Справа № 732/1999/21
Провадження № 2/732/155/22
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 жовтня 2022 року м. Городня
Городнянський районний суд Чернігівської області у складі :
головуючої судді Лиманської М.В.,
у присутності секретаря Дударенко Ю.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Городня цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Городнянської міської ради Чернігівської області про визнання права власності на нежитлову будівлю (картоплесховище) за набувальною давністю,-
ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом до Городнянської міської ради Чернігівської області, в якому просить визнати за ним право власності за набувальною давністю на нежитлову будівлю (картоплесховище), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та вказана в технічному паспорті на нежитлову будівлю: А1 основна будівля, А1-1 прибудова, а-1 тамбур, загальною площею 760,1 кв.м., в тому числі основною площею 693,3 кв.м, підсобною площею 66,8 кв.м.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 . Після його смерті відкрилася спадщина за заповітом, яким він заповів позивачу все своє майно. Як вважав позивач, до складу спадкового майна після смерті ОСОБА_2 увійшла нежитлова будівля (картоплесховище) по провулку Польовому АДРЕСА_1 . 12 грудня 2016 року позивачем була подана заява приватному нотаріусу Городнянського районного нотаріального округу Чернігівської області Сові В.Ф. про прийняття спадщини. Спадкоємців, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, немає. Як було відомо позивачу, спірна нежитлова будівля (картоплесховище) належала за життя спадкодавцю ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу пункту заготівлі овочів від 11 вересня 1992 року, що був складений та посвідчений юристом військової частини № НОМЕР_1 лейтенантом ОСОБА_3 , та який був укладений між радянською російською військовою частиною № НОМЕР_1 та ОСОБА_2 . У квітні 2020 року позивач звернувся до нотаріуса за оформленням спадщини. Під час огляду представлених позивачем документів, нотаріус встановила, що договір купівлі-продажу спірної нежитлової будівлі (картоплесховища) у свій час не був нотаріально посвідчений та зареєстрований в органах нерухомості, що не відповідає вимогам законодавства. Окрім того, у договорі не зазначена точна адреса місцезнаходження відчужуваного об`єкта (не вказаний провулок, де він знаходиться, та номер будівлі). Рішенням Городнянського районного суду від 20.11.2020 позивачу було відмовлено у задоволенні позову та визнанні права власності на спірну нежитлову будівлю у порядку спадкування через недоведеність позивачем набуття спадкодавцем ОСОБА_2 майна колишньої військової частини (картоплесховища). Суд мотивував своє рішення тим, що спірна будівля мала особливий статус, її відчуження могло відбуватися тільки за спеціальними процедурами, встановленими законом. Суд дійшов висновку, що спірне нерухоме майно не є спадковим і не може перейти до спадкоємців. Після смерті ОСОБА_2 позивач продовжує відкрито і безперервно володіти спірною будівлею по теперішній час. Посилаючись на положення ст. 344 Цивільного кодексу України, позивач звертається до суду з цим позовом.
У судовому засіданні 09.06.2022 позивач позовні вимоги підтримав та наполягав на задоволенні позову. Пояснив, що після купівлі в 1992 році картоплесховища ОСОБА_2 фактично користувався ним сам та одночасно без укладання будь-якої угоди дозволив позивачу користуватися цією будівлею. Спірною будівлею позивач користується з 1992 року, з того часу він вважав, що власником будівлі був саме ОСОБА_2 , який, як йому відомо, укладав відповідний договір на придбання спірної будівлі. Позивач добросовісно вважав, що договір купівлі-продажу картоплесховища, укладений у 1992 році ОСОБА_2 з радянською російською військовою частиною, яка була продавцем майна, є дійсним. Як з`ясувалося після смерті ОСОБА_2 та оформленні його спадщини, договір на придбання картоплесховища не був посвідчений нотаріально, в ньому не була зазначена точна адреса картоплесховища. Тому в порядку спадкування після смерті ОСОБА_2 позивач як спадкоємець за заповітом не зміг оформити своє право власності на спірну будівлю. Позивач вважає, що оскільки спадкодавець ОСОБА_2 відкрито володів спірним нерухомим майном з 1992 року до дня своєї смерті, а також він сам добросовісно та відкрито володіє спірним нерухомим майном більше 10 років, він має право на визнання за ним права власності на вказане майно в порядку набувальної давності.
