Справа № 132/637/22
Ухвала

Іменем України

01 вересня 2022 року м. Калинівка

Калинівський районний суд Вінницької області у складі судді Ставнійчук С.В.

за участі секретаря судового засідання Лисюк О.П.,

розглянувши скаргу ОСОБА_1 на рішення, дії та бездіяльність старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Заводнюк І.М.,

встановив:

ОСОБА_1 25.03.2022 звернувся до Калинівського районного суду Вінницької області із скаргою на рішення, дії та бездіяльність старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Заводнюк І.М.

Скаржник оскаржує рішення про відмову у накладенні арешту та зверненні стягнення на корпоративні права боржника ОСОБА_2 в статутному капіталі ФГ «Грушківецьке», яке оформлено листом від 22.02.2022 року за вих № 5169/2.3-22/2 та просить зобов`язати старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Заводнюк І.М. усунути порушення шляхом прийняття постанови про арешт та звернення стягнення на корпоративні права божника ОСОБА_2 в статутному капіталі ФГ «Грушківецьке».

Вимоги скарги обґрунтовував тим, шо на виконанні Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-Західного управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) перебуває зведене виконавче провадження № 43669731 про стягнення з ОСОБА_2 на користь фізичних осіб, в тому числі ОСОБА_1 боргу у загальній сумі 8 420 576, 15 грн. Його представником в рамках даного провадження подано старшому державному виконавцю вказаного відділу ДВС Заводнюк І.М. клопотання про накладення арешту та звернення стягнення на корпоративні права боржника у статутному капіталі ФГ «Грушківецьке». У зв`язку з відсутністю відповіді на його клопотання, 17.02.2022 представником начальнику відділу подано адвокатський запит, в якому заявлено прохання повідомити про результати розгляду зазначеного вище клопотання. 17.03.2022 представнику надійшов лише лист Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області від 22.02.2022 вих. № 5169/2.3 22/2, в якому вказувалося на відсутність правових підстав для накладення арешту та звернення стягнення на корпоративні права в статутному капіталі ФГ «Грушківецьке», проте постанова про відмову у задоволенні клопотання не винесена.

Вважає таке рішення державного виконавця, винесене за результатами розгляду поданого клопотання про відмову в накладенні арешту та зверненні стягнення на корпоративні права боржника оформлене у формі листа неправомірним, з підстав невідповідності такого рішення приписам ч.1 ст. 48, ч.ч.1,2 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» та п.1ч.2 ст.55, ч.1 ст. 167 Господарського кодексу України, оскільки корпоративні права є оборотоздатними і можуть переходити від однієї особи до іншої, а невизначеність порядку та механізму накладення арешту на корпоративні права фермерського господарства в Закону України «Про виконавче провадження» не може бути перешкодою у застосуванні такого заходу процесуального примусу. Також неприйняття рішення у формі постанови свідчить про неправомірність рішення про відмову у накладенні арешту та зверненні стягнення на корпоративні права боржника.

Старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Заводнюк І.М. 11.05.2022 надіслано в відзив на скаргу, у якому проти задоволення скарги заперечила з підстав, що дії державного виконавця вчинені відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження», в межах наданих повноважень, що є підставою для відмови у задоволенні такої заяви.

Ухвалою Калинівського районного суду Вінницької області від 27.05.2022 скаргу ОСОБА_1 залишено без розгляду.

Постановою Вінницького апеляційного суду від 12.07.2022 ухвалу Калинівського районного суду Вінницької області від 27.05.2022 скасовано, а справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвалою Калинівського районного суду Вінницької області від 25.07.2022 скаргу ОСОБА_1 призначено до судового розгляду.

В судовому засіданні представник стягувача ОСОБА_1 адвокат Левченко А.О. вимоги скарги підтримав з підстав зазначених у ній. Також пояснив, що обраний стягувачем спосіб захисту своїх прав є ефективним і передбаченим законом.

Державний виконавець відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Заводнюк І.М. в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду скарги повідомлена належним чином. Від заступника начальника Управління- начальника відділу примусового виконання рішень Калинчука С.І. надійшла заява про розгляд скарги за відсутності представника Відділу, у задоволенні скарги просив відмовити з підстав, вказаних у відзиві на скаргу від 11.05.2022.

