Справа № 199/1597/22
РІШЕННЯ

іменем України

06.09.2022

м. Дніпро

справа №199/1597/22

провадження № 2/199/1376/22

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Подорець О.Б.

секретаря судового засідання Барабаш Л.В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Орган опіки та піклування Адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , де треті особи - Орган опіки та піклування Адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради, ОСОБА_3 , про позбавлення батьківських прав, -

за участю учасників справи:

позивача ОСОБА_1

представника третьої особи - Проскуріної Є.К.

ВСТАНОВИВ:

У березні 2022 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , де треті особи - Орган опіки та піклування Адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради, ОСОБА_3 , Лівобережна окружна прокуратура міста Дніпра, про позбавлення батьківських прав.

В обґрунтування позову посилався на те, що з відповідачем по справі перебував у зареєстрованому шлюбі з 28 листопада 1997 року, який розірвано рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 липня 2011 року. Від шлюбу народилися діти - доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка на тепер є повнолітньою.

З часу припинення шлюбних стосунків, з 2011 року, відповідач проживає окремо і батьківські обов`язки щодо обох дітей не виконувала, не утримувала їх, протягом 2010-2011 років застосувала до дітей фізичне та психічне насилля, не піклувалася про дітей, коштів на утримання не надавала, не цікавилася і не цікавиться їх успіхами, не піклується про духовний та фізичний розвиток. На даний час відповідач працює і з неї стягуються аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_5 .

Враховуючи вимоги СК України, просив суд позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьківських прав щодо неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та стягнути з відповідача судові витрати по справі у вигляді сплаченого судового збору.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 червня 2022 року відкрито провадження у справі, визначено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження, та доручено третій особі надати до суду висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 по відношенню до неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Протокольною ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 13 липня 2022 року відмовлено позивачу у залученні до участі у справі в якості третьої особи Лівобережної окружної прокуратури міста Дніпра.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 13 липня 2022 року закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримав у повному обсязі, просив його задовольнити з підстав викладених в позові та наданих письмових доказів. Зокрема зазначив, що в найкращих інтересах дитини ОСОБА_3 буде позбавлення її матері батьківських прав щодо неї. Ухилення від виконання своїх батьківських прав ОСОБА_2 підтверджується наданими письмовими доказами щодо застосування останньою до дітей, в тому числі і до ОСОБА_5 фізичного та психологічного насилля та звернення його, як батька дітей, до органу опіки та піклування, а також до прокуратури протягом 2010-2011 років та у 2014 році. Крім того, просив не враховувати висновок Органу опіки та піклування, який суперечить інтересам дитини та є необґрунтованим і необ`єктивним.

Відповідач ОСОБА_2 до судового засідання не з`явилася, про причини неявки суд не сповістила. У підготовчому судовому засіданні позов не визнала.

Представник третьої особи Органу опіки та піклування адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради Проскуріна Є.К. в судовому засіданні просила врахувати висновок Адміністрації та додані до нього документи та відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову.

Третя особа ОСОБА_3 надала до суду заяву щодо розгляду справи за її відсутності та просила у її інтересах задовольнити позов у повному обсязі і не враховувати висновок Органу опіки та піклування, який суперечить її інтересам та є необґрунтованим та необ`єктивним.

Суд, вислухавши позивача, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Судом встановлено, що з 28 листопада 1997 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 липня 2011 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, копією рішення суду.

Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження.

Судом встановлено, що неповнолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає з батьком та знаходиться на його утримання та вихованні.

Висновком Органу опіки та піклування адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради №4/5-301 від 29 серпня 2022 року визнано недоцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3, відносно неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У статті 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

За змістом положень ч.ч. 7,8 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до ст.ст. 3,18 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 (набрала чинності для України 02.09.1991) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Відповідно до ст.9 Конвенції про права дитини дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктами 2, 4 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, є хронічними алкоголіками або наркоманами.