Після оголошеної судом перерви в судове засідання 04.10.2022 позивач не з`явився, подав до суду письмову заяву від 21.07.2022 з проханням розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує та наполягає на задоволенні позову. (а.с. 64)
У судовому засіданні 09.06.2022 представник відповідача ОСОБА_4 проти задоволення позовних вимог заперечував. На обгрунтування заперечень зазначив, що спірна будівля знаходиться на земельній ділянці, яка перебуває в комунальній власності.
У судове засідання 04.10.2022 представник відповідача не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки не повідомив, клопотання про розгляд справи без участі відповідача до суду не надходило, відзиву на позову не надано.
Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
За правилами ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, якщо відповідач не повідомив суд про причини неявки та якщо від нього не надійшов відзив, суд вирішує справу на підставі наявних у справі доказів, у разі згоди на це позивача.
За правилами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Заслухавши учасників справи, допитавши свідків, дослідивши письмові докази та інші матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.
Як убачається із дослідженого в судовому засіданні свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 85 років у селі Невкля Городнянського району Чернігівської області. (а.с.7)
З дослідженого в судовому засіданні заповіту, посвідченого 16 листопада 2004 року приватним нотаріусом Городнянського районного нотаріального округу Чернігівської області (реєстровий номер №3230), суд установив, що ОСОБА_2 все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде йому належати і на що він за законом матиме право, заповів ОСОБА_1 . (а.с.8)
Згідно з довідкою, виданою виконкомом Моложавської сільської ради Городнянського району Чернігівської області 07 грудня 2016 року за № 873, ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , станом на день смерті був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . Разом з ним на день його смерті був зареєстрований та постійно проживав ОСОБА_1 (а.с.10).
З дослідженого договору купівлі-продажу пункту заготівлі овочів від 11.09.1992 установлено, що представник ВЧ НОМЕР_1 - заступник командира полку в особі підполковника ОСОБА_5 , діючого на підставі наказу № 121 по ВЧ НОМЕР_1 від 10 вересня 1992 року «Про ліквідацію з балансу непотрібних основних засобів», з однієї сторони, та громадянин ОСОБА_2 , з іншої сторони, уклали договір купівлі продажу знятого з балансу радянської російської військової частини пункту заготівлі овочів, що знаходиться в селі Невкля Городнянського району Чернігівської області та розташований на земельній ділянці, що належить сільській раді. Договір, складений та посвідчений юристом ВЧ № НОМЕР_1 - лейтенантом ОСОБА_3 (а.с.12).
Рішенням виконавчого комітету Городнянської міської ради Чернігівської області № 144 від 24.06.2020 присвоєно поштову адресу нежитловій будівлі (будівля картоплесховища), яка знаходиться у приватній власності згідно договору купівлі-продажу від 11.09.1992 громадянина ОСОБА_2 , а саме: АДРЕСА_1 . (а.с. 11) Отже, вказаним рішенням Городнянської міської ради фактично визнається не заперечується факт належності ОСОБА_2 спірної нежитлової господарської булівлі.
Відповідно до інформаційної довідки, виданої Городнянським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації № 576 від 24 липня 2020 року, станом на 31.12.2012 право власності на нежитлову будівлю, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (інвентаризаційна справа № 184) не зареєстровано. Після первинного огляду об`єкта нерухомого майна станом на 23 липня 2020 року встановлено, що він відповідає таким характеристикам: А-1 основна будівля, А1-1 прибудова, а-1 тамбур. (а.с.18)
З технічного паспорта на нежитлову будівлю, що знаходиться по АДРЕСА_1 , встановлено, що відповідно до технічної характеристики зазначено: А-1 основна будівля, А1-1 прибудова, а-1 тамбур. Загальна площа будівлі 760,1 кв.м., з яких основна 693,3 кв.м., допоміжна 66,8 кв.м. Рік побудови - до 1991 року. ( а.с. 21-22)

