1Справа № 335/9148/21 2/335/346/2022

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 травня 2022 року м.Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді: Апаллонової Ю.В., за участю секретаря судового засідання: Якимової О.С. розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м.Запоріжжя цивільну справу за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послуги централізованого опалення та постачання гарячої води, -
ВСТАНОВИВ:
Ухвалою суду від 06.09.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, сторонам встановлено строки для подання заяв по суті справи.
У встановлений строк відзив від відповідачів не надходив.
03.12.2021 від ОСОБА_1 надійшли заперечення проти позову, в яких він зазначає, що вдома встановлений лічильник гарячої води. Концерн «МТМ» без попередження, що строк дії повірки лічильника закінчився, з 03.2019 року почав нараховувати оплату за гарячу воду, у червні 2021 було пройдено повірку і у липні 2021 року він зробив замовлення на виклик майстра, однак майстер так і не з`явився. Також вказав, що ОСОБА_3 не є резидентом України з 2019 року, того ж року вона знялася з реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 .
В судове засідання представник позивача не з`явився, у позові вказав, що просить розглядати справу у відсутність представника, підтримує позовні вимоги та просить їх задовольнити у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
Відповідачі у судове засідання повторно не з`явились, причини неявки не повідомили, про час і місце судового засідання повідомлялись у встановленому ЦПК України порядку.
Відповідно до ч. 2ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється.
Відповідно до ч. 4ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
У зв`язку з чим, на підставі ст.ст. 247,280,281 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу, в порядку заочного розгляду.
Суд дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні по справі докази, у їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав.
Згідно рішення Виконавчого комітету Запорізької міської Ради № 25 від 29.01.2009 р. «Про визначення виконавців житлово-комунальних послуг» у м. Запоріжжя, починаючи з 01.01.2009 р. виконавцем житлово-комунальних послуг для населення, що мешкає у житловому фонді комунальної власності з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води визначено Концерн «МТМ» в будинках, мережі яких безпосередньо приєднані до теплових мереж Концерну «МТМ».
Основною метою діяльності концерну «Міські теплові мережі» є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, призначеної для централізованого опалення, одержання прибутку для здійснення діяльності концерну та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу концерну.
Статтею 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 7 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.
У постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 зроблено висновок, що «споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі».
Згідно із приписами ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.
У відповідності до п. 18 діючих Правил надання населенню послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20-го числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк.
Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальні споживачі зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.
Згідно вимог ст.ст. 526, 530, 611, 612 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаї в ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором.
Відповідно до положень ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно зі ст.ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору, доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно інформації, наданої Департаментом реєстраційних послуг, відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 .
Судом з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна встановлено, що ОСОБА_1 з 07.10.2004 року є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору дарування квартири, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Бургазли І.І. від 29.04.2004р. , реєстр.№3661 .
Згідно з ч. 1 ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтею 151 Житлового кодексу (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію.
Статтею 67 ЖК визначено, що плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 68 ЖК, споживач зобов`язаний своєчасно вносити плату за житлово-комунальні послуги. Плата за комунальні послуги в будинках державного і громадського фонду вносяться щомісячно.
Відповідно до ст. 162 ЖК, плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін.
Плата за комунальні послуги береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами.
Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін.
Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 року № 1875-ІV (далі Закон України № 1875-ІV, в редакції, чинний у період з 01.01.2018 року по 01.05.2019 року), предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України № 1875-ІV, залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).
Згідно із п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України № 1875-ІV, споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 року № 2189-VIII (далі Закон України № 2189-VIII, введений в дію 01.05.2019 року), предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України № 2189-VIII, комунальні послуги це послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.
Відповідно до ст. 9 Закону України № 2189-VIII, споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.
Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.
Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.
Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України № 2189-VIII, індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Що стосується тверджень відповідача про те, що послуга гарячого водопостачання надана в меншому обсязі, то суд вказує на такі обставини.
Відповідно до типового Договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води споживач має право на зменшення розміру плати в разі ненадання послуг, надання їх не у повному обсязі, зниження якості , зокрема відхилення їх кількісних та/або якісних показників від затверджених нормативів (норм) споживання. Договором передбачено порядок встановлення факту неналежного надання або ненадання послуг та розв`язання спорів, згідно до яких у разі ненадання, надання неналежної якості послуги споживач повідомляє про це виконавця, У разі незгоди з результатами перевірки складається Акт-претензія про неналежне надання або ненадання послуг.
Отже, належними і допустимими доказами про ненадання послуг або надання їх неналежної якості є акти-претензії, претензії, тому ці обставини не можуть доводитись лише зазначенням цих обставин у запереченнях відповідача, який жодним доказом не довів, що до пред`явлення позову вчиняв будь-які дії, передбачені вказаними положеннями договору, чи звертався з цього приводу до Позивача. Таким чином, недотримання порядку та форми фіксації факту ненадання послуг, як це передбачено умовами договору, тягне за собою недоведеність відповідачем факту ненадання послуги або невиконання передбачених договором робіт. А тому за умовами договору вважається, що послуги фактично надані та є належної якості.
З огляду на вказане суд дійшов висновку про те, що Концерн "Міські теплові мережі" надавав відповідачам як споживачам за вказаною адресою послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, а відповідачі такі послуги прийняли, від їх отримання не відмовлялись, а тому повинні нести обов`язок із сплати за комунальні послуги, надані Концерном "Міські теплові мережі".
