Провадження № 2/521/1539/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2022 року м. Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді - Мирончук Н.В.,

секретаря судового засідання - Філімончук М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення боргу,

ВСТАНОВИВ:

До Малиновського районного суду м. Одеси звернулась ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 , про стягнення боргу.

В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач посилалась на те, що 29.12.2019 року між нею та відповідачкою був укладений договір позики, згідно якого ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 в позику грошову суму у розмірі 130000,00 грн. строком до 29.10.2021 року, на підтвердження чого відповідач написала розписку, в якій підтвердила факт отримання грошових коштів на суму 130000,00 грн.

Як вказала позивач, відповідно до умов розписки, відповідач зобов`язалась повернути суму позики у розмірі 130000,00 грн. у строк до 29.10.2021 року.

Проте, як вказує позивач, відповідач умови розписки не виконала та грошові кошти не повернула, ухиляється від контактів з приводу даного боргу.

Враховуючи викладене, позивач просила суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь грошові кошти у розмірі 130000,00 грн., а також судовий збір за подання позову у розмірі 1300,00 грн.

Позивач у відкрите судове засідання не з`явилась, до суду її представник надав заяву, в якій просив суд розглянути справу без його участі, вимоги позову підтримав, просив їх задовольнити (а. с. 81).

Відповідач в судове засідання не з`явилась, до суду її представник надав заяву, у якій просив суд розглянути справу за наявними в матеріалах справи доказами (а. с. 82).

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, надані письмові докази, відповідно до вимог закону, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що 29.12.2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір позики, згідно якого ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 в позику грошову суму у розмірі 130000,00 грн. строком до 29.10.2021 року, на підтвердження чого відповідач написала розписку, в якій підтвердила факт отримання грошових коштів на суму 130000,00 грн. (а. с. 15).

Відповідно до умов розписки, ОСОБА_2 зобов`язалась повернути ОСОБА_1 суму позики у розмірі 130000,00 грн. у строк до 29.10.2021 року.

Проте, відповідачкою умови розписки не виконані, грошові кошти не повернуті.

На підтвердження протилежного матеріали справи не містять жодного доказу.

Між тим, до канцелярії суду від ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було подано:

- 13.01.2022 року заяву про укладення мирової угоди, підписану ОСОБА_1 та ОСОБА_2 30.12.2021 року (а. с. 26 28), до якої долучено оригінал Мирової угоди (а. с. 29 30);

- 23.08.2022 року заяву про укладення мирової угоди, підписану ОСОБА_1 та ОСОБА_2 22.08.2022 року (а. с. 57 59), до якої долучено оригінал Мирової угоди (а. с. 60 61).

Ухвалами Малиновського районного суду м. Одеси, від 26.01.2022 року, та від 25.08.2022 року у задоволенні заяв про затвердження мирової угоди було відмовлено.

З огляду на вказане, суд зазначає, що подаючи до суду двічі заяви про затвердження мирової угоди, відповідачкою фактично визнається наявність перед позивачкою боргу у розмірі 130000,00 грн..

Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за договором позики. Відповідач порушує зобов`язання встановлені договором.

Згідно ч. 2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Приписами ч. 1 ст. 1046 ЦК України встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення заборгованості за договором позики, підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, та, фактично визнаються відповідачкою у справі.

Крім того, у відповідності до ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

На підставі ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір у розмірі 1300,00 грн. (а. с. 16), який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 525, 526, 599, 615, 629, 1046, 1049 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 81, 141, 223, 258, 259, 263-266, 280 284, 354 355 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення боргу, задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) заборгованість за договором позики, від 29.12.2019 року, у загальному розмірі 130000,00 (сто тридцять тисяч) грн..

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) судовий збір у розмірі 1300,00 грн.

Рішення може бути оскаржено в порядку та строки, передбачені, ст. ст. 354, 355 ЦПК України.

Суддя: Н.В. Мирончук