенко О.А. на вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 08 червня 2016 року, виніс ухвалу якою апеляційну скаргу залишено без задоволення та вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 08 червня 2016 року, яким ОСОБА_1 визнано невинуватою у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст. 191 КК України та виправдано залишено без змін.

Своїми незаконними рішеннями, діями (бездіяльністю) держава України, в особі СВ Хмельницького ВМ Малиновського ВМ ОМУ ГУМВС України в Одеській області, яка на теперішній час перебуває в структурному підпорядкуванні ГУНП в Одеській області та прокуратура Малиновського району м. Одеса, яка на теперішній час перебуває в структурному підпорядкуванні прокуратури в Одеській області завдали позивачу значної моральної шкоди, внаслідок незаконного притягнення її до кримінальної відповідальності.

Розгляд кримінального провадження з урахуванням апеляційного оскарження прокурором, до винесення рішення апеляційного суду Одеської області триває майже 7 років.

Незаконним притягненням до кримінальної відповідальності за загально кримінальною статтею та пред`явленням обвинувачення у вчинені корисного злочину були зганьблені її честь та гідність, завдано непоправної шкоди її престижу та репутації, так як вона практично весь час працювала в закладах торгівлі.

Весь цей тривалий час під час перебування під слідством та судом, за злочин який ОСОБА_1 не вчиняла, став причиною виникнення моральних страждань позивачці, які, враховуючи характер правопорушення, довготу викликаних та перенесених страждань, тяжкість вимушених змін у життєвих стосунках, призвели до порушення сімейних зв`язків і стосунків і стосунків з іншими людьми, неможливості відновлення її майнових втрат, глибокого душевного неспокою, підвищення нервозності, погіршення сну в результаті пережитого, порушення звичайного способу та ритму життя, не можливості знайти роботу та й інших негативних впливів.

Позивач була звинувачена в крадіжці, в результаті чого багато її знайомих розірвали стосунки з нею та її родиною, у зв`язку з чим вона пережила тяжкі моральні страждання.

Під час перебування під слідством і судом стан її здоров`я був близьким до критичного, та існувала реальна загроза її життю.

Завдану їй моральну шкоду вона оцінює в 1 000 000 гривень та вважає її справедливою, спів мірною та відповідною ступеню усіх її моральних страждань, пережитих під час тривалого перебування під слідством.

Просить стягнути за рахунок Державного бюджету Державної казначейської служби України на користь позивача, завдану їй ГУНП в Одеській області та Прокуратурою Одеської області моральну шкоду в розмірі 1 000 000 грн.

Від представника Одеської обласної прокуратури Елісашвілі О. надійшов відзив на позовну заяву, в яких вона просить відмовити у задоволені позовної заяви ОСОБА_1 .

При цьому зазначає, що у позивача не виникло право ставити питання про відшкодування моральної шкоди.

Водночас, наявність шкоди не породжує абсолютного права на її відшкодування в тому розмірі, який заявлено позивачем, так як необхідно довести наявність всіх складових цивільно правової відповідальності з наданням відповідних доказів щодо розміру заподіяної шкоди.

Визначаючи розмір відшкодування суд має виходити із засад поміркованості, розумності, виваженості та справедливості.

Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

Як вбачається зі змісту позову, ОСОБА_1 звернулася з вимогами про стягнення моральної шкоди у розмірі 1 000 000 гривень. При цьому, позивачем не надано належних розрахунків, а також належних та допустимих доказів, з чого саме вона виходила визначаючи саме такий розмір відшкодування.

При цьому не заслуговують нам увагу доводи позову ОСОБА_1 щодо стану її здоров`я, оскільки не доведено ані такого стану, ані причинного зв`язку між таким станом та притягненням до кримінальної відповідальності.

Крім того, не доведено позивачем належними та допустимими доказами погіршення стосунків з нею та її близькими родичами через звинувачення у скоєнні кримінального правопорушення.

Також не заслуговують на увагу посилання позивачки щодо відшкодування моральної шкоди, завданої їй прокуратурою Одеської області, оскільки протиправних дій щодо неї прокуратурою не вчинялося.

Так, ОСОБА_1 перебувала під слідством та судом з 31.05.2013 року по 11.03.2020 року, тобто 81 місяць та 11 днів.

Мінімальний місячний розмір заробітної плати з 1 січня 2021 року складає 6000 грн., що встановлено ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік».

Отже, заявлена позивачем до стягнення моральна шкода у більше ніж два рази перевищує ту суму, на яку вона може розраховувати у разі доведеності позовних вимог.

