ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5565/22 Справа № 183/6273/21 Суддя у 1-й інстанції - Оладенко О. С. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2022 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Деркач Н.М., Куценко Т.Р.,

секретар судового засідання: Астатурян А.В.

сторони:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю Агро-Віта 2000, Товариство з обмеженою відповідальністю Аграрне підприємство Придніпровське

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справи,апеляційну скаргу адвоката Павлова Єгора Глебовича, який діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 червня 2022 року, яке постановлено суддею Оладенко О.С. у м.Новомосковськ Дніпропетровської області,повний текст рішення суду складено 24 червня 2022 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю Агро-Віта 2000, Товариства з обмеженою відповідальністю Аграрне підприємство Придніпровське про розірвання договору оренди земельної ділянки, -

ВСТАНОВИВ:

В вересні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Агро-Віта 2000, Товариства з обмеженою відповідальністю Аграрне підприємство Придніпровське про розірвання договору оренди земельної ділянки.

В обґрунтування позову зазначено, що згідно державного акту на право приватної власності №113719 від 28.11.2002 року, позивачу на праві власності належить земельна ділянка, площею 5,69 га, кадастровий номер :02:021:0173, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Попасненської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області.

10 березня 2012 року між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю Агро-Віта 2000 було укладено Договір оренди земельної ділянки, відповідно до якого позивач надала Товариству з обмеженою відповідальністю Агро-Віта 2000 в строкове, платне користування належну їй земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 5,69 га.

20 квітня 2018 року між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю Агро-Віта 2000 та новим орендарем Товариством з обмеженою відповідальністю Аграрне підприємство Придніпровське укладено Додаткову угоду, згідно якої Товариство з обмеженою відповідальністю Агро-Віта 2000 передає, а Товариство з обмеженою відповідальністю Аграрне підприємство Придніпровське приймає на себе права та обов`язки сторони (Орендаря), передбачені в Договорі оренди. Також сторони погодили, що орендна плата вноситься Орендарем у грошовій формі в розмірі 7,5 % нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що складає 14097,78 грн. за рік оренди, а також Орендар проводить безкоштовне завезення соломи до садиби Орендодавця та здійснює безкоштовну оранку та культивацію присадибної ділянки Орендодавця до 0,40 га в територіальних межах Орендаря на підставі поданої письмової заяви.

Позивач вважає, що в договорі оренди, з урахуванням додаткових угод, визначено три форми орендної плати: грошову; натуральну, яка є самостійною та підлягає виплаті (виконанню); відробіткову, яка є самостійною та підлягає виплаті (виконанню).

На момент звернення позивача до суду відповідачами у період з 2017 по 2020 рік, включно, взагалі не виконуються взяті на себе зобов`язання щодо безкоштовної поставки 1 тони грубих кормів (соломи) до садиби Орендодавця, а також не надаються послуги по обробітку присадибної земельної ділянки Орендодавця до 0,40 та (оранка та культивація).

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 червня 2022 року у позові ОСОБА_1 відмовлено повністю.

В апеляційній скарзі адвокат Павлов Єгор Глебович, який діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду та прийнятя нового рішення про задоволення позову.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що починаючи з 2017 року відповідачами не виконуються взяті на себе зобов`язання щодо безкоштовної поставки 1 тони грубих кормів (соломи) до садиби Орендодавця, а також не надаються послуги по обробітку присадибної земельної ділянки Орендодавця до 0,40 та (оранка та культивація).

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Пунктами 10, 11 частини 2 статті 2 ЦПК України визначено, що одними із основних принципів цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи судом та неприпустимість зловживання процесуальними правами.

Згідно ч. 1 ст. 371 ЦПК України, апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів із дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження, а апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції - протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду, як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з нормами ст. 17 Конвенції, жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.

Ратифікуючи зазначену Конвенцію Україна взяла на себе зобов`язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

У своєму рішенні у справі «Калашников проти Росії» Європейський суд зазначив, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці Суду, зокрема, складність справи, поведінка заявника та поведінка компетентних органів влади.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду вбачається, що питання про порушення ст. 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції - принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом.

