Справа № 487/972/21
Провадження № 2/487/253/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2022 року м. Миколаїв

Заводський районний суд міста Миколаєва у складі: головуючого - судді Сухаревич З.М., за участю секретаря судового засідання - Драчинської О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства "Миколаївська теплоелектроцентраль" до ОСОБА_1 про стягнення боргу, -

ВСТАНОВИВ:

16 лютого 2021 року до Заводського районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства «Миколаївська теплоелектроцентраль» до ОСОБА_1 , в якій просить стягнути з відповідача заборгованість за спожиту теплову енергію в сумі 8811,33 грн., суму, на яку підлягає збільшенню борг з урахуванням індексу інфляції - 776,56 грн., три відсотки річних - 412,26 грн., судовий збір 2270 грн., посилаючись на невиконання ним умов договору надання послуг, що призвело до виникнення заборгованості.

Свої вимоги мотивували тим, що позивач надавав теплову енергію у період з 2018-2020 до житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 . На ім`я ОСОБА_1 було відкрито особистий рахунок № НОМЕР_1 . З рішення Заводського районного суду м. Миколаєва № 487/6388/17 від 17.09.2019 видно, що кв. АДРЕСА_2 перейшла у власність ОСОБА_1 за заповітом. За рішенням вбачається, що спадщина відповідачем прийнята на підставі заяви, про що внесено реєстраційний запис № 50175016 (26.10.2010). Тобто обов`язок сплачувати за комунальні послуги перейшов позивачу зі спадщиною і не припинився до 11.03.2020. Позивач вважає, що оплата комунальних послуг належить відповідачу з дня відкриття спадщини і не залежить від дати оформлення свідоцтва. Позивач надав теплову енергію за період з 01.10.2018 по 11.03.2020 на суму, яка з урахуванням перерахунку складає 8811,33 грн., за яку відповідач не сплатив. Надіслане відповідачу попередження залишено без задоволення. За період з 01.11.2018 по 01.02.2021 відповідачу нараховано 776,56 грн - сума на яку підлягає збільшенню борг з урахуванням індексу інфляції та 412,26 грн - три відсотки річних.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 01 квітня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду.

05 травня 2021 року до суду надійшли письмові пояснення ОСОБА_2 , в яких він зазначає, що з рішень Заводського районного суду м. Миколаєва убачається, що починаючи з кінця 2014 року власником кв. АДРЕСА_2 був не ОСОБА_1 , а сторонні особи, а з кінця 2015 року власником квартири була ОСОБА_3 , яка до початку березня 2020 року користувалась усіма комунальними послугами, проте позов до неї не подавався. ОСОБА_1 зміг потрапити до квартири лише у березні 2020 року. Враховуючи наведене, просив приєднати вказані пояснення та врахувати їх при ухваленні рішення, стягнути з позивача понесені відповідачем витрати на професійну правничу допомогу, розрахунок яких буде наданий додатково до закінчення судових дебатів.

13 травня 2021 надійшла заява представника відповідача, відповідно до якої він надає акти не допуску від лютого 2020 р.н., копію додаткової угоди до договору про ППД, копію акту приймання-передачі наданих послуг.

09 грудня 2021 року надійшла заява відповідача про розгляд справи без його участі.

31 січня 2022 року надійшла заява представника позивача про розгляд справи без її участі.

Враховуючи викладене, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку:

Відповідно до статей 66, 67, 162 ЖК України за користування житловим приміщенням, що належить громадянинові на праві приватної власності, сплачується плата за утримання будинку, прибудинкової території та плата за спожиті комунальні послуги.

Пунктом 1 частини першої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини другої статті 7 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Індивідуальний споживач, відповідно до положень статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Крім того, Згідно зі статтею 13 Конституції України власність зобов`язує. Вказана норма кореспондується зі статтею 322 ЦК України, відповідно до якої власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, новий власник майна не зобов`язаний повертати борги попереднього власника, якщо суд установить, що він не брав на себе обов`язку з їх сплати.

Якщо новий власник набув право власності у порядку спадкування, то він відповідно до статті 1218 Цивільного Кодексу України отримує всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини й не припинилися внаслідок його смерті, в розмірі вартості спадкового майна.

Отже, у разі прийняття спадщини спадкоємцем на нього покладаються усі обов`язки щодо заборгованості за комунальні послуги.

На підставі матеріалів справи встановлено, що Приватне акціонерне товариство «Миколаївська теплоелектроцентраль» в опалювальних сезонах здійснювала постачання теплової енергії до будинку по АДРЕСА_1 .

На ім`я ОСОБА_1 відкрито особистий рахунок № НОМЕР_1 для здійснення розрахунків за надані послуги теплопостачання у кв. АДРЕСА_2 .

11 березня 2020 року ОСОБА_1 уклав договір купівлі-продажу кв. АДРЕСА_2 , за умовами якого передав у власність вказану квартиру ОСОБА_4 .

