ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1122/22Головуючий по 1 інстанції
Справа №707/206/22 Категорія: 304090000 Тептюка Є.П.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2022 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідачФетісова Т.Л.
судді секретарСіренко Ю.В., Гончар Н.І. Попова М.В.

учасники справи:

позивач АТ «БАНК ІНВЕСТИЦІЙ та ЗАОЩАДЖЕНЬ»,

відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (скаржник), ПП «ФІШ.КА», ТОВ «ПРИСТАНЬ-17», ТОВ «КОМПАНІЯ ВЕСТА»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Коханій О.В.на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 24.06.2022 (повний текст складено 04.07.2022, суддя в суді першої інстанції Тептюк Є.П.) у цивільній справі за позовом АТ «БАНК ІНВЕСТИЦІЙ та ЗАОЩАДЖЕНЬ» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ПП «ФІШ.КА», ТОВ «ПРИСТАНЬ-17», ТОВ «КОМПАНІЯ ВЕСТА» про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в :

у лютому 2022 року АТ «БАНК ІНВЕСТИЦІЙ та ЗАОЩАДЖЕНЬ» звернулося до суду з позовом, яким просило:

- стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь позивача прострочену заборгованість за Договором про споживчий кредит № РР/22/167 від 25.02.2020 станом на 10.01.2022 у розмірі 4 315 169,77 грн.;

- стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ПП «ФІШ.КА» на користь позивача прострочену заборгованість за Договором про споживчий кредит №РР/22/167 від 25.02.2020 станом на 10.01.2022 у розмірі 4 315 169,77 грн.;

- стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ТОВ «ПРИСТАНЬ - 17» на користь позивача прострочену заборгованість за Договором про споживчий кредит № РР/22/167 від 25.02.2020 станом на 10.01.2022 у розмірі 4 315 169,77 грн.;

- стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ТОВ «КОМПАНІЯ ВЕСТА» на користь позивача прострочену заборгованість за Договором про споживчий кредит № РР/22/167 від 25.02.2020 станом на 10.01.2022 у розмірі 4 315 169,77 грн.

В обґрунтування заявлених вимог вказано на те, що 25.02.2020 між позивачем та ОСОБА_1 укладено Договір про споживчий кредит № РР/22/167 (з ануїтентними платежами). За умовами п. 1.1. Кредитного договору, позивач надав ОСОБА_1 кредит в розмірі 3 700 000,00 грн. на споживчі потреби з кінцевою датою повернення кредиту 22.02.2030.

25.02.2020 між позивачем та ОСОБА_2 , ПП «ФІШ.КА», ТОВ «ПРИСТАНЬ-17», ТОВ «КОМПАНІЯ ВЕСТА», з кожним окремо, були укладені договори поруки.

Згідно п. 1.4.2 кредитного договору, передбачено, що кредит надається шляхом перерахування коштів на поточний рахунок ОСОБА_1 . Відповідно до п. 4.1. позичальник повертає кредит щомісячно, згідно встановленого графіку, починаючи з 10.03.2020. П. 3.1 та п. 32 кредитного договору передбачає, що позивач щомісячно нараховує відсотки за кредитом, згідно встановленої договором процентної ставки.

У п. 1.3.1. кредитного договору, в якості забезпечення виконання зобов`язань за договором, сторони передбачили іпотеку нежилого приміщення загальною площею 986,6 кв.м., за адресою АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 ; іпотеку житлового будинку, загальною площею 159,7 кв.м., житловою площею 67,6 кв.м. за адресою АДРЕСА_2 , що належить на праві власності ОСОБА_1 ; іпотеку земельної ділянки, кадастровий №:04:030:0008, загальною площею 0,10 га за адресою АДРЕСА_2 , що належить на праві власності Позичальнику; поруку ОСОБА_2 , ПП «ФІШ.КА», ТОВ «ПРИСТАНЬ-17», ТОВ «КОМПАНІЯ ВЕСТА».

25.02.2020 позивач виконав свої зобов`язання за кредитним договором та надав ОСОБА_1 кредит, перерахувавши кредитні кошти в розмірі 3 700 000,00 грн. на рахунок позичальника, зазначений у п. 1.4.1. цього договору, що підтверджується випискою по особовому рахунку.

Відповідно до п. 2.5 договорів поруки, які були укладені окремо з кожним відповідачем: ОСОБА_2 , ПП «ФІШ.КА», ТОВ «ПРИСТАНЬ-17», ТОВ «КОМПАНІЯ ВЕСТА», поручитель відповідає перед кредитором у повному обсязі, боржник і поручитель відповідають, як солідарні боржники.