Вищенаведені положення закону направлені на дотримання розумних строків розгляду справи і на недопущення зловживання своїми процесуальними правами та правами інших осіб, які беруть участь у справі.

Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, №11681/85, §35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року).

Виходячи з вищенаведених норм Конвенції та практики Європейського суду, вимог п.11 частини 3 статті 2 ЦПК України, статті 371 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності не зявившихся у судове засідання сторін по справі.

Заслухавши суддю- доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає ззадоволенню, з огляду на наступне.

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, позивачу ОСОБА_1 на підставі державного акту на право приватної власності Ш-ДП № 113719 належить земельна ділянка площею 5,69 га, кадастровий номер :02:021:0173, яка передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Попасненської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області. (а.с.11).

Згідно Договору оренди земельної ділянки від 10 березня 2012 року, позивач передала зазначену земельну ділянку у строкове платне користування Товариству з обмеженою відповідальністю Агро-Віта 2000 Договір зареєстрований у відділі Держкомзему у Новомосковському районі 24.09.2012 року.(а.с.7-8).

20 квітня 2018 року між позивачем, ТОВ АФ «Олімпекс-Агро» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Аграрне підприємство «Придніпровське» укладено Додаткову угоду про заміну сторони та внесення змін до Договору оренди від 10 березня 2012 року.

Відповідно п. 1 Додаткової угоди, зі згоди позивача, Товариство з обмеженою відповідальністю Агро-Віта 2000 передало, а Товариство з обмеженою відповідальністю Аграрне підприємство Придніпровське прийняло на себе права та обов`язки сторони (Орендаря), передбачені в Договорі оренди.

Згідно пункту 4.2 Додаткової угоди від 20 квітня 2018 року, орендна плата вноситься Орендарем у грошовій формі в розмірі 7,5% нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що складає 14097,78 грн., а також Орендар проводить безкоштовне завезення 1 тонни соломи до садиби Орендодавця та здійснює безкоштовну оранку та культивацію присадибної ділянки Орендодавця до 0,40 га в територіальних межах Орендаря, на підставі поданої письмової заяви Орендодавцем (а.с.26).

Звертаючись до суду з позовом, позивач посилалася на те, що в порушення умов договору та додаткової угоди до договору, відповідач не здійснив оплату орендної плати у повному обсязі, а саме: не здійснив поставку соломи до садиби орендодавця, а також не здійснив оранку та культивацію присадибної ділянки.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з відсутності на правових підстав для задоволення позову.

Однак, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 14 Конституції України, статті 1 ЗК України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Відповідно до частини другої статті 95 ЗК України порушені права землекористувачів підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частин першої та другої статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Статтею 2 Закону України «Про оренду землі» у редакції, чинній на момент укладання додаткової угоди, передбачено, що відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, іншими нормативно правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Згідно зі статтею 13 вказаної редакції Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про оренду землі» у редакції, чинній на момент укладання договору, істотними умовами договору оренди землі: є об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Згідно з положеннями статей 21,22 зазначеної редакції Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. Орендна плата справляється у грошовій формі. За згодою сторін розрахунки щодо орендної плати за землю можуть здійснюватися у натуральній формі. Розрахунок у натуральній формі має відповідати грошовому еквіваленту вартості товарів за ринковими цінами на дату внесення орендної плати.

Частиною першою статті 32 Закону України «Про оренду землі» у редакції, чинній на момент підписання додатку до договору, визначено, що на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Відповідно до пункту «д» частини першої статті 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.

Аналіз вище вказаних норм права дає підстави для висновку, що підставою для розірвання договору оренди землі є саме систематична несплата орендної плати. Зазначені положення закону вимагають систематичної (два та більше випадки) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди.

У Постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі №183/262/17 зроблено висновок, що частинами першою і другою статті 651 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати (два та більше випадки). При цьому, систематична сплата орендної плати не у повному обсязі, визначеному договором, тобто як невиконання, так і неналежне виконання умов договору, є підставою для розірвання такого договору, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Колегія суддів наголошує на тому, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, тому подання позивачем доказів на підтвердження наведених вище обставин є обов`язковим, оскільки в цій частині між позивачем та відповідачем виник спір про право, і такі докази матимуть значення для ухвалення рішення у справі. Докази, які позивач повинен подати в рахунок обґрунтування всіх тих обставин, на які він посилається як на підставу для задоволення його вимог, і на підставі яких суд в подальшому встановлює наявність або відсутність підстав для задоволення позову чи відмови у його задоволенні, повинні бути виключно належними та допустимими.