Виходячи з тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України суд має підстави для висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав виключно за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.16 постанови №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (з послідуючими змінами та доповненнями), ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Практика Європейського суду з прав людини (справа "Хант проти України" від 7 грудня 2006 року) свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини. Позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і тоді інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага. Також у своїй практиці, зокрема у справі "М.С. проти України" Європейський суд з прав людини наголосив, що на сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Крім зазначено, суд також бере до уваги, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (справа «Савіни проти України», рішення від 18 грудня 2008 року).

Як вбачається зі змісту позовних вимог, позивач ОСОБА_1 просить позбавити відповідача батьківських прав відносно неповнолітньої ОСОБА_3 з підстав ухилення від виконання ОСОБА_2 своїх обов`язків по вихованню дитини та зазначає про зловживання відповідача алкогольними напоями, що знайшло своє відображення у рішенні суду про розірвання шлюбу.

Так, рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 22.07.2011 встановлено, що шлюбні стосунки між сторонами припинено з жовтня 2009 року і на розірвання шлюбних стосунків сторін, в тому числі, вплинуло вживання ОСОБА_2 алкогольних напоїв. Крім того, даним рішенням також встановлено, що діти більшість часу проживають з бабусею.

Відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.164 СК України передбачає, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він є хронічними алкоголіками або наркоманами. Проте, стороною позивача таких доказів суду не надано, як і не надано доказів вживання ОСОБА_2 алкогольних напоїв після ухвалення рішення про розірвання шлюбу.

До тверджень позивача ОСОБА_1 про те, що ОСОБА_2 здійснює психологічний та фізичний тиск на ОСОБА_6 , а тому повинна бути позбавлена батьківських прав, суд ставиться критично, оскільки позивачем надано докази нанесення легких тілесних ушкоджень ОСОБА_5 , зі слів якої їх нанесла ОСОБА_2 , які стосуються подій 2011 року. Також, перевіривши звернення ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_3 , прокуратурою Амур-Нижньодніпровського району м.Дніпропетровська відмовлено в порушенні кримінальної справи постановою від 09.08.2011.

Водночас, судом також встановлено, що ОСОБА_1 дійсно звертався до голови Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпропетровську ради з питання позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 15 серпня 2012 року, а також до суду до ОСОБА_2 із позовом про позбавлення батьківських прав, проте ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 19 грудня 2012 року його позов за його заявою залишено без розгляду.

Крім того, позивачем надано докази його звернень до органу опіки та піклування Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпропетровську ради з приводу дій ОСОБА_2 по відношенню до дітей, зокрема і ОСОБА_3 , проте ці звернення охоплюють період 2010-2011 років.

Доказів того, що після 2012 року відповідач вчиняє фізичний та/або психологічний тиск на ОСОБА_3 , суду не надано, як і не надано доказів того, що ОСОБА_2 є сімейним кривдником і взята на облік згідно чинного законодавства.

Посилання позивача ОСОБА_1 , як на підставу позбавлення батьківських прав, на характеристики на ОСОБА_3 з КЗО НВК №57 ДМР про те, що з вересня 2013 року батько дитини взаємодіє з класним керівником, Довідку від 11.04.2022 лікаря педіатра про те, що здоров`ям дитини займався лише батько, інформацію надану КНП «Дніпропетровський центр первинної медико-санітарної допомоги №8» ДМР», про те, що довіреною особою в декларації ОСОБА_3 зазначено ОСОБА_1 , Довідка з театру-школи сучасного танцю, не є безумовним підтвердженням ухилення матері дитини ОСОБА_2 від виконання своїх батьківських обов`язків, враховуючи, в тому числі відносини, які склалися між батьками дитини.

Надані до матеріалів справи докази звернення позивача до органів поліції та до слідчого судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська стосуються невиконання ОСОБА_2 рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 22.10.2013 про стягнення з неї аліментів на утримання дітей на користь батька ОСОБА_1 .