ОСОБА_1 свої зобов`язання за кредитним договором не виконав, кредит та нараховані проценти не сплачує, станом на 10.01.2022 наявна заборгованість в розмірі 4 315 169,77 грн., що включає в себе: прострочену заборгованість за основним зобов`язанням в розмірі 3 497 363,50 грн.; прострочену заборгованість за процентами в розмірі 800 117,94 грн.; інфляційні витрати за несвоєчасне виконання кредитних зобов`язань в розмірі 842,04 грн.; 3% річних в розмірі 16 846,29 грн.

01.10.2021 позивачем направлено всім відповідачам повідомлення-вимогу про дострокове виконання зобов`язання, однак відповідачі залишили вимоги без виконання та протягом 60 календарних днів не погасили прострочену заборгованість, що обумовило звернення з цим позовом до суду.

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 24.06.2022 позов задоволено повністю із вказівкою на те, що позичальник не виконав узяті на себе договірні зобов`язання по поверненню кредитних коштів та нарахованих за договором платежів, отже відповідна заборгованість має бути стягнута з позичальника та поручителів у солідарному порядку.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Коханій О.В.подав 22.07.2022 апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду в частині вирішення позовних вимог про солідарне стягнення кредитного боргу в сумі 4 315 169,77 грн. з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 скасувати та відхилити вказані позовні вимоги. Також скаржник просить скасувати ухвалу суду від 06.06.2022 про відмову у зупиненні провадження у справі та прийняти судове рішення про зупинення провадження у даній справі до набрання законної сили рішенням у справі №707/782/22 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , АТ «Банк інвестицій та заощаджень» про визнання недійсним договору про споживчий кредит.

В обґрунтування вказано на те, що провадження у даній цивільній справі мало бути зупинене до вирішення питання про дійсність відповідного кредитного договору за позовними вимогами ОСОБА_2 , заявленої в іншій справі. Відтак суд першої інстанції необґрунтовано вказав у рішення про те, що кредитний договір не визнавався недійсним, адже такі вимоги наразі розглядаються судом в іншій справі.

Відмовляючи у зупинені провадження у справі, суд поставив скаржника в залежність від несумлінних дій позичальника ОСОБА_1 , з яким у скаржника наявний спір щодо використання кредитних коштів та його дійсних намірів при укладенні договору споживчого кредиту.

Кредитний договір, за яким у цій справі стягується заборгованість, не є споживчим, адже позичальник ОСОБА_1 визнав, що кошти були витрачені ним не на споживчі цілі, а на ведення підприємницької діяльності та погашення існуючих кредитних зобов`язань. На підтвердження надав довідку в якій зазначено куди спрямовані кредитні кошти. Одночасно скаржник поручилася за виконання зобов`язань саме за споживчим кредитним договором, отже не може відповідати за позовними вимогами банку у цій справі.

У матеріалах справи наявна копія вимоги від 29.09.2021 за вих. № 01-9/05/2903-БТ, адресована ОСОБА_2 на адресу: АДРЕСА_3 . Одночасно у Договорі поруки № РР/22/167/Р1 в розділі, реквізити сторін, зазначена адреса реєстрації та фактичного місця проживання ОСОБА_2 : АДРЕСА_2 , що також підтверджується паспортом скаржника. Таким чином позивач не виконав належним чином умови договору поруки щодо обов`язкового направлення Поручителю письмової вимоги, на адресу зазначену в Договорі, про виконання забезпечених порукою зобов`язань, а тому не набув до ОСОБА_2 , як поручителя, права вимагати виконання забезпечених порукою зобов`язань.

У вимозі від 29.09.2021 про дострокове виконання зобов`язань сформована сума простроченої заборгованості за процентами 529 539,85 грн. На момент подання позову, вказаний борг позивачем визначено у розмірі 800 117,94 грн., отже з дати пред`явлення вимоги про дострокове виконання зобов`язання до подання позову відбувалось донарахування відсотків, передбачених договором, що є протиправним.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ «БАНК ІНВЕСТИЦІЙ та ЗАОЩАДЖЕНЬ» просив суд апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, оскільки вважає його законним та належним чином обґрунтованим.

В свою чергу, у відповіді на вказаний відзив представник ОСОБА_2 адвокат Коханій О.В. наполягав на вимогах своєї апеляційної скарги та на їх задоволенні.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим . Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При розгляді справи встановлено, що 25.02.2020 між позивачем, як кредитодавцем. та ОСОБА_1 , як позичальником укладено Договір про споживчий кредит № РР/22/167 (з ануїтентними платежами). За умовами п. 1.1. Кредитного договору позивач зобов`язався надати ОСОБА_1 кредит в розмірі 3 700 000,00 грн. на споживчі потреби з кінцевою датою повернення кредиту 22.02.2030.

25.02.2020 на особовий рахунок ОСОБА_1 згідно договору №РР/22/167 зараховано 3700000,00 грн.