Представник боржника ОСОБА_2 адвокат Крижанівський В.П. проти задоволення скарги заперечив, з підстав її необґрунтованості та безпідставності. Пояснив, що Законом України «Про фермерське господарство» не визначено порядку та механізму звернення стягнення на частку (частину частки) члена такого господарства, а застосування положень Закону України «Про товариства з обмеженою відповідальністю» в цьому випадку є категорично неспроможним та таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства. Також скаржник обрав неправильний спосіб захисту свого права в частині зобов`язання державного виконавця винести постанову про накладення арешту та звернення стягнення на корпоративні права боржника, оскільки прийняття таких рішень є виключною компетенцією державного виконавця і суд не вправі перебирати на себе такі повноваження.

Представник стягувача КС «Метроном» - керівник Чабан Г.В. скаргу підтримала, просила її задоволити. Пояснила, що КС «Метроном» надало боржнику ОСОБА_2 кредитні кошти для фінансування ФГ «Грушківецьке», засновником якого він є.

Інші стягувачі у судове засідання не з`явилися, про час та місце судового розгляду повідомлялися у встановленому законом порядку, заяв та клопотань щодо розгляду скарги не подавали.

Неявка вказаних осіб не є перешкодою для розгляду скарги.

Дослідивши скаргу та додані до неї матеріали суддя приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що на виконанні Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-Західного управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) перебуває зведене виконавче провадження № 43669731 про стягнення з ОСОБА_2 на користь фізичних осіб, в тому числі ОСОБА_1 боргу у загальній сумі 8 420 576, 15 грн.

Рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 20.05.2014 у справі №132/887/14-ц стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг у загальній сумі 2 407 900, 00 та судові витрати у справі.

На виконання вказаного рішення видано виконавчий лист 03.06.2014 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 коштів за договором позики в сумі 2 407 900,00 та судові витрати у справі.

В зведеному виконавчому провадженні державним виконавцем проводилися відповідні виконавчі дії та приймалися рішення щодо виконання рішень суду.

Зокрема, 04.06.2014 відкрито виконавче провадження з виконання вищевказаного виконавчого листа.

Згідно облікової картки на зведене виконавче провадження №43669731 про стягнення грошових коштів з боржника ОСОБА_2 при примусовому виконанні виконавчого листа №132/887/14-ц, виданого Калинівським районним судом сума, що підлягає стягненню становить 2 411 554,00 грн, стягнуто в процесі виконання 1 119959, 30 грн, залишок, що підлягає стягненню 1 291 594, 70 грн.

Постановою державного виконавця від 08.06.2016 державним виконавцем проведено опис та арешт 19 одиниць сільськогосподарської техніки боржника, а 21.06.2016 винесно постанову про призначення суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні, згідно якої для визначення вартості майна боржника експертом призначено «ТОВ «Експертно Консалтинговий центр».

В ході реалізації частково реалізовано описане майно боржника, а саме вищевказану сільськогосподарську техніку, кошти від реалізації якої розподілені та перераховані відповідно до вимог ст.ст. 45,46 Закону України «Про виконавче провадження».

Постановою державного виконавця від 10.08.2016 накладено арешт на все майно боржника та оголошено заборону на його відчуження.

26.01.2018 державним виконавцем проведено опис та арешт нерухомого майна ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1 .

Ухвалою Калинівського районного суду Вінницької області у справі №132/3617/15-ц від 12.08.2018, залишеною без змін постановою Апеляційного суду Вінницької області від 23. 05.2018, скасовано постанову старшого державного виконавця про опис та арешт майна від 26.01.2018.

04.10.2018 старшим державним виконавцем Заводнюк І.М. при примусовому виконанні зокрема виконавчого листа №132/887/14-ц накладено арешт на грошові кошти, які містяться на рахунку АТ КБ «ПриватБанк» та всіх інших відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та /або звернення стягнення на які заборонено законом та належать божнику ОСОБА_2 у межах суми стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 9 763 109, 96 грн.

12.03.2020 старшим державним виконавцем проведено опис та арешт нерухомого майна боржника, земельної ділянки загальною площею 1,65 га, кадастровий номер №:04:000:0005 та відповідно до протоколу № 488 371 від 02.07.2020 проведено реалізацію вищезазначеної земельної ділянки, кошти від реалізації у розмірі 112000,25 грн були розподілені між стягувачами зведеного виконавчого провадження.

13.05.2021 старшим державним виконавцем Заводнюк І.М. винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника ОСОБА_2 , отримані останнім від орендної плати за договорами суборенди земельних ділянок за кадастровими номерами №:04:000:0255, :04:000:0256, :03:000:0111, укладеними з ТОВ «АРАМАЗД» у розмірі 20% до виплати загальної заборгованості 9 264 633,77 грн.