Окрім цього, реальність настання моральної шкоди має бути доведено належними та допустимими доказами, яких позивачем не надано.

До того ж пред`явлена до стягнення сума моральної шкоди у розмірі 1 000 000 гривень позбавлена засад розумності, виваженості та справедливості. Між тим, Верховний Суд, у своїх постановах неодноразово звертав увагу на те, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більше, ніж достатньо для розумного задоволення потреб особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

З огляду на викладене, підстави для задоволення позову ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди у розмірі 1 000 000 грн. відсутні.

До суду також надано відзив на позовну заяву від представника ГУНП в Одеській області Алексєєнко Р., в якому вона просить у задоволені позовної заяви ОСОБА_1 відмовити.

Зазначає, що лише 02.07.2015 року прийнятий Закон України «Про Національну поліцію», який згідно з п. 1 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень цього Закону набрав чинності з 07.11.2015 року.

Відповідно до Постанови Кабінету міністрів України від 16 вересня 2015 року №730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ» утворено як юридичні особи публічного права територіальні органи Національної поліції, а саме Головне управління Національної поліції в Одеській області. Лише з того моменту утворена юридична особа ГУНП в Одеській області почала набувати права та виконувати обов`язки.

Як вбачається з матеріалів позову, відносно ОСОБА_1 здійснювалося досудове розслідування у кримінальному провадженні №0002165 у 2013 році, а також обвинувальний акт було направлено у 2013 році, тобто тоді, коли органів Національної поліції ще не існувало у проекті.

Ані Малиновський ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області, ані ГУНП в Одеській області не є правонаступником Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області та не вступає у правовідносини щодо яких висуваються позовні вимоги.

На підставі того, що досудове розслідування по кримінальному провадженню №0002165 здійснювалось у 2013 році, логічно було б визначити, що Головне управління Національної поліції в Одеській області не має жодного відношення до даної справи, а тому і не повинно виступати відповідачем по справі. Більш того, позивачем особисто вказано на той факт, що незаконні дії відносно нього були вчинені співробітниками міліції, а не поліції.

Окрім того, порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду чітко регламентується нормами чинного законодавства.

Відповідно до ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Але, всупереч цьому позивачем не було виконано вимоги ст. 81 цього кодексу. Позивач повинен був обґрунтувати, якими доказами підтверджується факт заподіяння йому моральних страждань.

Крім того, при розгляді даної справи вважає за необхідне врахувати висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного суду від 19.06.2017 року по справі №213/1217/16-ц, від 11 жовтня 2016 року по справі №757/53996/17, від 03.12.2020 року по справі №335/9784/19, від 05.02.2019 року по справі №906/194/18.

Отже, позивачем не підтверджено факту заподіяння йому моральної шкоди у розмірах, вказаних у позовній заяві, не доведено за яких обставин та якими саме діями заподіяно шкоду, не встановлено причинно наслідкового зв`язку між морально матеріальною шкодою та діями заподіювача, незаконність яких не визнана.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи сповіщені належним чином та своєчасно.

Представники відповідачів Одеської обласної прокуратури, Державної Казначейської служби, Головного управління Національної поліції в Одеській області в судове засідання не з`явилися, належним чином повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини і дійшов наступних висновків.

Встановлено, що СВ Хмельницького ВМ Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області (яке мало назву на той час) на підставі заяви ОСОБА_2 розслідувалось кримінальне провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №002165 від 10.04.2013 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

31.05.2013 року СВ Хмельницького ВМ Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області зі згодою прокуратури (на той час) Малиновського району м. Одеса за підозрою у скоєнні вказаного злочину пред`явлена підозра ОСОБА_1 .

30.09.2013 року прокуратурою Малиновського району м. Одеса обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_1 внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №002165 від 10.04.2013 року скеровано до Малиновського районного суду м. Одеси.

При судовому розгляді вказаного кримінального провадження прокурором Малиновського районного суду м. Одеси дії ОСОБА_1 перекваліфіковані за ч. 3 ст. 185 КК України на ч. 1 ст. 191 КК України.

Вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 08 червня 2016 року ОСОБА_1 визнана не винуватою у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст. 191 КК України та її виправдано.

Не погодившись із вироком суду першої інстанції, прокурор Одеської місцевої прокуратури №2 Атаманенко О.А. подав апеляційну скаргу, в якій просив дослідити всі обставини та докази у кримінальному провадженні, скасувати вирок суду та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_1 виною у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст. 191 КК України та призначити їй покарання у виді 3 років позбавлення волі.