Згідно п. 1.4.2 кредитного договору кредит надається шляхом перерахування коштів на поточний рахунок ОСОБА_1 . Відповідно до п. 4.1. позичальник повертає кредит щомісячно, згідно встановленого графіку, починаючи з 10.03.2020. П. 3.1 та п. 32 кредитного договору передбачає, що позивач щомісячно нараховує відсотки за кредитом, згідно встановленої договором процентної ставки.

У п. 1.3.1. кредитного договору вказано, що в якості забезпечення виконання зобов`язань за договором, сторони передбачили іпотеку нежилого приміщення, загальною площею 986,6 кв.м., за адресою АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 ; іпотеку житлового будинку, загальною площею 159,7 кв.м., житловою площею 67,6 кв.м. за адресою АДРЕСА_2 , що належить на праві власності ОСОБА_1 ; іпотеку земельної ділянки, кадастровий №:04:030:0008, загальною площею 0,10 га за адресою АДРЕСА_2 , що належить на праві власності ОСОБА_1 ; поруку ОСОБА_2 , ПП «ФІШ.КА», ТОВ «ПРИСТАНЬ-17», ТОВ «КОМПАНІЯ ВЕСТА».

Згідно п 5.6 кредитного договору ОСОБА_1 зобов`язаний повернути суму кредиту, сплатити проценти за користування ним та неустойки, передбачені цим Договором.

В п.5.10 кредитного договору зазначено, що ОСОБА_1 зобов`язаний достроково повернути кредит, сплатити проценти за користування ним та неустойки у випадках, передбачених цим Договором та чинним законодавством України.

Згідно розрахунку заборгованості по договору № РР/22/167 від 25.02.2020, станом на 10.01.2022 заборгованість становить: 4 315 169,77 грн., що включає в себе: прострочену заборгованість за основним зобов`язанням в розмірі 3 497 363,50 грн.; прострочену заборгованість за процентами в розмірі 800 117,94 грн.; інфляційні витрати за несвоєчасне виконання кредитних зобов`язань в розмірі 842,04 грн.; 3% річних в розмірі 16 846,29 грн.

Також 25.02.2020 між позивачем, як кредитором, та ОСОБА_2 , ПП «ФІШ.КА», ТОВ «ПРИСТАНЬ-17», ТОВ «КОМПАНІЯ ВЕСТА», з кожним окремо, були укладені договори поруки, щодо боргових зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором №РР/22/16/167.

З ОСОБА_2 укладений договір № РР/22/16/167/Р1.

З ТОВ «КОМПАНІЯ ВЕСТА» укладений договір № РР/22/16/167/Р2.

З ТОВ «ПРИСТАНЬ-17» укладений договір № РР/22/16/167/Р3.

З ПП «ФІШ.КА» укладений договір № РР/22/16/167/Р4.

Відповідно до п. 2.5 договорів поруки, які були укладені окремо з кожним відповідачем, поручитель відповідає перед кредитором у повному обсязі, боржник і поручитель відповідають, як солідарні боржники.

Згідно наявних в матеріалах справи описів вкладень в цінний лист, 01.10.2021 позивачем направлено всім відповідачам повідомлення-вимогу про дострокове виконання зобов`язання за кредитним договором.

Як вбачається з даних перевірки статусу відстеження направлення цінних листів, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 отримали вимогу про дострокове повернення кредитних коштів особисто. Вимоги направленні ПП «ФІШ.КА», ТОВ «ПРИСТАНЬ-17», ТОВ «КОМПАНІЯ ВЕСТА» були повернуті позивачу за закінченням встановленого терміну зберігання.

Вимоги про стягнення кредитної заборгованості з позичальника та поручителів є предметом розгляду в цій справі. Правовідносини між сторонами, які виникли на підставі вищенаведених фактичних обставин, регламентуються такими правовими нормами.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Частиною 1 статті 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно положень ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Також згідно ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), як у цій справі, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до положень ст.ст.526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установленні строки відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а згідно ст.629 ЦК України - договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

29.09.2021 банком надіслано позичальнику та поручителям повідомлення-вимоги про повне дострокове погашення наявної кредитної заборгованості, що відповідає приписам ч.2 ст.1050 ЦК України про зміну строків виконання зобов`язань у повному обсязі, що скаржником під сумнів не ставиться.

Отже у позичальника та поручителів вникло зобов`язання про повне погашення заборгованості за кредитним договором.

Далі, згідно ч.ч.1, 2 ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Враховуючи ту обставину, що позичальник та поручитель мають солідарний обов`язок по виконанню кредитних зобов`язань перед кредитором (ч.ч.1, 2 ст.554 ЦК України), повідомлення хоча б одного з них про наявність вимоги кредитора достроково у повному обсязі погасити кредитну заборгованість у зв`язку з порушенням стороною позичальника договірних зобов`язань, що має місце у даному випадку, свідчить про те, що строк виконання зобов`язань позичальника у повному обсязі є таким, що настав.