Ці дані підтверджуються матеріалами інвентаризаційної справи № 184, наданої Городнянським РГ БТІ.

Відповідно до висновку про вартість майна вартість нежитлової будівлі (картоплесховища), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 становить триста дев`яносто п`ять тисяч чотириста п`ятдесят вісім гривень. (а.с.23)
Рішенням Городнянського районного суду Чернігівської області від 06.11.2020 у справі №732/1195/20 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 до Городнянської міської ради Чернігівської області про визнання права власності на нежитлову будівлю (картоплесховище) у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 . Відмова мотивована тим, що суду не надано доказів набуття у власність спадкодавцем нежитлової будівлі (предмету позову). (а.с.19-20)
Як встановлено рішенням суду у справі № 732/1195/20 позивач звертався до приватного нотаріуса Городнянського районного нотаріального округу Чернігівської області Сови В.Ф. із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.62-64 цивільна справа №732/1195/20).
Приватним нотаріусом Городнянського районного нотаріального округу Совою В.Ф. позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на нежитлову будівлю (картоплесховище) у зв`язку з відсутністю належним чином оформлених правовстановлюючих документів на спадкове майно. ( а.с. 24 )
Згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна право власності на земельну ділянку кадастровий номер №:11:000:1165, площею 29,2045 га, на якій розташована спірна будівля, зареєстровано 18.03.2019 року за Городнянською міською радою, форма власності комунальна. (а.с. 53-54)

У судовому засіданні свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 дали показання, що ОСОБА_2 з 1990-х років користувався картоплесховищем та вживав заходів до охорони цього приміщення. Ще за життя ОСОБА_2 позивач допомагав охороняти указане приміщення та використовував будівлю для власних потреб. Після смерті ОСОБА_2 саме позивач постійно та відкрито користується картоплесховищем.
З листа заступника голови Фонду Державного майна України від 21.07.2022 № 10-24-9527 убачається, що відомості про нерухоме майно за місцезнаходженням: АДРЕСА_1 від суб`єктів управління до Фонду з метою внесення до Реєстру не надавалися. Одночасно повідомлено, що Фонд не здійснював приватизацію вищезазначеного майна. Також повідомлено, що у Фонді відсутня інформація щодо передачі нерухомого майна радянської російської військової частини № НОМЕР_1 , зокрема нежитлової будівлі (картоплесховища), що розташована у АДРЕСА_1 . (а.с. 67-68)
За інформацією галузевого Державного архіву Міністерства оборони України від 14.07.2022 вих. № 179/1/4063 документи радянської військової частини НОМЕР_1 на зберігання до ГДА Міноборони не надходили. ( а.с. 62 )
Таким чином, матеріалами справи підтверджено, що позивач, починаючи з 1992 року, добросовісно та відкрито користується спірним нерухомим майном без будь-якої правової підстави. При цьому, як убачається з матеріалів справи, позивач як спадкоємець після смерті ОСОБА_2 помилково вважав, що ОСОБА_2 є законним власником спірної будівлі, оскільки останній придбав її за договором купівлі-продажу.
Відповідно до частин 1, 4 статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено Цивільним Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду.
Згідно п. 9 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:
володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;
володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна:
володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається.
Згідно з п. 13 постанови Пленуму ВСУ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також ч. 4 ст. 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.
Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).
Наказ Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 24.04.2015 року № 79, передбачає, що документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05.08.1992 року індивідуальних (присадибних ) житлових будинків, господарських будівель і споруд є технічний паспорт.
Як встановлено дослідженням матеріалів інвентаризаційної справи на спірну будівлю, остання є господарською будівлею та побудована до 1991 року.
Частина 4 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року N 1952-IV передбачає, що права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Оскільки реєстрація права власності на нерухоме майно в сільській місцевості на момент закінчення будівництва спірного будинку законодавчо передбачена не була, а за даними інвентаризаційної справи на спірну будівлю остання побудована до 1991 року, право власності визнається дійсним і при відсутності його державної реєстрації.

Оскільки доказами справи підтверджено, що позивач добросовісно заволодів спірним нерухомим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти ним протягом більше десяти років, наявні підстави для визнання за позивачем права власності на спірну господарську будівлю за набувальною давністю.
Таким чином, врахувавши зібрані у справі докази та надавши їм оцінку, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на законі, тому наявні підстави для задоволення позовних вимог в повному обсязі.
Керуючись ст. 10, 12, 81, 141, 264, 265, 273, 352, 280-284, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Городнянської міської ради Чернігівської області про визнання права власності на нежитлову будівлю (картоплесховище) за набувальною давністю, задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності за набувальною давністю на нежитлову будівлю (картоплесховище), що розташована: АДРЕСА_1 , та вказана в технічному паспорті на нежитлову будівлю: А1 основна будівля, А1-1 прибудова, а-1 тамбур, загальною площею 760,1 кв.м., в тому числі основною площею 693,3 кв.м, підсобною площею 66,8 кв.м.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи безпосередньо до Чернігівського апеляційного суду або через Городнянський районний суд Чернігівської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Дата складання повного судового рішення - 12.10.2022.

Суддя М.В.Лиманська