Справа №295/5279/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.09.2022 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира в складі:

Головуючого судді Чішман Л.М.,

за участю секретаря судового засідання Лайчук В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Житомирі цивільну справу за позовом представника Комунального підприємства «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги централізованого опалення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідачів заборгованість за спожиті послуги централізованого опалення в розмірі 55 334,93 грн та витрати по сплаті судового збору.

В обгрунтування вимог вказано, що позивач надає послуги з централізованого опалення, якими забезпечується квартира АДРЕСА_1 . Квартира АДРЕСА_1 була спільною частковою власністю (в рівних частках) відповідачів та внаслідок порушення обов`язку щодо оплати наданих послуг централізованого опалення за період з 10.10.2011 року по 11.03.2019 року утворилась заборгованість у розмірі 55 334,93 грн.

Ухвалою від 30.06.2022 відкрито провадження у справі, судове засідання призначено на 05.09.2022.

В матеріалах справи містяться заяви від відповідача-1 та представника відповідача-2 про застосування строків позовної давності у даній справі. Заява обґрунтована тим, що відповідачі продали квартиру АДРЕСА_1 12 березня 2019 року, тобто припинили своє право власності на вказану квартиру, що підтверджується договором купівлі-продажу від 12.03.2019 року, копія якого міститься в матеріалах справи (а.с.5-6). Позовні вимоги стосуються стягнення заборгованості за послуги централізованого опалення за період з жовтня 2011 по 11 березня 2019 року. Строк позовної давності, відповідно до ст.257 ЦК України, становить три роки. Таким чином, відповідачі вважають, що строк позовної давності про стягнення заборгованості за послуги централізованого опалення скінчився 13 березня 2022 року, а позов подано 13 червня 2022 року. На підставі викладеного відповідачі просять суд відмовити у задоволенні позову повному обсязі з підстав пропуску строків позовної давності.

Представником позивача подано пояснення щодо строків позовної давності у даній справі. Представник вважає, що зважаючи на запровадження воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Оскільки в України з 24 лютого 2022 року указом Президента України введено воєнний стан, представник вважає, що позивачем не пропущено строк позовної давності за вимогами про стягнення заборгованості у зв`язку з продовженням такого строку згідно законодавства та неможливістю пред`явлення позову під час активних воєнних дій. Станом на 23 лютого 2019 року на особовому рахунку відповідачів зафіксовано заборгованість у сумі 54 461, 11 грн. Крім того, відповідно до ч.1 ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть належати, зокрема, часткова сплата боржником основного боргу та/або сум санкцій (правовий висновок Верховного Суду постанова від 07 червня 2018 року справа №668/8830/15-ц). Відповідно до розрахунку заборгованості, що міститься в матеріалах справи (а.с.7), відповідачі здійснювали періодичні платежі за надані послуги із централізованого опалення (останній платіж 28.02.2019 року сплачено 400,89 грн), що є доказом переривання строків позовної давності. Позивач стверджує, що відповідачам було відомо про заборгованість, вони здійснювали дії, які відповідно до норм цивільного законодавства свідчать про визнання своєї заборгованості, а отже переривають строки позовної давності. Жодних заяв від відповідачів щодо неправильного нарахування, або інших претензій до сум зазначених в квитанціях на оплату до позивача від відповідача не надходило.

Представником позивача подано заяву про проведення розгляду справи без її участі, позовні вимоги представник підтримала, просила задовольнити.

Відповідачі в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Встановлено, що відповідачі були співвласниками квартири АДРЕСА_1 (а.с.5-6).

У зв`язку з наданням послуг з централізованого опалення Комунального підприємства «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради, за адресою: АДРЕСА_2 , оформлено особовий рахунок.

Зі змісту розрахунку вбачається, що починаючи з 10.10.2010 року та по 11.03.2019 року заборгованість по особовому рахунку за адресою: АДРЕСА_2 , становить 55 334, 93 грн (а.с. 7).

12.03.2019 відповідачі продали квартиру АДРЕСА_1 , тобто припинили своє право власності на вказану квартиру, що підтверджується договором купівлі-продажу від 12.03.2019 року, копія якого міститься в матеріалах справи (а.с.5-6).

Статтею 322 ЦК України визначено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Згідно із ст.162 ЖК України плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін.

Зі змісту статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належить, зокрема, постачання теплової енергії, постачання гарячої води.

За правилами п.п.3-4 ч.2 ст.6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавцями комунальних послуг є: з постачання теплової енергії - теплопостачальна організація; 4) послуг з постачання гарячої води - суб`єкт господарювання, який є власником (або володіє і користується на інших законних підставах) теплової, тепловикористальної або теплогенеруючої установки, за допомогою якої виробляє гарячу воду, якщо споживачами не визначено іншого постачальника гарячої води.

Згідно з п.1 ч.1 ст.7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів.

Відповідно до положення п.п.1, 5 ч.2 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Згідно з ч.1 ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

За правилами ст.12 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

Відповідно до ч.1 ст.13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" договір про надання комунальної послуги укладається між виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, або з управителем багатоквартирного будинку з метою постачання електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку.

В частині 5 цієї ж статті закону визначено, що у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання. Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги.

Згідно зі ст.525 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За положеннями п.20 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630, плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим (п. 18 Правил).

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець комунальної послуги має право звертатися до суду в разі порушення споживачами умов договору.

