Справа № 464/2834/21 Головуючий у 1 інстанції: Мичка Б.Р.
Провадження № 22-ц/811/641/22 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2022 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Мікуш Ю.Р.

Суддів:Приколоти Т.І.,Савуляка Р.В.

секретар Іванова О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу № 464/2834/21за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сихівського районного суду м.Львова від 16 лютого 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Львівські авіалінії», третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог:Вільна професійна спілка інженерно-технічних працівників ДАП «Львівські авіалінії» про стягнення заробітної плати,-

в с т а н о в и в :

20 квітня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить постановити рішення, яким стягнути з ДАП "Львівські авіалінії" на його користь борг по заробітній платі за період з 06.05.2008р. по день звільнення 17.02.2009 року, що належить йому та всіх виплат на які він має право згідно з умовами трудового договору та відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством з врахуванням компенсації та коригування в сумі 2 645 779 грн. 56 коп.

Позов обґрунтовує тим, що працював на посаді командира повітряного судна Ан-24 в Державному авіапідприємстві "Львівські авіалінії". З 2006 року є членом Вільної професійної спілки інженерно-технічних працівників ДАП "Львівські авіалінії". Згідно рішення Залізничного районного суду м.Львова від 18 січня 2013 року, яке залишено без змін Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області від 18 березня 2013 року зобов`язано відповідача Державне підприємство «Львівські авіалінії» внести зміни до дати звільнення у його трудовій книжці з 05.05.2008 року на 17.02.2009 року. За даними роботодавця та його пенсійної справи з порталу Пенсійного фонду України, роботодавець нарахував йому та виплатив заробітну плату і сплатив соціальні внески та податки лише по травень 2008 року. Позивач виявив, що за період з 06.05.2008 року по 17.02.2009 року роботодавець не нарахував йому і не сплатив заробітну плату та пенсійні внески. З 08.11.2007 по день звільнення 17.02.2009 року відповідач також умисно позбавив його можливості заробляти кошти за фахом пілота шляхом відсторонення від виконання льотної роботи, чим зменшив розмір його заробітної плати. 20.12.2012 Рішенням апеляційного суду Львівської області справа №22-ц-88/12 стягнено з відповідача в його користь доплату до заробітної плати за період з 07.11.2007 року по 05.05.2008 року в розмірі 13 250, 56 грн. З 06.05.2008 по день звільнення 17.02.2009 року перерахунок не проводився, доплата до заробітної плати повинна бути здійснена за весь період включно з 06.05.2008 року по день звільнення. Позивач зазначив, що роботодавець свідомо не нарахував йому заробітну плату та, відповідно, позбавив його страхового стажу за період з 06.05.2008 року по 17.02.2009 року, оскільки не нарахував і не виплатив заробітну плату, не сплатив пенсійні внески та податки, не провів індексацію, компенсацію, коригування заробітної плати, що також вплинуло на нарухування розміру пенсії. Просив позовні вимоги задовольнити.

Рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 16 лютого 2022 року у позові відмовлено.

Рішення суду оскаржив позивач ОСОБА_1 ..

В апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального права, висновки суду не відповідають обставинам справи. Вказує, що суд при постановлені рішення не посилається на норми Кодексу законів про працю України, а також вважає, що підстави для відмови в позові є вигаданими та не передбаченими КЗпП України. Суд прийшов до помилкового висновку про те, що у відповідача відсутній борг по заробітній платі перед позивачем у заявленій сумі. Судом невірно трактовано стягнення не нарахованої та не сплаченої заробітної плати з компенсаційними виплатами середнього заробітку за невидачу трудової книжки. При винесенні рішення не було враховано Рішення Конституційного Суду України від 15.10.2013р. № 8-рп/2013 та норми Закону України »Про оплату праці».

Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позов задоволити в повному обсязі.

На виконання вимог ст.360 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту ЦПК) відзив на апеляційну скаргу суду не надано.

15.08.2022 року позивачем по справі ОСОБА_1 через канцелярію суду надано заяву про відвід суддів Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І., Савуляка Р.В. (а.с.226-228).

Ухвалою колегії суддів Львівського апеляційного суду від 31 серпня 2022 року відвід суддів Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І., Савуляка Р.В. визнано необґрунтованим (а.с.229-230).

Питання вирішення відводу передано судді, який не входить до складу суду, що розглядає справу, визначеному в порядку, встановленому ч.1 ст.33 ЦПК України.

Протоком автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено суддю Бойко С.М. ( а.с.231-232).

Ухвалою судді судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду Бойко С.М. від 02 вересня 2022 року у задоволенні заявленого ОСОБА_1 відводу суддям Мікуш Ю.Р., Приколоті Т.І., Савуляку Р.В.- відмовлено (а.с. 233-234).