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про теплопостачання», споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Згідно розрахунку заборгованості, наданого позивачем, ОСОБА_1 не виконав свої зобов`язання, внаслідок чого утворилась заборгованість за період з 01.10.2018 по 11.03.2020 на суму, яка з урахуванням перерахунку складає 8811,33 грн. Також за період з 01.11.2018 по 01.02.2021 відповідачу нараховано 776,56 грн - сума, на яку підлягає збільшенню борг з урахуванням індексу інфляції та 412,26 грн - три відсотки річних.

При цьому, позивач посилається на те, що кв. АДРЕСА_2 перейшла у власність ОСОБА_1 на підставі заповіту і спадщина відповідачем прийнята на підставі заяви, про що внесено відповідний реєстраційний напис № 50175016 (26.10.2010). Позивач вважає, що оплата комунальних послуг, як зобов`язання утримання майна належить відповідачу з дня відкриття спадщини.

Однак, суд не погоджується з такими твердженнями, виходячи з такого.

Дійсно, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 401/710/15-ц. наголосив, що обов`язок власника квартири, набутої як спадщини, оплачувати житлово-комунальні послуги виникає з моменту прийняття спадщини, а не з моменту отримання свідоцтва про право на спадщину та реєстрації права власності.

Однак, у цій справі до відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_1 після смерті ОСОБА_5 , яка склала заповіт на ОСОБА_1 , квартира АДРЕСА_2 перейшла у власність ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу від 01.02.2002 р., та в подальшому переходила у власність інших осіб на підставі договорів купівлі-продажу та договору дарування, що встановлено з рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 17.09.2019 у справі 3487/6388/17 провадження № 2/487/113/19..

17.09.2019 Заводським районним судом м. Миколаєва за позовом ОСОБА_1 ухвалено рішення, яким: визнано біржовий договір купівлі-продажу квартири, розташованої в АДРЕСА_3 , укладений 01.02.2002 та посвідчений за №1/35 на Товарній Біржі «Нерухомість-Центр» недійсним.

Визнано біржовий договір купівлі-продажу квартири, розташованої в АДРЕСА_3 , укладений між ОСОБА_7 з одного боку та ОСОБА_5 з іншого, укладений 12.09.2001 та посвідчений за № 1-333 Універсальною Товарною Біржею «Миколаївська Нерухомість 2000», зареєстрований 28.09.2001КП «ММБТІ» в реєстровій книзі №91 за реєстровим№16284 дійсним.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на квартиру, розташованої в АДРЕСА_3 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відтак встановлено, що спірна квартира вибула із власності спадкодавця ОСОБА_5 у незаконний спосіб, що в подальшому стало наслідок порушення прав спадкоємця - ОСОБА_1 на спадкування цього майна, яке було відновлено рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 17.09.2019, яке набрало законної сили 29 жовтня 2019 року.

Враховуючи встановлені обставити, неспроможними є посилання позивача на набуття ОСОБА_1 права власності на квартиру у 2010 році.

Враховуючи, що за змістом ст.ст. 2, 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації Постанова об`єднаної палати Касаційного господарського суду Верховного Суду від 24.01.2020 у справі № 910/10987/18), суд дійшов висновку, що у даній справі ОСОБА_1 набуто право власності на кв. кв. АДРЕСА_2 - 29 жовтня 2019 року (дата набрання рішенням суду законної сили).

Відтак, саме з цього часу у ОСОБА_1 , як власника майна, виник обов`язок щодо його утримання та сплати житлово-комунальних послуг.

А новий власник майна не зобов`язаний повертати борги попереднього власника (постанова Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 686/6276/19).

Пояснення відповідача, що він зміг потрапити у квартиру лише у березні 2020 року, суд відхиляє, оскільки це не означає, що власник не повинен брати участі в утриманні належного йому майна.

Враховуючи викладене, позов в частині стягнення боргу за теплову енергію за період з 01.10.2018 по 31.10.2019 не підлягає задоволенню, оскільки пред`явлений до неналежного відповідача.

Разом з тим, позов підлягає задоволенню в частині стягнення з ОСОБА_1 боргу за спожиту теплову енергію з 01.11.2019 по 11.03.2020, трьох процентів річних та індексу інфляції за період з 01.12.2019 по 01.02.2021.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань і одностороння зміна умов договору не допускається.

Положеннями ст.ст. 610, 611 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Уразі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Виходячи з розрахунку, наданого представником позивача, заборгованість за період з 01.11.2019 по 11.03.2020 (з урахуванням перерахунку - 332,91) складає 4336,7 грн.: листопад 2019 року - 373,34 грн, грудень 2019 року - 1182,19 грн, січень 2020 року - 1050,97 грн, лютий 2020 року - 1017,51 грн, березень 2020 року - 1045,60 грн (- 332,91).

Враховуючи викладене, суд вважає що саме у вказаному розмірі підлягає стягненню сума заборгованості за спожиту теплову енергію з ОСОБА_1 .

У відповідності до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми.

Відтак, позивач також має право на стягнення 3% річних та борг з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Розрахунок 3 % річних виконується за формулою: Сума санкції = С х 3 х Д / 365 / 100, де С - сума заборгованості; Д - кількість днів прострочення.