Представником ОСОБА_1 адвокатом Левченком А.О. 03.02.2022 в рамках , даного провадження подано старшому державному виконавцю вказаного відділу ДВС Заводнюк І.М. клопотання про накладення арешту та звернення стягнення на корпоративні права боржника ОСОБА_2 у статутному капіталі ФГ «Грушківецьке».

17.02.2022 представником адвокатом Левченком А.О. начальнику відділу примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Калинчуку С.І. подано адвокатський запит, в якому заявлено прохання повідомити про результати розгляду зазначеного вище клопотання та надіслати копію постанови за результатами його розгляду.

На адресу представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 за підписом заступника начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Калинчука С.І. було направлено відповідь у формі листа від 22.02.2022 №5169/2.3-22/2, у якій заявника повідомлено, що у Відділі відсутні правові підстави для накладення арешту та звернення стягнення на корпоративні права боржника у статутному капіталі ФГ «Грушківецьке», оскільки ст. 53-1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено особливості звернення стягнення на частку (частину частки) учасника товариства з обмеженою відповідальністю та учасника з додатковою відповідальністю, які визначаються Законом України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю».

Так, відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ч. 1, ч. 2ст. 449 ЦПК України скарга може бути подано до суду, у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Відповідно до ч. 5 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. Рішення виконавця про відкладення проведення виконавчих дій може бути оскаржене протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі Закон N 1403-VII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Законом N 1403-VIII визначено основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус.

Згідно з частиною першою статті 5 Закону N 1403-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом (стаття 3).

Згідно з статтею 10 Закону України "Про виконавче провадження" N 1404-VIII заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону N 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Частиною першою статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах (частина друга статті 48 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно з статтею 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Частиною першою статті 167 Господарського кодексу України передбачено, що корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Згідно з ч.1 ст.167 Господарського кодексу України корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

При цьому в розумінні п.1 ч.2 ст.55 Господарського кодексу України господарські організації - юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що корпоративні права включають в себе як майнові права (право на отримання частки від прибутку тощо) та немайнові (управління господарською організацією тощо).

Тобто за своєю правовою природою корпоративні права є оборотоздатними та можуть переходити від однієї особи до іншої.

Отже, звернення стягнення на корпоративні права є одним із заходів примусового виконання рішення, які державний виконавець зобов`язаний вживати в силу ч.1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 р. №1404-VIII.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України від 19 червня 2003 року № 973-IV «Про фермерські господарства» фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, здійснювати її переробку та реалізацію з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм у власність та/або користування, у тому числі в оренду, для ведення фермерського господарства, товарного сільськогосподарського виробництва, особистого селянського господарства, відповідно до закону.

Статтею 8 «Про фермерські господарства» визначено, що фермерське господарство підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом для державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, за умови набуття громадянином України або кількома громадянами України, які виявили бажання створити фермерське господарство, права власності або користування земельною ділянкою.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про фермерські господарства» до складу майна фермерського господарства (складеного капіталу) можуть входити: будівлі, споруди, облаштування, матеріальні цінності, цінні папери, продукція, вироблена господарством в результаті господарської діяльності, одержані доходи, інше майно, набуте на підставах, що не заборонені законом, право користування землею, водою та іншими природними ресурсами, будівлями, спорудами, обладнанням, а також інші майнові права (в тому числі на інтелектуальну власність), грошові кошти, які передаються членами фермерського господарства до його складеного капіталу.

Згідно з статтею 20 Закону України «Про фермерські господарства» майно фермерського господарства належить йому на праві власності.

Майнові права, що входять до складеного капіталу фермерського господарства, передаються йому на визначений у Статуті термін.

У власності фермерського господарства може перебувати будь-яке майно, в тому числі земельні ділянки, житлові будинки, господарські будівлі і споруди, засоби виробництва тощо, яке необхідне для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і набуття якого у власність не заборонено законом.

Фермерське господарство має право здійснювати відчуження та набуття майна на підставі цивільно-правових угод.

Порядок володіння, користування і розпорядження майном фермерського господарства здійснюється відповідно до його Статуту, якщо інше не передбачено угодою між членами фермерського господарства та законом.

Член фермерського господарства має право на отримання частки майна фермерського господарства при його ліквідації або у разі припинення членства у фермерському господарстві. Розмір частки та порядок її отримання визначаються Статутом фермерського господарства.

Майнові спори між фермерським господарством та його членами вирішуються судом.