11.03.2020 року апеляційний суд Одеської області, розглянувши апеляційну скаргу прокурора Одеської місцевої прокуратури №2 Атаманенко О.А. на вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 08 червня 2016 року, виніс ухвалу якою апеляційну скаргу залишено без задоволення та вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 08 червня 2016 року, яким ОСОБА_1 визнано невинуватою у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст. 191 КК України та виправдано залишено без змін.

Статтею 56 Конституції України встановлено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець відокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Порядок відшкодування такої шкоди визначається законом (частина сьома статті 1176 ЦК України).

Статтею 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок:

1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян;

2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу;

3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «;Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема, у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення (пункт 2 частини першої статті 2 Закону).

Положеннями дшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду; нормативно-правовий акт № 266/94-ВР від 01.12.1994">статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що громадянинові відшкодовується (повертається), в тому числі й моральна шкода.

Відшкодування шкоди проводиться за рахунок коштів Державного бюджету (стаття 4 вказаного Закону).

Згідно із частиною другою статті 25 Бюджетного кодексу України відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом.

Відповідно до статті 2 ЦК України держава Україна є учасником цивільних відносин, а тому має бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди за рахунок держави.

Статтею 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що розмір відшкодування повинен бути не меншим одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом.

Відшкодування моральної шкоди у цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду.

При визначенні розміру відшкодування необхідно виходити з розміру мінімальної заробітної плати, що є чинним на час розгляду справи судом першої інстанції, при цьому визначений законом розмір відшкодування є тим мінімальним розміром, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, вправі застосувати й більший розмір відшкодування.

У постанові Великої Палати Верховного суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження №14-298цс18) зроблено висновок, що законодавець визначив мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі.

Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.

Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 квітня 2019 року у справі № 236/893/17 (провадження № 14-4цс19), Верховним Судом у постановах від 21 жовтня 2020 року у справі № 754/8730/19 (провадження № 61-9673св20), від 03 березня 2021 року у справі № 638/509/19 (провадження № 61-7643св20).

Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» установлено, що з 01.01.2022 р. розмір мінімальної заробітної плати становить 6 000,00 грн.

Враховуючи викладене, ту обставину, що при визначені розміру моральної шкоди суд має керуватися принципами поміркованості, розумності, справедливості, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення, має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи, тому, враховуючи строк перебування ОСОБА_1 під слідством та судом, мінімальний розмір компенсації моральної шкоди становить 492 000,00 грн. (82 місяці х 6 000,00 грн.).

Такий висновок суду відповідає правовим висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах від 04 червня 2018 року у справі № 489/2492/17 (провадження № 61-8890св18), від 13 червня 2018 року у справі № 464/6863/16 (провадження № 61-10293св18, від 21 червня 2018 року у справі № 205/119/17 (провадження № 61-24700св18), від 25 липня 2018 року у справі № 607/14493/16-ц (провадження № 61-12051св18).

Відповідно до статті 2 ЦК України учасником спірних правовідносин у справі про відшкодування шкоди за рахунок держави на підставі статті 1174 ЦК України є держава Україна, а тому вона має бути відповідачем.

Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Відповідно до пункту 4 Положення про ДКС України, затвердженого указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є ДКС України (Казначейство України), яка, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Таким чином, відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України, тому відсутня необхідність зазначення у резолютивній частині рішення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватись, або номера чи виду рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своєю суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення (пункт 6.21 постанови Великої Палати Верховного Суду, від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110гс18)).

Отже кошти повинні стягуватись з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України.

Керуючись статтями 3, 8, 19, 55, 62, 124, 129 Конституції України, статтями 23, 1167, 1176 ЦК України, Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», статтями 1-23, 76-81, 95, 131, 141, 258-259, 263-265, 352, 353, 355 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області, прокуратури Одеської області, Головного Управління Державної казначейської служби України в Одеській області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду задовольнити частково.

Стягнути з держави України за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) 492 000 (чотириста дев`яносто дві тисячі) гривень на відшкодування моральної шкоди.

В задоволені інших вимог позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позовні відомості про учасників справи згідно ст. 265 ч.5 п.4 ЦПК України:

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 .

Відповідач: Головне управління Національної поліції в Одеській області, адреса: 65014, м. Одеса, вул. Єврейська, 12.

Відповідач: Одеська обласна прокуратура, адреса: 65026, м. Одеса, вул. Пушкінська, 3.

Відповідач: Головне Управління Державної казначейської служби України в Одеській області, адреса: 65023, м. Одеса, вул. Садова, 1а.

Суддя: І.В. Плавич