Відтак, суд першої інстанції у даній справі прийшов до вірного висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог.

При цьому не можна погодитися з доводами скаржника у справі про те, що кредитний договір, за яким у цій справі стягується заборгованість, не є споживчим, у той час як поручителі поручалися за виконання зобов`язань саме за споживчим кредитним договором, оскільки вказані обставини, враховуючи дійсність відповідних кредитного договору та договорів поруки, як передумов наявності грошових зобов`язань у боржника, не свідчать про те, що відповідне зобов`язання договірне припинило своє існування чи про те, що наявні підстави для припинення поруки, визначені ст. 559 ЦК України.

Також слід відхилити посилання скаржника на те, що у матеріалах справи наявна копія вимоги від 29.09.2021 про погашення заборгованості, направлена на адресу іншу, ніж вказана у договорі поруки, адже метою попереднього інформування поручителя про виникнення обов`язку по повному достроковому погашенню заборгованості є надання особі можливості вчинити своєчасні дії по належному виконанню своїх договірних зобов`язань. Таким чином визначальне значення має місце саме факт отримання адресатом відповідної вимоги кредитора, що, за обставин цієї справи, мало місце, адже скаржник отримала відповідну вимогу позивача згідно трекінгу поштового повідомлення у т.1 на а.с.43, а не факт направлення такої вимоги на ту чи іншу адресу без врахування того, чи вручено її боржнику.

При цьому суд зауважує, що ту адресу, за якою було направлено ОСОБА_2 вищевказану вимогу, вона особисто зазначила у нотаріально посвідченій заяві, адресованій банку, щодо надання згоди своєму чоловіку ОСОБА_1 на укладення кредитного договору.

З цих же підстав слід відхилити посилання скаржника на те, що наявність права у кредитора вимагати дострокове погашення заборгованості пов`язане із направленням Поручителю письмової вимоги на адресу, зазначену в Договорі, так як більше значення має факт отримання такої вимоги її адресатом-боржником.

Вказівка скаржника на те, що у вимозі від 29.09.2021 сформована сума простроченої заборгованості за процентами 529 539,85 грн., а на момент подання позову, вказаний борг позивачем визначено у розмірі 800 117,94 грн., оцінюється апеляційним судом критично, оскільки у вимозі, адресовані скаржнику, не вказано точну суму заборгованості по відсотках, а натомість міститься посилання на умови кредитного договору про порядок їх нарахування та необхідність уточнення точної суми заборгованості з кредитором під час її погашення.

При цьому, висловлюючи свою незгоду з визначеною банком сумою заборгованості відповідач, в свою чергу, контррозрахунку боргу суду не надав та не довів належними та обґрунтованими доказами належну до стягнення з відповідачів суму боргу, клопотань до суду першої інстанції щодо призначення відповідних експертних досліджень не надавав. Клопотання, подане відповідачем до суду апеляційної інстанції, щодо призначення у справі судово економічної експертизи, по суті не розглядалося, оскільки було відхилено з підстав, визначених ч.3 ст.367 ЦПК України, а саме заявник не довів той факт, що таке ж клопотання про призначення експертизи неможливо було подати до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно від нього не залежали.

Доводи скаржника про необхідність зупинення провадження у даній справі до розгляду іншої справи з позовними вимогами про визнання недійсним кредитного договору, апеляційним судом відхиляються, адже в даному випадку в матеріалах справи наявно достатньо допустимих та належним доказів на підставі яких можна прийняти обґрунтоване та законне рішення щодо суті спору.

Інших доводів, які б свідчили про те, що спір у справі суд першої інстанції вирішив невірно, подана апеляційна скарга не містить.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 24.06.2022 у даній справі слід залишити без змін, а подану апеляційну скаргу без задоволення.

На підставі положень ст.141 ЦПК України, враховуючи відстрочення скаржнику сплату судового збору за розгляд її апеляційної скарги згідно ухвали апеляційного суду від 08.08.2022, зі скаржника до державного бюджету за апеляційний перегляд спавши слід стягнути 19418,27 грн. судового збору.

Керуючись ст. ст. 141, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 24.06.2022 у цивільній справі за позовом АТ «БАНК ІНВЕСТИЦІЙ та ЗАОЩАДЖЕНЬ» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ПП «ФІШ.КА», ТОВ «ПРИСТАНЬ-17», ТОВ «КОМПАНІЯ ВЕСТА» про стягнення заборгованості в оскаржуваній частині залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь державного бюджету 19418,27 грн. судового збору за апеляційний перегляд справи.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством.

Повну постанову складено 15.09.2022.

Суддя-доповідач

Судді