Відповідно до статті 21 Закону України «Про фермерські господарства» фермерське господарство несе відповідальність за своїми зобов`язаннями у межах майна, яке є власністю фермерського господарства.

Звернення стягнення на земельні ділянки, надані у власність для ведення фермерського господарства, допускається у випадках, коли у фермерського господарства відсутнє інше майно, на яке може бути звернено стягнення.

Статтею 32 Закону України «Про фермерські господарства» встановлено, що держава гарантує дотримання і захист майнових та інших прав і законних інтересів фермерського господарства.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування здійснюють контроль за діяльністю фермерського господарства у випадках, передбачених законом.

Незаконне втручання в господарську діяльність фермерського господарства органів державної влади або органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб забороняється. Збитки, заподіяні фермерському господарству неправомірним втручанням в його діяльність, підлягають відшкодуванню відповідно до закону. Спори про відшкодування збитків вирішуються судом.

Отже, накладення арешту на корпоративні права, що належать боржнику у статутному капіталі фермерського господарства, відповідають заходам примусового виконання рішень, передбачених частиною першою статті 10 Закону України «Про виконавче провадження».

При цьому, невизначеність в Законі України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1404-VIII порядку та механізму накладення арешту на корпоративні права фермерського господарства, а також неурегульованість процедури звернення стягнення на корпоративні права члена фермерського господарства Законом України «Про фермерське господарство» від 19 червня 2003 року №973-IV, не може бути перешкодою для застосування такого заходу процесуального примусу, як звернення стягнення на корпоративні права, оскільки зважаючи на правову сутність корпоративних прав (їх майновий аспект), підлягають застосуванню приписи частини першої статті 48, частин першої, другої статті 56 Закону №1404

Зазначена позиція узгоджується від висновками викладеними у постанові ВС КАС від 23 квітня 2021 року у справі № 340/2214/19.

Як вбачається з листа Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області за підписом ОСОБА_4 було від 22.02.2022 №5169/2.3-22/2, у якій заявника повідомлено, що у Відділі відсутні правові підстави для накладення арешту та звернення стягнення на корпоративні права боржника у статутному капіталі ФГ «Грушківецьке», оскільки ст. 53-1 Закону України Про виконавче провадження» визначено особливості звернення стягнення на частку (частину частки) учасника товариства з обмеженою відповідальністю та учасника з додатковою відповідальністю, які визначаються Законом України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю».

Жодних інших підстав для відмови у задоволенні клопотання стягувача Відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) не наведено.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну.

Водночас, з наданих на запит суду матеріалів зведеного виконавчого провадження №43669731 вбачається, що державним виконавцем не перевірялися доводи заявника ОСОБА_5 щодо наявності у боржника ОСОБА_2 корпоративних прав у статутному капіталі ФГ «Грушківецьке» (), Витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань не сформовано і не додано до матеріалів зведеного виконавчого провадження. Не доданий був і такий витяг до клопотання від 03.02.2022 і представником стягувача.

З огляду на вищевикладене єдина підстава, якою орган державної виконавчої служби мотивував причини відмови у задоволенні клопотання про накладення арешту та звернення стягнення на корпоративні права боржника у статутному капіталі Фермерського господарства «Грушківецьке» є необґрунтованою, такою що суперечить вимогам закону і завданням виконавчого провадження.

Таким чином, поставлене стягувачем питання щодо вжиття заходів примусового виконання рішення шляхом арешту та звернення стягнення на корпоративні права божника у статутному капіталі фермерського господарства фактично не було вирішено по суті, у встановленому законом порядку.

Крім того, відповідно до пункту 6 розділу І Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 під час здійснення виконавчого провадження виконавець приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складання актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Якщо документ, винесений виконавцем, надсилається у формі електронного документа, на такий документ накладається кваліфікований електронний підпис із застосуванням засобів кваліфікованого електронного підпису, які мають вбудовані апаратно-програмні засоби, що забезпечують захист записаних на них даних від несанкціонованого доступу, від безпосереднього ознайомлення із значенням параметрів особистих ключів та їх копіювання.

Згідно з п. 7 розділу І вказаної Інструкції постанова як окремий документ містить такі обов`язкові реквізити: номер виконавчого провадження; вступну частину із зазначенням: назви постанови, дати видачі постанови та місця її винесення; найменування органу державної виконавчої служби, прізвища, імені та по батькові державного виконавця, який виніс постанову або прізвища, імені та по батькові приватного виконавця, який виніс постанову, найменування виконавчого округу, в якому він здійснює діяльність; назви виконавчого документа, коли та ким виданий, резолютивної частини документа (далі - реквізити виконавчого документа); за зведеним виконавчим провадженням - прізвища, імені та по батькові боржника - фізичної особи, повного найменування боржника - юридичної особи та дати об`єднання виконавчих проваджень у зведене;

мотивувальну частину із зазначенням мотивів, з яких виконавець прийняв відповідне рішення (дійшов певних висновків), і посилання на норму закону, на підставі якого винесено постанову;

резолютивну частину із зазначенням: прийнятого виконавцем рішення; строку і порядку оскарження постанови.