Проте, на час розгляду справи ОСОБА_2 офіційно працює у КП «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги» ДОР» і сплачує аліменти присуджені їй вищезазначеним рішенням суду.

Розглядаючи справу, суд також враховує, що Наказом №004 від 04 січня 2011 року Управління-служби у справах дітей Амур-Нижньодніпровської районної у місті ради ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі заяв обох батьків - батька ОСОБА_1 та матері ОСОБА_2 взято на облік як дитину по відношенню до якої було скоєно психологічне насильство у сім`ї та внесено відомості до єдиної інформаційно-аналітичної системи.

Наказом №044 від 01 жовтня 2014 року Управління-служби у справах дітей Амур-Нижньодніпровської районної у місті ради ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на знято з обліку як дитину, яка проживає в сім`ї в якій батьки ухиляються від виконання батьківських обов`язків, внесено зміни до єдиної інформаційно-аналітичної системи.

Заперечення позивача ОСОБА_1 про те, що дані накази стосуються саме невиконання ОСОБА_2 своїх батьківських прав, суд не може взяти до уваги, оскільки належними доказами це не підтверджено і інформація про ухилення обох батьків від виконання своїх батьківських обов`язків не спростована. Крім того, позивачем не надано переконливих доказів неналежної винної поведінки по відношенню до неповнолітньої ОСОБА_3 , починаючи з 2014 року, тоді як позивач, як на підставу своїх позовних вимог посилається на неналежну поведінку відповідача, як матері дитини, саме за період 2010-2014 років.

Посилання позивача ОСОБА_1 на те, що ОСОБА_2 не зверталася до органу опіки та піклування з питання її участі у вихованні дітей, також не може бути безумовною підставою для позбавлення її батьківських прав.

Відповідно вимог ч.ч. 4,5,6 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Згідно ч. 1, ч. 2. ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Так, висновком Органу опіки та піклування адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради №4/5-301 від 29.08.2022 визнано недоцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3, відносно неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На переконання суду, зазначений висновок є обґрунтованим та узгоджується із доказами, дослідженими під час розгляду справи.

Крім того, суду не надано переконливих доказів того, що відповідач ОСОБА_2 на теперішній час негативно впливає на виховання спільної дитини сторін.

У ч. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Європейський суд з прав людини у справі "Мамчур проти України" (заява N 10383/09) від 16 липня 2015 року зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (параграф 100).

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів.

Згідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Безсумнівних доказів які свідчать про ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків відносно доньки, її винної поведінки, свідомого нехтування своїми обов`язками позивачем суду не надано.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення відповідачем проти позову про позбавлення його батьківських прав, оскарження відповідачем рішення про позбавлення його батьківських прав свідчить про його інтерес до дитини (висновок ВС, який викладений в постанові № 753/2025/19 від 06.05.2020).

За обставин недоведеності свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, а також враховуючи відносини, що склалися між батьками дитини, які не можуть дійти порозуміння у питаннях виховання спільної дитини, а також те, що мати дитини проти позбавлення батьківських прав заперечує, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

З урахуванням результату розгляду справи та у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, судові витрати розподілу не підлягають та відносяться на рахунок позивача.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 19, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 272, 273 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , де треті особи - Орган опіки та піклування Адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради, ОСОБА_3 , про позбавлення батьківських прав - відмовити у повному обсязі.

Судові витрати віднести на позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Копію судового рішення із викладом вступної та резолютивної частин видати учасникам справи, які були присутні у судовому засіданні, за їхньою заявою негайно після його проголошення.

Повний текст судового рішення складено 15 вересня 2022 року.

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання - АДРЕСА_1 .

відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , останнє відоме місце реєстрації - АДРЕСА_1 ; місце проживання - АДРЕСА_2 .

третя особа Орган опіки та піклування адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради, , місце знаходження - пр. Мануйлівський, 31, м. Дніпро, 49023.

третя особа ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання - АДРЕСА_1 .

Суддя О.Б. Подорець