Учасники справи в судове засідання не з`явилися, хоч належним чином були повідомлені про день і час слухання справи, що підтверджується повідомленнями надісланими на електронну пошту, яка повідомлена сторонами по справі та якою такі користуються. (а.с. 215-220).

Відповідно до частини другої статті 372 ЦПК неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Згідно частини другої статті 247 ЦПК у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За змістом частини першої статті 367 ЦПК суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Матеріалами справи та судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 працював на посаді командира повітряного судна Ан-24 2АЕ з 16.02.2005 року у порядку переведення.

Наказом № 137/к від 05.05.2008 року ОСОБА_1 звільнений з роботи у зв`язку із скороченням чисельності працівників на підставі п.1 ст.40 КЗпП України.

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 20.12.2012 року ( справа № 2-34/11, провадження № 22ц-88/12) апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Сихівського районного суду м.Львова від 24 лютого 2011 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Державного авіапідприємства «Львівські авіалінії» про стягнення середнього заробітку за час відсторонення від польотів та моральної шкоди скасовано і ухвалено в цій частині нове рішення про часткове задоволення цих вимог.

Стягнуто з Державного авіапідприємства «Львівські авіалінії» в користь ОСОБА_1 доплату до середнього заробітку за період з 07.11.2007 року по 05.05.2008 року в розмірі 13 250 грн. 56 коп. та моральну шкоду в розмірі 5 000,00 грн.

В решті рішення суду залишено без змін.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 18.03.2013 року (справа № 1309/10133/12, провадження № 22ц/783/2764/13) апеляційні скарги ОСОБА_1 та ДП «Львівські авіалінії» відхилено. Рішення Залізничного районного від 18 січня 2013 року, яким позов ОСОБА_1 задоволено частково, вирішено зобов`язати Державне авіапідприємство «Львівські авіалінії» внести зміни щодо дати звільнення у трудовій книжці ОСОБА_1 з 05.05.2008 року на 17.02.2009 року, а в решті заявлених позовних вимог відмовлено, залишено без змін.

Постановою державного виконавця Залізничного ВДВС Львівського МУЮ від 23.05.2013 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 1309/10133/12, виданого 26.03.2013 року Залізничним районним судом м.Львова про зобов`язання Державного авіапідприємства «Львівські авіалінії» внести зміни у дату звільнення у трудовій книжці ОСОБА_1 з 05.05.2008 року на 17.02.2009 року закінчено.

Відповідний запис на виконання вище зазначеного рішення суду, внесено відповідачем у трудову книжку ОСОБА_1 під номером 23. ( а.с.3-3зворот).

Державне авіапідприємство «Львівські авіалінії» з 24.07.2019 року перебуває в стані припинення, на час розгляду справи не ліквідовано.

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 26.12.2011 року ( справа № 22-ц-4046/11) апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Залізничного районного суду м.Львова від 11 квітня 2011 року в частині відмови у стягненні середнього заробітку за затримку видачі трудової книжки та моральної шкоди скасовано і в цій частині ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з Державного авіапідприємства «Львівські авіалінії» в користь ОСОБА_1 середній заробіток за затримку видачі трудової книжки в сумі 22 119грн. 44 коп. та моральну шкоду в сумі 2 000,00 грн. В решті рішення суду залишено без змін.

Звертаючись до суду із зазначеним позовом, позивач ОСОБА_1 просить стягнути з відповідача борг по заробітній платі із врахуванням компенсації, індексації, оскільки така не врахована при ухваленні рішення Апеляційним судом Львівської області від 26.12.2011 року за період з 06.05.2008 року по 17.02.2009 року в розмірі 2 645 779,56 грн. та невиплатою середнього заробітку, із врахуванням державних гарантій, за виконання льотної роботи від якої він відсторонений з 08.11.2007 року.

Зазначає про не перерахунок відповідачем податків та інших платежів у Пенсійний фонд за період з 06.05.2008 року по 17.02.2009 року внаслідок чого зазначений період не враховано у його стаж, а відповідно занижено розмір пенсійних виплат.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог позивача ОСОБА_1 , суд першої інстанції на підставі зібраних доказів, даючи оцінку прийнятим судами рішень та згідно діючого законодавства прийшов до висновку про те, що фактично трудові відносини з позивачем припинилися з 05.05.2008 року, а за період до цієї дати, починаючи з 07.11.2007 року ( день відсторонення його від польотів) та до дня видачі трудової книжки 17.02.2009 року його право на отримання заробітної плати відновлено шляхом стягнення на його користь судовими рішеннями середнього заробітку, а тому після звільнення позивача з роботи і до дня видачі трудової книжки таке право відповідача припинилося.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції.