До постанов можуть вноситись також інші відомості, визначені Законом, цією Інструкцією та іншими нормативно-правовими актами.

Однак рішення державного виконавця, яке оформлене листом від 22.02.2022 №5169/2.3-22/2, яким заявника повідомлено про відмову у задоволенні поданого клопотання, даним вимогам щодо порядку та форми прийняття відповідного рішення державного виконавця під час здійснення виконавчого провадження не відповідає.

Згідно з частинами 2,3 ст.451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Якщо оскаржуване рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову у задоволенні скарги.

Отже за змістом вказаних норм закону, обов`язковою умовою для задоволення скарги є встановлення факту порушення прав заявника.

Оскільки рішення про відмову у задоволенні клопотання про накладення арешту та звернення стягнення на корпоративні права боржника не ґрунтується на вимогах закону, є таким що порушує права заявника, а тому є неправомірним.

Скаржник звертаючись до суду із скаргою на дії державного виконавця просив зобов`язати старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Заводнюк І.М. усунути порушення шляхом прийняття постанови про арешт та звернення стягнення на корпоративні права божника ОСОБА_2 в статутному капіталі ФГ «Грушківецьке».

Розглядаючи дану вимогу, суд зазначає, що не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу. Таким чином, суд не має права зобов`язувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом України «Про виконавче провадження» можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби, зокрема, постановити ухвалу про зобов`язання державного виконавця прийняти виконавчий лист до виконання або зобов`язання державного виконавця відкрити виконавче провадження, оскільки вказаним Законом передбачено і інші підстави для повернення виконавчого листа та відмови у відкритті виконавчого провадження, які підлягають самостійній перевірці державним виконавцем під час вчинення виконавчих дій.

Крім цього, відповідно до положень п.п. 3 п. 18 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 07 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», суд не має права зобов`язувати державного виконавця або іншу посадову особу до вчинення тих дій, які згідно із Законом про виконавче провадження можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби.

З огляду на викладене, а також виходячи зі змісту прав та обов`язків виконавця при проведенні виконавчих дій, визначених Законом України «Про виконавче провадження», суд не знаходить підстав для зобов`язання державного виконавця прийняти постанову про арешт та звернення стягнення на корпоративні права божника ОСОБА_2 в статутному капіталі ФГ «Грушківецьке».

Суд вважає, що належним способом захисту заявника є зобов`язання державної виконавчої служби повторно розглянути клопотання представника стягувача про накладення арешту та звернення стягнення на корпоративні права боржника в статутному капіталі ФГ «Грушківецьке» і прийняти відповідне рішення, оформлене відповідно до вимог закону.

Однак, суд вважає за необхідне наголосити, що при повторному розгляді клопотання, державний виконавець зобов`язаний дотримуватись вимог Закону України «Про виконавче провадження» та врахувати вище викладені судом висновки у даній ухвалі.

Отже, на підставі викладеного, суд вважає , що скарга ОСОБА_1 підлягає до часткового задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.120, 122, 123, 126, 127, 260, 261, 447, 448, 449 ЦПК України,суд

ухвалив:

Скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати неправомірним рішення, оформлене листом від 22.02.2022 за вих. № 5169/2.3-22/2 Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) про відмову у накладенні арешту та звернення стягнення на корпоративні права боржника у статутному капіталі Фермерського господарства «Грушківецьке» () в межах зведеного виконавчого провадження № 43669731.

Зобов`язати старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Заводнюк Ірину Миколаївну вирішити питання за клопотанням представника ОСОБА_1 адвоката Левченка Артема Олександровича від 03.02.2022 про накладення арешту та звернення стягнення на корпоративні права боржника ОСОБА_2 у статутному капіталі Фермерського господарства «Грушківецьке» () з прийняттям рішення, оформленого відповідно до закону.

В задоволенні решти вимог скарги відмовити.

Ухвала набирає законної сили відповідно до ст.261 ЦПК України з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Вінницького апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали складено 06.09.2022.

Суддя С.В. Ставнійчук