КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції Лужецька О.Р.
Апеляційне провадження № 22-ц/824/5330/2022
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 грудня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мережко М.В.,

суддів - Ігнатченко Н.В., Савченка С.І.,

секретар - Олешко Л.Ю.

Розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м.Києва від 02 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні майном шляхом вселення.

Заслухав доповідь судді апеляційного суду, дослідив матеріали справи, перевірив доводи апеляційної скарги, -

В с т а н о в и в :

У жовтні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні майном шляхом вселення.

Свої вимоги мотивує тим, що він є власником квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яку він придбав на прилюдних торгах.

Зазначає, що фактично в даній квартирі проживають відповідачі колишній власник - ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , які перешкоджають позивачу вселитися до квартири та не надають ключів від квартири.

З огляду на те , що відповідачі перешкоджають правомірному використанню позивачем свого майна ,що є порушенням його права власності , він був змушений звернутися до суду з даним позовом.

У прохальній частині позову ОСОБА_4 просить - вселити його у квартиру АДРЕСА_2 , судові витрати покласти на відповідачів .

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 11 листопада 2020 року відкрито провадження у даній справі та постановлено провести розгляд даної справи в порядку загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання.

Ухвалою суду від 31 травня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 02 листопада 2021 року позов задоволено.

Вирішено усунути ОСОБА_2 перешкоди в користуванні квартирою АДРЕСА_2 шляхом його вселення в дану квартиру.

Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 420,40 грн з кожного.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідачка ОСОБА_1 (в особі адвоката Мельничук О.В.) подала апеляційну скаргу.

Просила скасувати рішення суду, посилаючись на порушення норм матеріального права, та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову . В апеляційній скарзі зазначає, що суд при винесенні рішення не з`ясував обставини, що мають значення для вирішення справи, суд безпідставно відмовив у зупиненні розгляду справи до розгляду іншої справи за його позовом до ОСОБА_2 та інших відповідачів про визнання недійсними прилюдних торгів (справа № 753/4819/21). Дані справи пов`язані між собою, і в разі задоволення позову про визнання прилюдних торгів недійсними, йому, відповідачу ОСОБА_3 прийдеться подавати позов про виселення ОСОБА_2 .

У відзиві на апеляційну скаргу, позивач ОСОБА_2 зазначив ,що апелянт навмисно не вказує, що існує рішення про відмову у позові ОСОБА_1 про визнання прилюдних торгів недійсними. Крім того, наявність справи, на яку посилається апелянт , не впливає на розгляд цієї справи. На думку ОСОБА_2 апелянт навмисно користується процесуальними тонкощами чинного законодавства, і єдиною метою апелянта є виключно затягування часу та перешкоджання спробам позивача забезпечити захист своїх прав як власника майна.

Відповідно до ст. 44 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до ст.ст. 128-131 ЦПК України сторони повідомлені про день та час розгляду справи на 27 жовтня 2022 року,01 грудня 2022 року за адресами, наявними в матеріалах справи. Позивач приймав участь у розгляді справи в суді апеляційної інстанції. Апелянт та його представник адвокат Ластовка В.В. в судове засідання не з`явились. Враховуючи, що сторони були належним чином повідомлені про день та час розгляду справи, відсутні підстави вважати причини неявки поважними.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_2 є власником квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яку він придбав на прилюдних торгах.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 21 липня 2020 року право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрована за ОСОБА_2 на підставі свідоцтва від 21 липня 2020 року № 1137 про придбання майна з прилюдних торгів (аукціону) виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Анохіною В.М. (а.с.7, 8).

У свідоцтві від 21 липня 2020 року, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу на підставі акта про реалізацію предмета іпотеки ВП №60040900 від 21 липня 2020 року, зазначено, що майно (квартира) придбана ОСОБА_2 за суму 913493,12 грн, раніше належала ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 28 лютого 2001 року.

Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 14 січня 2021 року визнано ОСОБА_3 , ОСОБА_1 такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою за адресою : АДРЕСА_1 .

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 03 лютого 2021 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 , про визнання недійсним акту про реалізацію предмета іпотеки від 21 липня 2020 року, винесеного приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Лановенко Л.О. в рамках виконавчого провадження №60040900, визнання недійсним протоколу №490728 проведення електронних торгів ДП «СЕТАМ», визнання недійсними прилюдних торгів з реалізації квартири за адресою: АДРЕСА_1 , які відбулись через ДП «СЕТАМ».