За приписами статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Відповідно до ч.1 ст.94 КЗпП України заробітна плата-це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу.

Заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку ( ч.5 ст.95 КЗпП України).

За змістом ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно із ч.1 ст.47 КЗпП ( в редакції станом на 10.06.2021 року) власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, визначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.117 КЗпП в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до ст.34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Даючи оцінку прийнятим судовим рішенням, які набрали законної сили, колегія суддів зазначає, що з позовом про стягнення різниці середнього заробітку з урахуванням індексації, позивач звертався в Залізничний районний суд та рішенням від 04 квітня 2013 року у справі № 462/723/13-ц з ДАП «Львівські авіалінії на користь ОСОБА_1 було стягнуто 35 506,60 грн. різниці середнього заробітку з урахуванням індексації та компенсації за період з 07 листопада 2007 року до 30 січня 2013 року.

Рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 04 червня 2015 року у справі № 462/2418/15-ц з ДАП «Львівські авіалінії» на користь ОСОБА_1 було стягнуто 63 399,85 грн. середнього заробітку з урахуванням індексації та компенсації та 10 000,00 грн. моральної шкоди.

Постановою Львівського апеляційного суду від 25 лютого 2020 року частково задоволено апеляційну скаргу ДАП «Львівські авіалінії» на рішення Залізничного районного суду м.Львова від 10 січня 2019 року та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково.

Стягнуто з ДАП «Львівські авіалінії» на користь ОСОБА_1 115 251,41 грн. компенсації за невчасно виплачену доплату до середнього заробітку.

Даючи аналіз зазначеним вище рішенням судів першої і апеляційної інстанції, беручи до уваги постанову Верховного Суду у справі №462/4598/18, провадження № 61-5158св/20, враховуючи те, що судові рішення, якими стягувалася з відповідача доплата до середнього заробітку та різниця середнього заробітку з урахуванням індексації та компенсації, не виконані, суди першої та апеляційної інстанції приймаючи рішення, вважали позовні вимоги обгрунтованими.

Відповідно до частини 4 та 5 ст.82 ЦПК обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростосовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

У Рішенні від 15 жовтня 2013 року № 9-рп/2013 у справі № 1-18/2013 щодо тлумачення положень частини другої статті 233 КЗпП України, статтей 1,12 Закону № 108/95-ВР Конституційний Суд України вказав, що під заробітною платою, що належить працівникові, або, за визначенням, використаним у частині другій статті 233 КЗпП України, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

Тобто, Конституційний Суд України фактично зробив висновок, що навіть у разі невиконання трудової функції не з власної вини, працівник вважається таким, що працює і отримує за це заробітну плату, а не компенсацію.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року ( справа № 755/12623/19, провадження № 14-47цс21 прописано, що середній заробіток за час вимушеного прогулу за своїм змістом є заробітною платою, право на отримання якої виникло у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин. Такий висновок підтверджується також змістом ч.2 ст.235 КЗпП, якою визначено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи.

Правова природа середнього заробітку за час вимушеного прогулу відрізняється від правової природи середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Середній заробіток за час вимушеного прогулу-це заробітна плата, а середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні таким не є.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 910/4518/16, провадження № 12-301гс18) зроблено правовий висновок про те, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою (зокрема, компенсацією працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати) у розумінні статті 2 Закону № 108,95-ВР, тобто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати.

Велика Палата Верховного Суду надала висновок про визначення тримісячного строку звернення до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в постанові від 18 березня 2020 року у справі № 711/4010/13-ц, у постанові від 26 грудня 2011 року у справі № 6-77цс/11, від 24 червня 2015 року у справі № 6-116цс15.

Враховуючи зазначене та те, що трудові відносини з позивачем припинилися з 05.05.2008 року, відновлені датою видачі трудової книжки 17.02.2009 року та саме з цієї дати позивач вважається звільненим з роботи, підстав для стягнення середнього заробітку із врахуванням компенсації, індексації ( позови з цього приводу розглядалися і задоволені) та з врахуванням Галузевих угод колегія суддів не вбачає.

Щодо ненадання відповідачем інформації у Пенсійний фонд чи не стягнено страхові платежі за період з 06.05.2008 року по 17.02.2009 року, зазначена вимога позивача ОСОБА_1 не є способом захисту порушеного права у зазначеній справі.

Враховуючи те, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, підстав для скасування законного та обгрунтованого рішення суду першої інстанції колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ст.375 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 367; 374 ч.1 п.1; 375; 383; 384; 389-391 ЦПК України,- суд апеляційної інстанції

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Сихівського районного суду м.Львова від 16 лютого 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку, визначеному ст. ст. 389-391 ЦПК України.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк