Справа № 127/4430/22
Провадження № 2/127/659/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.05.2022 м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі судді Короля О.П., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Позов мотивований тим, що на підставі договору купівлі-продажу квартири за позивачем зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 11.09.2019 року та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №180608542 від 11.09.2019 року. Оскільки дочка позивача ОСОБА_3 була одружена із відповідачем ОСОБА_2 та їх спільний син не мали житла та постійної реєстрації місця проживання, то за згодою позивача в жовтні 2019 року їх було зареєстровано за місцем проживання у своїй квартирі. В квартирі з дня реєстрації місця проживання фактично проживають дочка позивача ОСОБА_3 та її син, онука позивача, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідач у цій квартирі не проживав і не проживає по даний час, так як на момент реєстрації місця проживання перебував на військовій службі та утворив нову сім`ю без реєстрації шлюбу. Наразі місце перебування відповідача позивачу невідоме, в телефонному режимі із різних номерів він періодично телефонує дочці, на прохання добровільно знятись із реєстрації місця проживання свідомо ніяких дій не вчиняє. В квартирі відсутні будь-які його речі, участі в утриманні квартири він не приймає, будь-яких перешкод у проживанні в квартирі відповідача ніхто не чинить.

Вищезазначене й стало підставою для звернення позивача до суду з вимогою про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_2 .

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 10.03.2022 року відкрите спрощене позовне провадження без виклику сторін.

Відповідач належним чином повідомлявся про розгляд справи, відзиву на позов не подав.

Враховуючи вищевикладене та положення ст. 279 ЦПК, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами.

При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно з витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 11.09.2019 р. ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 11.09.2019 р., посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Плахотнюк О.В. в реєстрі за №2732.

Відповідно до довідки, виданої ОСББ «Провулок Перемоги 13» від 11.06.2021 р. в квартирі АДРЕСА_1 , зареєстровані: ОСОБА_3 (наймач), ОСОБА_2 (чоловік), ОСОБА_4 (син).

Рішенням Вінницького міського суду від 29.09.2020 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 розірвано.

Відповідно до акту про тимчасову відсутність особи, зареєстрованої в житловому приміщенні від 14.06.2021 року, складеному головою ОСББ за участі сусідів, підтверджується, що ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 не проживає з 18.10.2019 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Суд, дослідивши письмові пояснення, викладені позивачем у позові, заслухавши пояснення, надані позивачем в судовому засіданні, та оцінивши, відповідно до ст. 89 ЦПК України, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи вищевикладене, прийшов до переконання в тому, що позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

За ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

За положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Судом також встановлено, що відповідач спільно з власником спірного житлового приміщення спільним побутом не був пов`язаний; позивач із відповідачем не мають взаємних прав та обов`язків, не є членами однієї сім`ї. Відповідач був зареєстрований в квартирі позивача за її згодою як чоловік дочки, однак у квартиру не вселявся та не проживав в ній з моменту реєстрації.

За таких обставин суд дійшов висновку про те, що право відповідача на користування чужим майном (спірною житловою квартирою) підлягає припиненню на вимогу власника цього майна відповідно до положень ч. 2 ст. 406 ЦК України.

З огляду на сутність установлених правовідносин, на ці правовідносини не поширюються норми ст.ст. 64, 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України.

Вищевказана позиція узгоджується із правовою позицією, висловленою Верховним Судом України 15.05.2017 у справі № 6-2931цс16.

Враховуючи вищевикладене, а також положення ст. 16 ЦК України, згідно з якою суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, а також положення ч. 2 ст. 406 ЦК України, суд приходить до висновку, що наявні підстави та необхідність для захисту прав позивача шляхом визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1 .

Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Судові витрати в справі складаються із сплаченого судового збору в розмірі 992,40грн. та витрат на правову допомогу в сумі 2000 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 150 ЖК України, ст.ст. 316, 317, 319, 321, 383, 391, 405 ЦК України ст.ст. 4, 76-81, 89, 141, 263-265, 279 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у відшкодування витрат із сплати судового збору 992,40 грн. та витрат на правову допомогу в сумі 2000 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи :

Позивач ОСОБА_1 , адреса проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ;

Відповідач ОСОБА_2 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя