Справа № 274/4225/21 Провадження № 2/0274/337/22 РІШЕННЯ
12.07.2022 м. Бердичів
Суддя Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області Большакова Т.Б.
за участю секретаря судового засідання Лободи В.Л.,
представника позивача - адвоката Лукашука О.В.,
розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Бердичівського міського нотаріального округу Коновальчук Тетяна Владиславівна про визнання договору дарування недійсним,
І. Короткий зміст позовних вимог
ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить визнати недійсним договір дарування квартири від 24.02.2010, розташованої за адреою: АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Бердичівського міського нотаріального округу Коновальчук Т.В., зареєстрований в реєстрі за №91.
В обгрунтування позовних вимог вказано, що укладаючи договір дарування, позивач помилився щодо обставин, які мають істотне значення, вважаючи, що це є договір довічного утримання, адже договір дарування є вкрай невигідним для нього правочином, оскільки в силу свого віку потребує сторонньої допомоги та підтримки. Зазначив, що укладаючи оспорюваний договір, вважаючи його договором довічного утримання, переживав скрутні часи через нестачу грошових коштів, почав зловживати спиртними напоями. Крім того вказує, що в силу свого похилого віку та безпорадного стану, а також перенесеної операції на правому оці, не розумів який документ підписує. Також, позивач стверджує, що про договір дарування від 24.02.2010 він дізнався лише у серпні 2020 після скандалу із відповідачем.
ІІ. Процедура і позиції сторін
Ухвалою суду від 30.07.2021 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження.
Ухвалою суду від 19.10.2021 задоволено клопотання позивача про виклик свідків, підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду.
Розгляд справи неодноразово відкладався за клопотанням представника позивача, а також у зв`язку з неявкою всіх учасників у судове засідання.
У судовому засіданні 18.05.2022 позивач підтримав вимоги позовної заяви. В їх обґрунтування додатково вказав, що хотів на відповідача, яка є його рідною племінницею, скласти заповіт на належну йому квартиру, в якій по теперішній час проживає. Останні роки відносини з племінницею погіршились, що стало підставою для звернення до суду. Наголосив, що в період підписання договору у нотаріуса мав поганий зір, оскільки переніс операцію на оці, зловживав спиртними напоями, у тому числі завдяки відповідачу, яка спонукала його до цього, тому не розумів, який документ підписує.
Представник позивача підтримав вимоги позовної заяви з підстав, які у ній викладені. Додатково зазначив, що мала місце помилка правової природи договору, оскільки позивач мав намір укласти договір довічного утримання. Крім того вказує, що в силу свого похилого віку, безпорадного стану, поганого зору та слуху не розумів, що підписує договір дарування.
Відповідач в судове засідання не з`явилась, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином; причини неявки суду не повідомила, відзиву не надала.
Третя особа, повідомлена про дату, час та місце розгляду справи в судове засідння не з`явилась, будь-яких заяв, клопотань не подавала.
Статтею 223 ЦПК України визначено наслідки неявки в судове засідання.
Так, відповідно до ч.ч.3,4 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі:1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки;2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки; 3) неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник; 4) неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою.
Таким чином, з урахуванням думки учасників провадження, суд вважає за можливим розглянути справу за відсутності відповідача, третьої особи.
При розгляді цивільної справи здійснювалось фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою.
ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом
Встановлено, що 24.02.2010 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір дарування квартири за адреою: АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Бердичівського міського нотаріального округу Коновальчук Т.В., зареєстрований в реєстрі за №91.
Також встановлено, що згідно виписки Житомирської обласної лікарні від 11.04.2006 проведена операція на правому оці.
ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 .
Свідок ОСОБА_1 , яка є дружиною позивача, повідомила, що ОСОБА_2 зі своєю матір`ю поїли її чоловіка спиртними напоями. Про те, що у 2010 році позивач уклав договір дарування їй було невідомо, лише у 2016 році вона дізналась, що то був не заповіт. Їй відомо, що до 2016 року позивач просив відповідача показати документи, які він підписав, натомість відповідач не надала їх, але усно сказала, що договір дарування. Зі слів позивача їй було відомо, що відповідач буде утримувати її та чоловіка ( позивача), лікувати. Пояснила, що з 2009 по 2010 рік ОСОБА_1 часто вживав спиртні напої.
Свідок ОСОБА_3 , пояснила, що з 2004 року по лютий 2022 року проживала з позивачем по сусідству, у 2020 році зі слів позивача їй стало відомо, що позивач подарував квартиру, а відповідач йому не допомагає, не приходить. Вказала, що позивач раніше зловживав алкогольними напоями, відбувались скандали.
ІV. Законодавство, що підлягає застосуванню, оцінка доказів та мотиви суду
Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК Україниволевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
Згідно статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.
Статтею 744 ЦК України передбачено, що за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.
Згідно ст. 750 ЦК України набувач може бути зобов`язаний забезпечити відчужувача або третю особу житлом у будинку (квартирі), який йому переданий за договором довічного утримання (догляду). У цьому разі в договорі має бути конкретно визначена та частина помешкання, в якій відчужувач має право проживати.
