Справа № 346/5381/21
Провадження № 2-з/346/22/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2022 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

в складі головуючого судді Яремин М.П.

з участю секретаря Сав`яка О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву представника ОСОБА_1 , адвоката Штендера Миколи Васильовича про забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Коломийської міської ради Івано-Франківській області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області, треті особи без самостійних вимог на стороні позивача: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , про визнання незаконними та скасування рішень Коломийської міської ради, державних реєстрацій земельних ділянок, рішень про державну реєстрацію прав,-

ВСТАНОВИВ:

06.05.2022 року представник позивача, адвокат Штендер М.В. звернувся до Коломийського міськрайонного суду із заявою про забезпечення позову, в якій просить забезпечити позов шляхом: заборони будь-яким особам у будь-який спосіб вчиняти дії щодо відчуження, зміни цільового призначення, поділу чи зміни конфігурації земельних ділянок з кадастровими номерами: :15:005:0082, :15:005:0079, а також заборонити будь-яким особам на проведення будь-яких будівельних робіт на вказаних земельних ділянках; та накладення арешту на земельні ділянки площею 0,01 га (кадастровий номер :15:005:0079) та площею 0,01 га (кадастровий номер :15:005:0082), що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , призначених для будівництва індивідуальних гаражів.

В цій заяві представник позивача вказує, що 09.11.2021 року позивач вже зверталася із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірні земельні ділянки та заборону вчинення відповідачами дій по будівництву на цих ділянках, оскільки як вказано позивачем в заяві існувала реальна можливість відчуження ОСОБА_2 та ОСОБА_3 спірних земельних ділянок, що б призвело до необхідності подачі нових позовів та утруднило б поновлення порушених прав позивача. Суд відмовив в задоволенні вказаної заяви у зв`язку з тим, що відсутні реальні докази, які б підтверджували можливість відповідачів відчужити земельні ділянки.

23.11.2021 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_7 укладено договір дарування земельної ділянки кадастровий номер :15:005:0079, а 24.11.2021 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_8 - договір дарування земельної ділянки :15:005:0082. Для захисту своїх прав позивач змушена була подати заяву про зміну предмета позову шляхом пред`явлення додаткових позовних вимог про визнання недійсними договорів дарування вказаних земельних ділянок та припинення права власності ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на вказані земельні ділянки. Посилаючись на ст. ст. 149, 150 ЦПК України, представник вказує, що існують реальні підстави вважати, що спірні земельні ділянки знову можуть бути відчужені, а не вжиття заходів забезпечення позову може в подальшому ще більше ускладнити або унеможливити виконання рішення суду.

Згідно з ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

З урахуванням приписів ч. 1 ст.153 та ч. 2 ст.247 ЦПК України розгляд заяви здійснюється без виклику сторін та без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Згідно з положеннями ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Види забезпечення позову передбачені ст. 150 ЦПК України. Зокрема зазначеною нормою визначено, що позов може бути забезпечено і шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, забороною вчиняти певні дії (пп. 1, 2 ч. 1).

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться в пунктах 4, 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Згідно з ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову .

При вирішенні питання про забезпечення позову суд здійснює оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням адекватності вимог заявника, забезпечення збалансованості інтересів сторін, наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, ймовірності утруднення виконання рішення суду в разі невжиття таких заходів.

Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та що невжиття заходів забезпечення позову призведе до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року в справі № 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) вказано, що під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами .

Предметом позову в даній справі є земельні ділянки, які передані у власність відповідачам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 для будівництва індивідуальних гаражів. 31.03.2022 року представником позивача подано заяву про зміну предмету позову (шляхом пред`явлення додаткових позовних вимог про визнання недійсними договорів дарування земельних ділянок) та клопотання про залучення у справу в якості співвідповідачів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Суду не надано належних та допустимих доказів на підтвердження дійсної вартості вказаного нерухомого майна, яка б дала змогу визначити співмірність із заявленими позивачем вимогами.

Заява представника позивача про забезпечення позову ґрунтується виключно на припущеннях щодо можливого утруднення виконання рішення суду в даній справі в разі задоволення позову. Саме лише припущення, що земельні ділянки можуть бути знову відчужені не може свідчити про існування обставин, які можуть істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Крім того, вжиття заходів забезпечення позову у визначений заявником спосіб (шляхом заборони будь-яким особам у будь-який спосіб вчиняти дії щодо відчуження, зміни цільового призначення, поділу чи зміни конфігурації земельних ділянок та на проведення будь-яких будівельних робіт на вказаних земельних ділянках), не співвідноситься із частиною заявлених позовних вимог, оскільки вони можуть бути спрямовані на обмеження прав, свобод та інтересів невизначеного кола осіб. Крім того, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не набули статусу учасників (відповідачів) в даній справі, оскільки клопотання про їх залучення ще не вирішено судом по суті.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідачів від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Позивачем заявлено вимоги про скасування рішень міської ради, державних реєстрацій земельних ділянок та визнання недійсними договорів дарування. Рішення суду на наслідками розгляду цих вимог не підлягає примусовому виконанню. Тому захід забезпечення позову у вигляді арешту земельних ділянок не є співмірним із заявленими позивачем вимогами.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 10 листопада 2021 року у справі № 361/6799/14-ц (провадження № 61-16714св21).

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

За таких обставин, суд вважає, що відсутні підстави для задоволення даної заяви.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 149, 150, 151-153, 247 ЦПК України, постановою Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», суд, -

УХВАЛИВ:

в задоволенні заяви представника ОСОБА_1 , адвоката Штендера Миколи Васильовича про забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Коломийської міської ради Івано-Франківській області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області, треті особи без самостійних вимог на стороні позивача: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , про визнання незаконними та скасування рішень Коломийської міської ради, державних реєстрацій земельних ділянок, рішень про державну реєстрацію прав, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали.

Суддя Яремин М. П.