Так, сума боргу у періоді складає:

з 11/12/2018 до 31/12/2018 - 373,34 грн.

з 01/01/2020 до 31/01/2020 - 1 555,53 грн.

з 01/02/2020 до 29/02/2020 - 2 606,50 грн.

з 01/03/2020 до 31/03/2020 - 3 624,01 грн.

з 01/04/2020 до 31/01/2021 - 4 336,70 грн.

Отже, розмір 3% річних складає 128,80 грн:

з 11/12/2018 до 31/12/2018 (373,34 x 3 % x 21 день : 365 : 100) - 0,64 грн.

з 01/01/2020 до 31/01/2020 (1 555,53 x 3 % x 31 день : 366 : 100) - 3,95 грн.

з 01/02/2020 до 29/02/2020 (2 606,50 x 3 % x 29 днів : 366 : 100) - 6,20 грн.

з 01/03/2020 до 31/03/2020 (3 624,01 x 3 % x 31 день: 366 : 100) - 9,21 грн.

з 01/04/2020 до 31/12/2020 (4 336,70 x 3 % x 275 днів : 366 : 100 ) - 97,75 грн.

з 01/01/2021 до 31/01/2021 (4 336,70 x 3 % x 31 : 365 : 100) -11,05 грн.

Інфляційні витрати:

(11/12/2018 - 31/12/2018) Індекс інфляції 100,80: 373,34 x 1,0080 - 373,34 = 2,99 грн

(01/01/2020 - 31/01/2020) Індекс інфляції 100,20: 1 555,53 x 1,0020 - 1 555,53 = 3,11 грн.

(01/02/2020 - 29/02/2020) Індекс інфляції 99,70: 2 606,50 x 0,9970 - 2 606,50 = -7,82грн.

(01/03/2020 - 31/03/2020) Індекс інфляції 100,80: 3 624,01 x 1,0080 - 3 624,01 = 28,99 грн.

(01/04/2020 - 31/01/2021) Індекс інфляції квітень 2020 -100,80, травень 2020 - 100,30, червень 2020 - 100,20, липень 2020 - 99,40, серпень 2020 - 99,80, вересень 2020 - 100,50, жовтень 2020 - 101,00, листопад 2020 - 101,30, грудень 2020 - 100,90, січень 2021 - 101,30.

Інфляційне збільшення: (100,80 : 100) x (100,30 : 100) x (100,20 : 100) x (99,40 : 100) x (99,80 : 100) x (100,50 : 100) x (101,00 : 100) x (101,30 : 100) x (100,90 : 100) x (101,30 : 100) = 1,05619378.

Розрахунок: 4 336,70 x 1,05619378 - 4 336,70 = 243,70 грн.

Разом, сума на яку підлягає збільшенню борг з урахуванням індексу інфляції складає 270,97 грн.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити частково, а саме стягнути з ОСОБА_1 борг за спожиту теплову енергію за період з 01.11.2019 по 11.03.2020 у сумі 4336,70 грн., три відсотки річних - 128,80 грн та суму, на яку підлягає збільшенню борг з урахуванням індексу інфляції - 270,97 грн., а всього 4 736,47 грн.

Судові витрати по справі підлягають розподілу відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.2 ст.137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Позивачем при звернення до суду було сплачено судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 2270,00 грн.

Враховуючи що позов задоволено частково (47,36%), з відповідача на користь позивача належить стягнути судовий збір у сумі 1075,07 грн.

Щодо витрат на правничу допомогу.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України - витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат : 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються - згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат - учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з ст. 12 ч.3, 81 ч.1 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підтвердження обсягу наданих послуг, виконаних робіт та їх вартості представником відповідача суду надано: 1) Додаткову угоду до договору про надання професійної правничої (правової) допомоги від 09 квітня 2021 року. 2) акт приймання-передачі від 13 травня 2021 року, відповідно до якого сума витрат на правничу допомогу складає 6000 грн.

Отже, представником відповідача надані докази, які підтверджують надання правничої допомоги.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що позов задоволено частково, з позивача належить стягнути на користь відповідача витрати на оплату правничої допомоги пропорційно розміру задоволених вимог (47,36%) - 2 841,65 грн.

Керуючись ст. ст.12, 13, 76-82, 133, 137, 141, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов Приватного акціонерного товариства «Миколаївська теплоелектроцентраль» до ОСОБА_1 про стягнення боргу - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Миколаївська теплоелектроцентраль» борг за спожиту теплову енергію в сумі 4336,70 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Миколаївська теплоелектроцентраль» три відсотки річних - 128,80 грн та суму, на яку підлягає збільшенню борг з урахуванням індексу інфляції - 270,97 грн.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Миколаївська теплоелектроцентраль» судовий збір у розмірі 1075,07 грн.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Миколаївська теплоелектроцентраль» на користь ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу у сумі 2 841,65 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Приватне акціонерне товариство "Миколаївська теплоелектроцентраль", місцезнаходження: м. Миколаїв, Каботажний спуск, 18, Код .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_4 .

Повне судове рішення складено 07 лютого 2022 року.

Суддя З.М. Сухаревич