Відповідно до частин 1-5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом ; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Згідно ч. 1 ст. 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.
Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно була і має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не може бути підставою для визнання правочину недійсним.
Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди.
Обставинами, які вказують на помилку - неправильне сприйняття особою фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, дійсно було і має істотне значення, є: вік позивача, його стан здоров`я та потреба у зв`язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарування дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування.
Отже, наявність чи відсутність помилки - неправильного сприйняття позивачем фактичних обставин правочину, що вплинуло на волевиявлення особи під час укладення договору дарування замість заповіту чи договору довічного утримання, суд визначає не тільки за фактом прочитання сторонами тексту оспорюваного договору дарування та роз`яснення нотаріусом суті договору, а й за такими обставинами, як: вік позивача, його стан здоров`я та потреба у зв`язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарування дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування.
Лише в разі встановлення цих обставин норми частини першої статті 229 та статей 203 і 717 ЦК України у сукупності вважаються правильно застосованими.
До подібних правових висновків дійшов Верховний Суд України у постанові від 27.04.2016 року у справі № 6-372цс16, Верховний Суд у постановах від 12.03.2018 року у справі № 335/8252/14-ц та від 06.03.2019 року у справі № 2-761/06.
Суд не приймає пояснення позивача з приводу того, що останній не розумів природу укладання договору дарування, та вважав, що уклав згідно його пояснень у суді заповіт, а згідно змісту позовної заяви договір довічного утримання, оскільки останнім не надано суду жодного доказу та не зазначено взагалі про те, що між ним та відповідачем обговорювались умови договору довічного утримання, та не зазначено, які саме обов"язки будуть покладені на відповідача при укладанні договору довічного утримання. Натомість пояснив, що договір вирішив визнати недійсним після погіршення відносин між ним та племінницею.
Згідно ст. 76 ЦПК України докази встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно части 1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
В ході розгляду справи було допитано свідків ОСОБА_1 , ОСОБА_3
Оцінивши покази свідків ОСОБА_1 , ОСОБА_3 судом встановлено, що жоден із свідків не обізнаний про обставини, що передували укладенню договору від 24.02.2010, зокрема, про реальні наміри позивача щодо укладання договору, обговорення умов договору. На підставі чого, суд вважає, що покази свідків не підтверджують обставини позовної заяви.
Посилання позивача на те, що він переніс операцію на правому оці також не підтверджують обставину щодо перебування його у безпорадному стані на момент укладення договору дарування.
Докази про те, що в момент укладення договору дарування позивач був недієздатним чи перебував у безпорадному стані, як зазначено у позовній заяві - старече слабоумство, або вчинення тиску на нього в матеріалах справи також відсутні.
Позивач стверджує, що він мав намір укласти договір довічного утримання, проте жодним чином не обґрунтовує та належними доказами не доводить, що він потребує догляду, який з видів довічного утримання він мав намір отримувати, які саме обов`язки він розраховував щоб виконувала відповідач після укладення договору довічного утримання, що фактично має бути викладено у договорі.
Згідно п. 6 глави 9 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, якщо фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, має вади зору або з інших причин не має змоги самостійно прочитати документ, нотаріус уголос прочитує їй текст документа, про що на документі робиться відповідна відмітка.
Суд зважує й на те, що позивач з урахуванням стану зору, мав можливість вимагати у нотаріуса прочитати текст документу вголос, проте, такої вимоги позивачем не було заявлено.
Враховуючи зазначене, доводи позивача про те, що підписуючи оспорюваний договір дарування, він мав такі вади зору, які не давали йому змоги самостійно прочитати документ, а алкогольна залежність не дозволяла усвідомлювати зміст події, сприймаються судом критично.
Слід також зазначити, що позивач не позбувся єдиного житла, оскільки він зареєстрований та надалі проживає у квартирі АДРЕСА_1 , що не заперечується позивачем та підтверджується матеріалами справи.
Погіршення стосунків в родинному колі, що потягло за собою зміну у подальшому ставленні та намірів щодо укладення договору вже після його вчинення не може визнаватися правомірною та достатньою підставою для визнання його недійсним в контексті положень ст.229 ЦК України.
З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що укладаючи договір 24.02.2010 позивач був дієздатним, усвідомлював правову природу договору, що укладався сторонами, наслідки вчинення своїх дій, що свідчить про те, що волевиявлення дарувальника було направлено на настання реальних наслідків щодо дарування квартири.
Керуючись ст.ст. 247, 258, 259, 263-265, 273, 352, 354 ЦПК України, суд
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Бердичівського міського нотаріального округу Коновальчук Тетяна Владиславівна про визнання договору дарування недійсним відмовити.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Третя особа: приватний нотаріус Бердичівського міського нотаріального окруну Житомирської області Коновальчук Т.В., адреса: вул. К.Лібкнехта, буд.14, м. Бердичів, Житомирська обл., 13300.

Повний текст рішення виготовлено 13.07.2022

Суддя Тетяна БОЛЬШАКОВА