ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2721/22 Справа № 212/5973/21 Суддя у 1-й інстанції - Колочко О. В. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2022 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів: Лаченкової О.В., Петешенкової М.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Панасенко С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі апеляційну скаргу Дніпропетровської обласної прокуратури на рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 листопада 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Дніпропетровської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства,

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що 10 травня 2012 року його було затримано за підозрою в отриманні хабара від студентки. У цей же день він був відсторонений від виконання обов`язків завідуючого кафедрою правознавства і йому була встановлена підписка про невиїзд.

28 травня 2012 року прокуратурою Дніпропетровської області було порушено кримінальну справу №70129038 за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст.368 КК України.

У подальшому, 02 липня 2012 року, прокуратурою було порушено цілий ряд кримінальних справ щодо ОСОБА_1 за ч.3 ст.368 КК України.

13 липня 2012 року постановою слідчого обласної прокуратури позивача було притягнуто по справі у якості обвинуваченого, обвинувальний акт складений 17 липня 2012 року.

26 березня 2013 року позивач був засуджений Саксаганським районним судом м.Кривого Рогу за ч.3 ст.368 КК України, у подальшому вирок суду був змінений Апеляційним судом Дніпропетровської області в частині покарання збільшений розмір штрафу.

20 травня 2014 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ вирок був скасований і справу повернуто на новий апеляційний розгляд.

При новому розгляді Апеляційний суд Дніпропетровської області залишив попередній вирок без змін.

04 листопада 2014 року Вищий спеціалізований суд України скасував вирок як апеляційного суду, так і Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу і повернув на новий судовий розгляд.

25 квітня 2016 року справу було повернуто судом на додаткове розслідування.

До травня 2021 року ОСОБА_1 не був обізнаний щодо руху кримінальної справи, і лише за його зверненням, йому було повідомлено про те, що 28 грудня 2019 року кримінальне провадження №00022263 відносно нього було закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку з відсутністю у його діяннях складу кримінального правопорушення.

При цьому, позивач зазначав, що він на протязі семи років і восьми місяців незаконно знаходився під слідством і судом, і за цей час він перебував у постійній нервовій та психологічній напрузі, що призвело до позбавлення можливостей реалізації своїх можливостей, звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, безсонних ночей, втрати спокою і здоров`я, що у свою чергу спричинило довготривале порушення права на честь і гідність позивача.

У зв`язку з чим, ОСОБА_1 просив суд стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на його користь 752 000, 00 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 листопада 2021 року позов ОСОБА_1 до Дніпропетровської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства, задоволено. Стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання в безспірному порядку з Єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 546 000 (п`ятсот сорок шість тисяч) грн.

Не погодившись з таким рішенням, Дніпропетровська обласна прокуратура подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить його скасувати та постановити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити повністю.

Позивач, відповідно до ст.360 ЦПК України, подав відзив, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, посилаючись на незаконність та необґрунтованість доводів скарги.

Інші учасники процесу не скористалися своїм правом подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу у цій справі станом на час її розгляду апеляційним судом, але в силу вимог ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч.3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, з огляду на таке.

Судом встановлено, що 28 травня 2012 року прокуратурою Дніпропетровської області було порушено кримінальну справу №70129038 відносно позивача за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України.

17 липня 2012 року позивачу було пред`явлено обвинувачення шляхом затвердження обвинувального висновку та кримінальну справу було направлено до Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу для розгляду.

У подальшому після неодноразово скасування касаційною інстанцією рішень судів як апеляційної, так і першої інстанції, ухвалою Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу від 25 квітня 2016 року кримінальну справу по обвинуваченню ОСОБА_1 за ч.3 ст.368 КК України повернуто прокурору для додаткового розслідування, який в свою чергу, 05 жовтня 2016 року направив кримінальну справу до слідчого відділу Центрально-Міського ВП Криворізького ВП для організації подальшого досудового розслідування.

29 грудня 2019 року відомості про кримінальне правопорушення за ч.3 ст.368 КК України були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002263 за фактом прийняття ОСОБА_1 пропозиції одержання неправомірної вигоди за допуск студентів Криворізького економічного інституту державного вищого навчального закладу «Криворізький національний університет» до захисту дипломних робіт та затвердження відповідних рецензій.

