КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/6298/2022 Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2022 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,

за участю секретаря Немудрої Ю.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 06 січня 2022 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд», треті особи: приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіна Яна Вікторівна, приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Мельник Юрій Анатолійович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

встановив:

У червні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Печерського районного суду м. Києва із позовом до ТОВ «ФК «Аланд» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, мотивуючи свої вимоги тим, що 14 червня 2021 року йому стало відомо про те, що постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Мельника Ю.А. відкрито виконавче провадження №65094661 від 12 квітня 2021 року по примусовому виконанню виконавчого напису виданого 09 березня 2021 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Я.В., реєстровий №5465.

Зазначив, що понад сім років тому між ним та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» було укладено договір, на підставі якого йому було видано кредитні кошти.

У зв`язку зі спливом тривалого проміжку часу, укладені з банком договори були втрачені.

Розрахунок був проведений в повному обсязі.

Впродовж останніх п`яти років від банку не надходило жодних вимог та повідомлень про наявність простроченої заборгованості.

Таким чином, на підставі наведеного будь-яка заборгованість перед банками відсутня, як за тілом виданого кредиту так і сплаті відсотків та штрафних санкцій, на підставі якого було вчинено виконавчий напис, що оскаржується.

Крім цього, законом не передбачено можливості вчинення виконавчого напису нотаріусом на кредитному договорі, укладеному в простій письмовій формі.

Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 та не передбачає стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів за кредитними договорами, крім договорів, які були нотаріально посвідчені, що передбачає п. 1 Переліку.

Натомість, в даному випадку, нотаріусу для вчинення виконавчого напису не був наданий оригінал нотаріально посвідченого кредитного договору так як він укладався не в нотаріальній формі, а складений в простій письмовій формі, шляхом подачі заяви на приєднання до Кредитного договору, відповідно цей договір не є тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Крім цього, відповідно до приписів ст.88 ЗУ «Про нотаріат», нотаріус учиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше ніж 3 роки, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше ніж рік.

Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис видається в межах цього строку.

Більше того, безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, з якою останній погоджується, що відповідно виключає можливість спору зі сторони боржника щодо її розміру, строку, за який вона нарахована, тощо, а відтак і документи, які підтверджують її безспірність, і на підставі яких нотаріусами здійснюються виконавчі написи, мають бути однозначними, беззаперечними, та такими, що містять вираз волі стосовно наявності певної заборгованості не лише кредитора, а й самого боржника, або ж безумовно підтверджують наявність у боржника перед кредитором заборгованості саме в такому розмірі.

Просив визнати виконавчий напис приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Я.В., реєстровий №5465, виданий 09 березня 2021 року, яким запропоновано стягнути із ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Аланд» заборгованість за кредитним договором, таким, що не підлягає виконанню.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 06 січня 2022 року, у задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на те, що оскаржуване рішення ухвалене з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, посилався на те, що на момент подачі позовної заяви у позивача були відсутні будь-які документи та інформація, на підставі чого було вчинено виконавчий напис, що оскаржується та було зроблено припущення, що стягнення відбувається на підставі кредитного договору, укладеного між позивачем та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль».

Про вчинення виконавчого напису позивачу стало відомо на стадії його примусового виконання приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Мельник Ю.А., яким відкрито виконавче провадження №65094661.

Крім цього, цим же приватним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію та інші доходи боржника від 21 квітня 2021 року.

Суд першої інстанції відмовив позивачу від вирішення питання законності виконавчого напису вчиненого 09 березня 2021 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Я.В., за реєстраційним №5465, по факту - відмовивши в розгляді позовних вимог, на підставі того, що приватний нотаріус та ТОВ «ФК «Аланд» не виконали ухвалу суду в частині витребування доказів та не надали витребуваних документів які мали значення при розгляді даної справи.