Отже, відповідачі фактично користувалися послугами, які надавав позивач упродовж жовтня 2015 по серпень 2021, а тому мають їх оплатити.
ОСОБА_1 як власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.322 ЦК України) і відповідачі як споживачі зобов`язані своєчасно вносити плату за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання. При цьому суд враховує, що на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна(ч.2 ст.317 ЦК України), а відтак, вимоги про стягнення заборгованості за надані послуги є законними і обґрунтованими.
З огляду на те, що на час розгляду справи судом сума заборгованості за послуги відповідачами не сплачена та матеріали справи не містять доказів того, що відповідачами було здійснено заходи по повному погашенню заборгованості, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених вимог.
На підставі п. 11 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення затверджених постановою КМУ № 630 від 21.07.2005 р. плата за послуги нараховуються згідно з показниками будинкового засобу обліку води, а у разі його відсутності (несправності) за нормативами (нормами) споживання: у разі відсутності засобів обліку води, встановлених у квартирі; у разі несправності квартирних засобів обліку, що не підлягає усуненню, з моменту її виявлення; -у разі відсутності у виконавця показань засобів обліку за розрахунковий період; за наявності витоків із загально будинкової мережі споживачі , які не мають квартирних засобів обліку або не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку, оплачують послуги з холодного, гарячого водопостачання та водовідведення за встановленими нормативами(нормами) за місяць, у якому ці витоки виявлені.
Відповідачам були здійсненні нарахування за послуги з постачання гарячої води на житлове приміщення на підставі п. 15 Правил, а саме за час проведення періодичної повірки засобів обліку води споживач оплачує відповідні послуги у такому порядку: з централізованого постачання холодної, гарячої води - згідно із середньомісячними показаннями засобів обліку за попередні три місяці; з централізованого опалення - згідно із середньомісячними показаннями засобів обліку за попередній опалювальний період.
Доводи відповідача у запереченнях щодо наявності лічильника, зокрема зняття його на повірку та проведення повірки у червні 2021 року, не заслуговують на увагу, оскільки станом на час пред`явлення позову прилад обліку на абонентському обліку не перебував, оскільки був знятий з обліку у зв`язку із непроходженням повірки з березня 2019 року, а тому відповідачам правомірно здійснювалося нарахування з березня 2019 року по липень 2021 року виходячи із середньомісячних показів засобів обліку за попередні три місяці
Крім того згідно з витягом з реєстру територіальної громади м.Запоріжжя щодо реєстрації місця проживання фізичної особи, ОСОБА_3 станом на 11.05.2022 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , а доказів того, що у спірний період ОСОБА_3 не користувалася наданими позивачем послуги надано не було, як і не надано доказів того, що Концерн «МТМ» відповідачами було повідомлено про те, що ОСОБА_3 не є користувачем послуг за вказаною адресою у зв`язку із від`їздом у іншу країну. Тим більше, доказів що ОСОБА_3 виїхала до іншої країни також надано не було.
Разом із тим, ОСОБА_1 у одному із судових засідань заявлено про застосування строку позовної давності.
Відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Статтею 257 ЦК України визначений загальний термін позовної давності три роки.
Відповідно до ст.264 ЦПК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.
Судом встановлено, що вимоги позивач пред`явив за період 01.11.2015 року по 01.10.2015 по 31.07.2021 року.
Разом із тим, у квітні 2016 року споживачами було сплачено 331,66 грн в погашення минулої заборгованості, оскільки поточне нарахування у цей період було 152,10 грн опалення, 0,00 ГВП, тобто відповідачами визнано борг за попередній період, отже з урахуванням визнання боргу у квітні 2016 року перебіг строку позовної давності щодо вимог з жовтня 2015 року перервався і розпочався знову в силу ч.3 ст.264 ЦК України. У подальшому відповідачами платежів не здійснювалося, строк позовної давності не переривався, з вимогами про стягнення боргу за 2015 рік позивач мав звернутися до суду до квітня 2019 року, проте звернувся у серпні 2021, поза межами строку позовної давності за платежами 10.2015-04.2016 рік, а тому трирічний строк позовної давності за цими платежами сплив. Разом із тим, з огляду на те, що позов є обґрунтованим, однак з вимогами до суду позивач звернувся у серпні 2021 року, суд вважає за необхідне застосувати трирічний строк позовної давності та стягнути з відповідачів заборгованість за період з 28.08.2018 року по 31.07.2021 (в межах заявлених вимог).
Крім того, у відповідності зі ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, оскільки позовні вимоги задоволені частково, з відповідачів на користь позивача також необхідно стягнути сплачений при подачі позову до суду судовий збір пропорційно до розміру задоволених вимог(65,12%)у розмірі 1478,22 грн. в рівних частках по 492,74 грн.
Керуючись ст. ст. 4,5,12, 81, 83, 89, 141, 259, 263-265, 268,273, 274, 280-284 ЦПК України, суд
Позов Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ІПН НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ), ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ,ІПН НОМЕР_3 АДРЕСА_1 ), ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_1 ) на користь Концерну «Міські теплові мережі» (місцезнаходження: м. Запоріжжя, бул.Гвардійський б.137 судовий збір у розмірі 1478,22 грн. в рівних частках по 492,74 грн з кожного.
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя протягом 30 днів з дня ухвалення рішення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його ухвалення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом 20 днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Запорізького апеляційного суду або через Орджонікідзевського районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його ухвалення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повне судове рішення складено 11.05.2022 року, та датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Суддя Ю.В. Апаллонова