29 грудня 2019 року за результатами досудового розслідування постановою прокурора Криворізької місцевої прокуратури №3 Новічковим С.О. кримінальне провадження №0002263 за ч.3 ст.368 КК України відносно ОСОБА_1 закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку з відсутністю у діянні особи складу кримінального правопорушення.

У той же день, постановою слідчого СВ КВП ГУНП в Дніпропетровській області Остапенко К.Ю. кримінальне провадження закрито з тих самих підстав.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з того, що кримінальна справа по обвинуваченню ОСОБА_1 була закрита у зв`язку з відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення, а отже останній має право на звернення до суду про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду у порядку, встановленому Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури та суду», тому дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

При цьому, відповідно до положення ст.13 ЦПК України, суд першої інстанції розглянув справу в межах заявлених вимог та з урахуванням того, що позивач в судовому засіданні підтримав свій позов саме в частині відшкодування шкоди за перебування під слідством і судом протягом 91 місяця, тобто, в сумі 546 000, 00 грн, погодившись із розрахунком відшкодування шкоди, наведеним у відзиві на позовну заяву відповідача Дніпропетровської обласної прокуратури.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Статтею 56 Конституції України встановлено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема, органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець відокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу,

що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Порядок відшкодування такої шкоди визначається законом (частина сьома статті 1176 ЦК України).

Статтею 1 Закону України від 01 грудня 1994 року № 266/94 ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок:

1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру

у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян;

2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу;

3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема, у випадках постановлення виправдувального вироку суду (пункт 1 частини першої статті 2 Закону).

Положеннями статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що громадянинові відшкодовується (повертається), в тому числі й моральна шкода.

Відшкодування шкоди проводиться за рахунок коштів державного бюджету (стаття 4 вказаного Закону).

Відповідно до частини третьої статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року

у справі №686/23731/15-ц (провадження №14-298цс18) зроблено висновок про те, що моральною шкодою визначаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють під час розгляду справи. Тобто, цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих

і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі.

Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи,

але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом.

В своїй скарзі апелянт посилається на те, що під час здійснення судом першої інстанції судового розгляду справи не доведено належними та допустимими доказами неналежну організацію Дніпропетровською обласною прокуратурою досудового слідства та, як наслідок, заподіяння моральної шкоди позивачу.

Однак, колегія суддів відхиляє такі доводи скаржника, з наступних підстав.

У справі, яка переглядається, установлено, що внаслідок необґрунтованого кримінального переслідування позивачу завдано моральної шкоди, право на відшкодування якої він набув у зв`язку з ухваленням щодо нього обвинувальних вироків та із закриттям справи відносно нього, на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, за відсутністю в діях складу кримінального правопорушення.

Суд першої інстанції правильно виходив з того, що період перебування позивача під слідством та судом складає 91 місяць (з 28 травня 2012 року по 29 грудня 2019 року).

Встановлення правильного періоду перебування особи під слідством і судом впливає на правильність визначення мінімального розміру моральної шкоди, який не може бути зменшено.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» розмір мінімальної заробітної плати з 1 січня 2021 року по 30 листопада 2021 року становить 6 000,00 грн.

Таким чином, розмір відшкодування позивачу моральної шкоди не може бути меншим ніж 546 000, 00 грн, виходячи з розрахунку: 91 місяць (перебування під слідством та судом) х 6 000, 00 грн = 546 000, 00 грн.

Суд першої інстанції визначив і встановив правильний період перебування позивача під слідством і судом, за який позивач має право на відшкодування моральної шкоди, правильно визначив розмір відшкодування такої шкоди та стягнув компенсацію у розмірі, який не може бути меншим відповідно до норм закону та періоду перебування позивача під слідством і судом.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає доводи скаржника про те, що позивачем не доведено та не надано доказів погіршення фізичного та психологічного стану, як це передбачено ст.23 ЦК України, такими, що не заслуговують на увагу.