Позивач, як сторона по справі, зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, відповідно до ст.81 ЦПК України.

Як вбачаєься із матеріалів справи, відповідачем не здійснено поставки 1 тонни соломи до садиби орендодавця, та не здійснено культивацію присадибної ділянки Орендодавця до 0)40 га., що відповідачем не заперечується, при цьому, зазначаючи, що це не є обов`язковим.

Проте, п.4.2 додаткової угоди від 20 квітня 2018 року, сторони домовились внести зміни в абзац 4 п.5 Договору від 10 березня 2012 року, розділу «Орендна плата» та викласти його в наступній редакції: « За користування вказаною в договорі земельною ділянкою орендар нараховує орендодавцю щороку орендну плату у грошовій формі у розмірі 7,5% від нормативно-грошової оцінки землі, що становить 14 097,78 грн., а також проводить безкоштовне завезення соломи до садиби орендодавця та здійснює безкоштовну оранку та культивацію присадибної ділянки орендодавця до 0,40 га в територіальних межах орендаря, на підставі поданої письмової заяви орендодавцем».

У порушення умов договорів, орендарем здійснювалася орендна плата лише у грошовій формі, при цьому, оранка та культивація присадибної ділянки позивача та поставка соломи до садиби не здійснювалася взагалі протягом строку дії додаткової угоди від 20 квітня 2018 року, що свідчить про систематичну несплату у цій частині орендної плати, визначеної договором.

Тому ненадання послуг із поставки соломи, оранки та культивації присадибної ділянки позивача є істотною обставиною для розірвання договору або укладення його на інших мовах.

Аналогічний правовий висновок щодо невиконання товариством умов договорів оренди, викладений у постанові Верховного Суду від 11 вересня 2019 року у справі №183/1754/16-ц, провадження №6125323 св 18.

Таким чином, колегія суддів вважає, що систематична несплата орендної плати у відробітковій та натуральній формі, а саме, оранка, культиваціяприсадибної земельної ділянки та поставка соломи до садиби орендодавця є істотними порушеннями умов договору, в той час як згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У зв`язку з чим, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про виконання відповідачем умов договору та додаткової угоди до договору оренди землі. Доказів того, що товариство з обмеженою відповідальністю «Аграрне підприємство «Придніпровське» здійснювало дії щодо належного виконання спірного договору оренди та додаткової угоди до договору оренди землі, у вказаній частині, але позивач відмовилася приймати належне його виконання, відповідач суду не надав, що є його процесуальним обов`язком.

Таким чином, неналежне виконання умов договору в частині невиконання обов`язку зі сплати орендної плати в частині безкоштовного завезення соломи до садиби орендодавця та безкоштовної оранки та культивації присадибної ділянки, є порушенням умов договору оренди земельної ділянки, яке дає право орендодавцю вимагати розірвання такого договору, незважаючи на те, чи виплачена у подальшому заборгованість, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У звязку з чим, доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу.

Тож, враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено без дотримання вимог матеріального та процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню, з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Керуючись ст.ст.374,376,382-384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Павлова Єгора Глебовича, який діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 червня 2022 року скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

Розірвати договір оренди земельної ділянки площею 5,69 га, кадастровий номер №0:02:021:0173, без номеру від 10 березня 2012 року, укладений між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю Агро-Віта 2000, зареєстрований у відділі Держкомзему у Новомосковському районі Дніпропетровської області, про що у Державному реєстрі зроблено запис від 24.09.2011 року за №00-167 з урахуванням змін та доповнень, які були внесені додатковою угодою від 20.04.2018 року про заміну сторони орендаря та внесення змін до Договору оренди від 10.03.2012 року.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Аграрне підприємство Придніпровське на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збру в сумі 1362 грн.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 13 жовтня 2022 року.

Головуючий: суддя А.П. Барильська

Судді: Н.М. Деркач

Т.Р. Куценко