Беручи до уваги викладене, суд дійшов висновку, що відповідачі допустили неналежне виконання зобов`язання з оплати за послуги з централізованого опалення внаслідок чого за період з 10.10.2011 року по 11.03.2019 року утворилась заборгованість у розмірі 55 334,93 грн.

Щодо заяви відповідачів про застосування строків позовної давності, суд зазначає наступне.

Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Початок перебігу позовної давності визначається ст.261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України), а за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 цієї статті).

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Позивач просить стягнути заборгованість, що утворилась за період з 10.10.2011 року по 11.03.2019 року та у своїх поясненнях щодо строків позовної давності зазначає, що строк позовної давності було перервано сплатою відповідачами частково заборгованості, зокрема, здійснено періодичні платежі за надані послуги із централізованого опалення - в лютому 2019 року на суму 400,89 грн (поточні нарахування 2 805,76 грн), в січні 2019 року на суму 65,29 грн (поточні нарахування 2 796,75 грн), в березні 2018 року на суму 2 000,00 грн (поточні нарахування 2 819,70 грн), в лютому 2016 року на суму 250,00 грн (поточні нарахування 997, 94 грн), що свідчить про визнання обов`язку щодо оплати послуг централізованого опалення, що має бути, на думку позивача, розцінено, як переривання строку.

Сама по собі часткова оплата боргу за надані послуги не є підставою для переривання строку позовної давності. Вчинення боржником будь-яких дій щодо визнання боргу або іншого обов`язку поза межами строку позовної давності не може тягти за собою його переривання, оскільки цей строк сплив у зв`язку з чим не міг перериватися (Ухвала ВССУ від 11.02.2015 р. по справі № 6-42505св14). У разі, якщо суд встановить дійсний намір особи оплатити комунальні послуги за попередній період, то суду потрібно встановити, за який саме період. Якщо це буде період по якому строк позовної давності ще не закінчився, то він може бути перерваний. У разі, якщо немає можливості встановити за який саме період сплачено заборгованість - строк позовної давності, який закінчився, не переривається.

При цьому, якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини боргу (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 22.03.2017 року у справі за № 6-43цс17.

Суд не приймає до уваги заперечення представника позивача про переривання строку позовної давності шляхом внесення відповідачами часткової плати за послуги централізованого опалення в лютому 2019 року на суму 400,89 грн (поточні нарахування 2 805,76 грн), в січні 2019 року на суму 65,29 грн (поточні нарахування 2 796,75 грн), в березні 2018 року на суму 2 000,00 грн (поточні нарахування 2 819,70 грн), в лютому 2016 року на суму 250,00 грн (поточні нарахування 997, 94 грн), оскільки вказані дії не свідчать про визнання заборгованості за сплату послуг централізованого опалення, сплата коштів здійснена в межах нарахування за певний період, тому вказані дії щодо оплати боргу не переривають строк позовної давності.

Отже, позовна давність внесенням відповідачами періодичних платежів не переривалась, тому суд застосовує строк позовної давності.

За положеннями п.20 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630, плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим (п. 18 Правил).

Таким чином, право вимоги виникає у позивача з 21 числа місяця, що йде за наступним, в якому нараховано заборгованість та її не погашено.

Зі змісту розрахунку (а.с. 7) слідує, що заборгованість утворилась з 10.2011 року, право вимоги у КП «Житомиртеплокомуненрго» Житомирської міської ради виникло 21.11.2011 року.

З позовом про стягнення заборгованості КП «Житомиртеплокомуненрго» Житомирської міської ради звернулось до суду 13.06.2022 року.

Посилання позивача на п.19 Прикінцевих та Перехідних положень до ЦК України, відповідно до якого запровадження воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії не можуть бути застосовані до правовідносин які склались між позивачем та відповідачами, оскільки прикінцеві та перехідні положення до ЦК України були доповнені п.19 відповідно до Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15.03.2022. Закон набрав чинності 17.03.2022.

Строк позовної давності для звернення з даним позовом закінчився 11.03.2022 року, тобто до внесення змін до п. 19 Прикінцевих та перехідних положення до ЦК України.

Статтею 267 ЦК України встановлено, що якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. Саме такої позиції дотримуються суді при розглядів спорів (зокрема, постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц, від 7 листопада 2018 року у справі № 575/476/16-ц тощо).

Оцінивши викладене, суд приходить до висновку, що позивач звернувся до суду 13.06.2022 року, відповідачі допустили заборгованість за надані позивачем послуги за період з 10.10.2011 р. по 11.03.2019 року, від відповідачів надійшли заяви про застосування строку позовної давності, переривання строку позовної давності судом не встановлено, оскільки платежі відповідачами були внесені в межах нарахувань за відповідний період, позивач із заявою про поновлення пропущеного строку позовної давності із зазначенням поважності причин пропущеного строку до суду не звертався, за таких обставин, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову у зв`язку зі спливом позовної давності.

Оскільки суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, підстав для стягнення судового збору на користь позивача не має.

Керуюсь ст.ст. 253, 256, 261, 264, 267, 322, 360, 525-526, 530, ЦК України, ст.ст.12, 19, 43, 49, 81, 133, 141, 247, 263-265 ЦПК України, ст.161 ЖК України, Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовної заяви представника Комунального підприємства «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги централізованого опалення - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Комунальне підприємство «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради, адреса місцезнаходження: м. Житомир, вул. Київська, 48,

Відповідачі: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 ;

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_4 ).

Повний текст рішення виготовлено 09.09.2022 року.

Суддя Л.М. Чішман