Частиною 4 ст.82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. (ч. 5 ст.82 ЦПК України)

Відповідно до ч.7 ст.82 ЦПК України правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.

Крім того, судом встановлено, що 26 серпня 2020 року ОСОБА_2 звертався до Дарницького управління поліції ГУНП в м. Києві із заявою про вчинення злочину щодо неможливості потрапити до придбаної ним квартири за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.10).

В листі-відповіді Дарницького управління поліції ГУНП в м. Києві на вказану заяву позивачу було рекомендовано за захистом своїх порушених прав звернутись до суду (а.с.13).

Висновок суду першої інстанції, що між сторонами склалися конфліктні відносини, відповідачі заперечують проти вселення позивача та користування останнім вказаним житлом, і це є порушенням прав позивача, відповідає встановленим обставинам справи.

Доводи позивача, що відповідачі чинять йому перешкоди в користуванні житлом, внаслідок чого позивач не може потрапити до квартири, власником якої він є, де позивач має право на проживання та у зв`язку з чим позивач змушений проживати в іншому житловому приміщенні, і це є порушенням його права власності підтверджені належними і допустимими доказами.

Основоположні принципи здійснення правомочностей власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом.

Відповідно до ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Статтею 9 Житлового кодексу Української РСР встановлено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом.

Згідно положень ч.1 та 4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Правова позиція Європейського суду з прав людини, відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод (далі - Конвенція), гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.

Це покладає на Україну в особі її державних органів зобов`язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K. від 21.02.1990 р.). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24.11.1986 р.), так і на наймача (рішення у справі Larkos v. Cyprus від 18.02.1999 р.).

Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ч.ч. 1,2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.

Відповідно ч.1 ст.383 ЦК України власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, а згідно ч.1ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Вбачається, що чинення перешкод у користуванні спірною квартирою полягає у відмові відповідачів впускати позивача до спірної квартири.

Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Твердження та посилання відповідачки в апеляційній скарзі на обставини щодо розгляду інших справ , на які вона посилається як на підставу своїх заперечень щодо позовних вимог на висновків суду першої інстанції є безпідставними , не спростовують висновків суду першої інстанції, та спростовуються матеріалами справи.

За змістом ст.ст. 76-81 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ЦПК України обов`язок доведення факту порушення або оспорювання прав і охоронюваних інтересів покладено саме на позивача, а відсутність порушеного права встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Разом з тим, з урахуванням практики ЄСПЛ (пункт 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, заява № 22414/93) та пункт 75 рішення від 05 квітня 2005 року у справі "Афанасьєв проти України" (заява № 38722/02) судом враховано, що в кінцевому результаті ефективний спосіб захисту прав повинен забезпечити поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування, тобто такий захист повинен бути повним та забезпечувати таким чином мету здійснення правосуддя та принцип процесуальної економії (забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту).

Тобто, для відновлення прав позивача , як власника квартири , необхідним є повернення в становище, яке існувало до моменту порушення, тобто коли його права не ставилися під сумнів і він міг вільно користуватись цими правами.

З передбачених статтею 16 Цивільного кодексу України та вимог ЦПК України способів захисту прав, найбільш обґрунтованим і ефективним у цьому випадку є саме визнання відповідних прав за Позивачем.

Задоволення позовних вимог в даній справі поверне сторони у становище, при якому буде захищено право власності позивача.

За таких обставин, ураховуючи зміст правових механізмів забезпечення прав усіх сторін спірних правовідносин, ефективним відновленням прав ОСОБА_2 , є вселення його у квартиру, яка є його власністю.

З огляду на встановлені судом обставини, суд першої інстанції, з висновком якого погоджується апеляційній суд, дійшов правильного висновку про задоволення позову ОСОБА_2 щодо усунення перешкоди в користуванні квартирою шляхом його вселення в дану квартиру.

Відповідно до вимог ст.375 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України ,колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 365, 367,369,374,375,381 - 384 ЦПК України, суд-

П о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 02 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини судового рішення з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення складено 23 грудня 2022 року.

Головуючий

Судді