Отже, задовольняючи позов, районний суд правильно виходив з доведеності факту завдання позивачу моральної шкоди у зв`язку з незаконним притягненням його до кримінальної відповідальності, оскільки сам факт притягнення особи до кримінальної відповідальності за злочин (кримінальне правопорушення), вчинення якого не було доведено,

є підставою для відшкодування такій особі моральної шкоди.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції врахував конкретні обставини справи, особливості впливу події незаконного притягнення до кримінальної відповідальності на позивача, глибину переживань у зв`язку з притягненням до кримінальної відповідальності, змін у житті, а також засади розумності, виваженості та справедливості.

При цьому, суд правильно стягнув компенсацію моральної шкоди за рахунок коштів Державного бюджету України, адже відшкодування моральної шкоди у цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду.

Між тим, зазначення районним судом у резолютивній частині рішення відомостей про вид рахунку, з якого буде здійснено безспірне списання, є помилковим, з огляду на таке.

Відповідно до статті 2 ЦК України учасником спірних правовідносин у справі про відшкодування шкоди за рахунок держави на підставі статті 1174 ЦК України є держава Україна, а тому вона має бути відповідачем.

Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Відповідно до пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого указом Президента України від 13 квітня 2011 року №460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яка, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Таким чином, відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України, тому відсутня необхідність зазначення у резолютивній частині рішення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватись, або номера чи виду рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своєю суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення (пункт 6.21 постанови Великої Палати Верховного Суду, від 19 червня 2018 року у справі №910/23967/16 (провадження №12-110гс18).

У пунктах 5.4, 6.9 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі №910/23967/16 (провадження №12-110цс18) вказано, що у випадку, коли шкода завдається органом державної влади, його посадовою або службовою особою, відшкодовувати таку шкоду зобов`язана держава, яка бере участь у справі через відповідні органи: орган, дії, бездіяльність якого призвели до негативних наслідків, та орган Державної казначейської служби України.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року

у справі №752/17832/14-ц (провадження №14-538цс19) вказано, що у цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема, і представляти державу в суді. У справах про відшкодування шкоди державою вона бере участь як відповідач через той орган, діяннями якого завдано шкоду. Хоча наявність такого органу для того, щоб заявити відповідний позов до держави України, не є обов`язковою. Участь у вказаних справах Державної казначейської служби України чи її територіальних органів не є необхідною.

Відповідний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 22 липня 2020 року у справі №495/6187/16 (провадження №61-8385св20), від 29 червня 2022 року у справі №201/9398/20 (провадження №61-11520св21).

На вказані обставини суд першої інстанції уваги не звернув та зробив помилковий висновок про стягнення коштів на відшкодування моральної шкоди безпосередньо з Державного бюджету України, оскільки кошти підлягають стягненню з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України.

Відповідно до ч.4 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, зважаючи на необхідність врахування висновків щодо застосування норм права, викладених у постановах Верховного Суду від 10 листопада 2021 року у справі №346/5428/17 (провадження №61-8102св21), від 26 січня 2022 року у справі №953/6561/20 (провадження №61-922св21) та від 07 вересня 2022 року у справі №711/4624/21 (провадження №61-5128св22), колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні з викладенням другого абзацу резолютивної частини в такій редакції: «Стягнути з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 546 000 (п`ятсот сорок шість тисяч) грн на відшкодування моральної шкоди».

Водночас, в іншій частині рішення районного суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу, доводи якої зводяться до незгоди з висновками суду, особистого тлумачення норм матеріального і процесуального права, не впливають на фактичні обставини справи, які встановлені судом відповідно до чинного законодавства, без задоволення.

Разом з тим, оскільки оскаржуване у цій справі судове рішення змінено в частині формулювання резолютивної частини, зокрема, шляхом уточнення порядку, за яким стягується моральна шкода, проте розмір стягнутої моральної шкоди на користь позивача залишився незмінним, тобто, фактично не відбулось задоволення вимог заявника апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для розподілу судових витрат, у тому числі понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Дніпропетровської обласної прокуратури залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 листопада 2021 року змінити та викласти другий абзац резолютивної частини в такій редакції:

«Стягнути з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 546 000 (п`ятсот сорок шість тисяч) грн на відшкодування моральної шкоди».

В іншій частині рішення районного суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.В. Лаченкова

М.Ю. Петешенкова