Вважає, що було порушено принципи справедливості та верховенства права, так як новий кредитор, не направляючи повідомлення про набуття права вимоги за кредитним договором, трирічний строк позовної давності який сплив, без відома позивача звертається до приватного нотаріуса, який також без відома позивача та без доказів безспірності вимог, вчиняє виконавчий напис, оскаржуючи який, позивач звертається до суду, який теж розглянувши справу в спрощеному провадженні без участі позивача, посилаючись на недоведеність того, що довести не маючи доказів не можливо - відмовляє в задоволенні позову.

Просив скасувати рішення Печерського районного суду м. Києва від 06 січня 2022 року та ухвалити нове судове рішення, яким його позов задовольнити та визнати виконавчий напис приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Я.В., реєстровий №5465, виданий 09 березня 2021 року, яким запропоновано стягнути із ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Аланд» заборгованість за кредитним договором, таким, що не підлягає виконанню.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги позивача не знайшли свого підтвердження.

З висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.

Згідно зі ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Колегія суддів вважає, що рішення суд першої інстанції зазначеним вимогам процесуального закону відповідає.

Колегія суддів, аналізуючи норми ЗУ «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за №282/20595, постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» та іншими законодавчими актами приходить до наступних висновків.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна.

При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права.

Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше.

Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення.

Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати та бути безспірною заборгованість боржника перед стягувачем.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем.

Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З урахуванням приписів статей 15,16,18 ЦК України та статей 50,87,88 ЗУ «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна.

Це право існує, поки суд не встановить зворотного.

Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.

Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не обмежується лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів.

Для правильного застосування положень статей 87,88 ЗУ «Про нотаріат» у такому спорі суд перевіряє доводи боржника в повному обсязі й встановлює та зазначає в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Така правова позиція Великої Палати Верховного Суду відповідає висновкам, викладеним у раніше ухвалених нею постановах від 27 березня 2019 року (справа №137/1666/16-ц) та від 02 липня 2019 року (справа №916/3006/17) з подібних правовідносин, відступати від яких немає підстав.

Відповідно до положень ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. ст.81,83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Звернувшись до суду з позовом про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, позивачем не додано до позовної заяви копію виконавчого напису, що є предметом оскарження, що позбавило суд першої інстанції можливості оцінити його на предмет законності.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 30 червня 2021 року, судом було витребувано у приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіної Я.В. належним чином завірену копію нотаріальної справи, на підставі якої вчинено виконавчий напис №5465 від 09 березня 2021 року.

Дана ухвала суду залишилась без виконання, оскільки нотаріус відсутня за адресою, зазначеною у позовній заяві.

Доводи апеляційної скарги про те, що справу було розглянуто без необхідних доказів, підлягають відхиленню, оскільки збирання доказів не є обов`язком суду, тягар доказування у даній справі покладається саме на позивача, при цьому будучи обізнаним про наявність виконавчого провадження щодо виконання виконавчого напису, ОСОБА_1 не був позбавлений можливості ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження та надати до суду копію оскаржуваного виконавчого напису.

За загальними положеннями ЦПК України, на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Згідно зі статтею 76 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Однак, позивач не виконав свої процесуальні обов`язки, передбачені ст.ст.81,83 ЦПК України.

Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача).

Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін.

Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду.

Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом.

У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони.

Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і докази не збирає.

З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

До апеляційної скарги ОСОБА_1 надав копію виконавчого напису нотаріуса, яку він отримав від приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Мельника А.Я. у відповідь на адвокатський запит від 25 січня 2022 року.

Разом з тим, у відповідності до ч.3 ст.367 ЦПК України, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Таких доказів апелянт до суду апеляційної інстанції не надав.

Більше того, з відповідним адвокатським запитом представник позивача міг звернутися перед пред`явленням позову та надати відповідні докази до суду першої інстанції.

З урахуванням вищевикладеного, рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-384, ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 06 січня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складений 27 липня 2022 року.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Т.О. Писана

С.О. Журба