Провадження № 2/369/2528/22
РІШЕННЯ

Іменем України

09.08.2022 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Фінагеєвої І.О.,

при секретарі Світлак Ю.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3 звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, мотивуючи його тим, що 28.01.2012 року між громадянином Азербайджанської Республіки Рагімовим ОСОБА_4 та громадянкою України ОСОБА_2 було укладено шлюб, який зареєстровано у відділі реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві, про що складено відповідний актовий запис за № 88. Після реєстрації шлюбу відповідач залишилася на своєму прізвищі ОСОБА_5 . Від шлюбу у подружжя народилося двоє дітей: донька ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; та син ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після укладення шлюбу подружжя переїхало проживати до ОСОБА_8 . Після народження доньки, у вересні 2012 року відповідачка переїхала з донькою жити до України. В 2013 році позивач повернувся до України, де отримав посвідку на постійне місце проживання. У 2017 році подружжя переїхало жити до Азербайджану, але після конфлікту , який між ними виник у травні 2020 року, відповідачка прийняла рішення разом з дітьми переїхати жити до України, де проживає і зараз. За час сумісного проживання з`ясувалося, що у позивача та відповідачки різні погляди на життя, виховання дітей та сімейні відносини, що унеможливлює подальше проживання разом та збереження сім`ї. Фактичні подружні стосунки між Сторонами припинилися в травні 2020 року. Подружжя не підтримує шлюбних відносин, не має спільного побуту, спільне господарство ними не ведеться, проживають окремо. Сторони мають окремий бюджет, виконання спільних обов`язків подружжя відсутнє. Подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам як позивача так і відповідачки, суперечить інтересам їхніх дітей. Перебування у шлюбі не відповідає теперішнім інтересам сторін, сім`я припинила своє існування. Примирення з відповідачкою, збереження сім`ї та спільне життя позивач вважає неможливим. Спору про утримання та місце проживання дітей немає. Тому представник позивача просила суд шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 28 січня 2012 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 88 розірвати.

Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 грудня 2021 року відкрито провадження у цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Представник позивача ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, надала клопотання про розгляд справи у відсутність позивача та представника позивача, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_9 в судове засідання не з`явився, надав клопотання про розгляд справи у відсутність відповідача та його представника, позов визнає та просить суд його задовольнити.

У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Суд, перевіривши матеріали справи та зібрані в ній докази, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 28 січня 2012 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровано шлюб, про що складено відповідний актовий запис за № 88, прізвище дружини після реєстрації шлюбу не було змінено, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_1 , виданим 28.01.2012 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві.

Від шлюбу сторони мають дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження НОМЕР_2 , виданим 24.08.2012 року Відділом Реєстрації Гарадагського району міста Баку; та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_3 , виданим 30.12.2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Голосіїівського районного управління юстиції у м. Києві.

Спільне життя з відповідачем не склалося. Подружні стосунки між сторонами припиненні в травні 2020 року. Подальше спільне життя та збереження шлюбу між Позивачем та Відповідачем є неможливим через різні погляди на життя, виховання дітей та сімейні відносини, що неодноразово приводило до конфліктів. Сім`ю зберегти неможливо.

За змістом положень ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Частиною 2 ст. 104 СК України встановлено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Крім того, ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У пункті 84 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Валліанатос та інші проти Греції» від 07 листопада 2013 року (Заяви №№29381/09 та 32684/09) передбачено: «Суд наголошує на принципах, встановлених у його практиці. Мета захисту родини у її традиційному сенсі є доволі абстрактною і для її реалізації може використовуватися широкий спектр конкретних заходів… Також, з огляду на те, що Конвенція є «живим» документом, який слід тлумачити у світлі умов сьогодення…, держава при виборі засобів, покликаних забезпечувати захист сім`ї та повагу до сімейного життя, як цього вимагає стаття 8, обов`язково має брати до уваги зміни, що відбуваються у суспільстві і у ставленні до соціальних питань, цивільного стану і міжособистісних стосунків, включаючи той факт, що не існує лише одного шляху чи лише одного вибору, коли йдеться про те, як вести сімейне або приватне життя».

Окрім цього, пунктом 126 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Фернандес Мартінес проти Іспанії» (заява 56030/07) від 12 червня 2014 року встановлено: «Що стосується права на приватне та сімейне життя, Суд наголошує на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя. У зв`язку з цим повторно наголошується, що відповідно до статті 8 також надається охорона прав на самореалізацію як у формі особистого розвитку…, так і з точки зору права на встановлення та розвиток відносин з іншими людьми та навколишнім світом, при цьому поняття особистої автономії є важливим принципом, що береться за основу при тлумаченні гарантій, які викладені в такому положенні.».

Згідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в ч.1 підпункту «с», «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання». Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер.

З врахуванням того, що позивач категорично не бажає примиритися, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити принципу добровільності шлюбу та їх інтересам, тому шлюб слід розірвати.

Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд вважає, що збереження їх сім`ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін та принципу добровільності шлюбу.

Позивач не ставить вимогу про відшкодування судових витрат.

Керуючись ст.ст. 104, 105, 110, 112 СК України, ст.ст. 4, 5, 12, 76-81, 141, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - задовольнити.

Шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 28 січня 2012 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 88 - розірвати.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду або через Києво-Святошинський районний суд Київської області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_2 .

Суддя І.О. Фінагеєва