ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2022 року

м. Черкаси

Справа № 712/12917/21
Провадження № 22-ц/821/1013/22
категорія: 304090000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Василенко Л. І.,

суддів: Бородійчука В. Г., Карпенко О. В.,

учасники справи:

позивач акціонерне товариство «Акцент-Банк»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент Банк» на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 14 червня 2022 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Акцент Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, у складі: головуючого судді Романенко В. А., повний текст рішення складено 17 червня 2022 року,

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2021 року АТ «Акцент-Банк» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги обґрунтував тим, що ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в АТ «Акцент-Банк» з метою укладення кредитного договору № б/н та отримання кредитної картки.

ОСОБА_1 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 44,40 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана анкета-заява разом з Умовами, правилами та Тарифами складає між нею та Банком договір, що підтверджується підписом відповідача в заяві.

Банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач не виконувала зобов`язання по договору, внаслідок чого у неї виникла заборгованість, яка станом на 22.09.2021 складає 27988,12 грн, з яких: 22242,82 грн - заборгованість за кредитом; 5745,30 грн - заборгованість по відсоткам; 0,00 грн - штраф.

Банк просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № б/н від 04.07.2019 станом на 22.09.2021 у розмірі 27988,12 грн та судові витрати у розмірі 2270 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 03 червня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (https://а-bank.com.ua/ terms) неодноразово змінювалися самим АТ «А-БАНК», тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Тарифів та витяг з Умов у будь-якій редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Вказував, що надані позивачем Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в АТ «Акцент-БАНК», Тарифи, з огляду на мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання Банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані.

Матеріали справи не містять доказів отримання ОСОБА_1 , на підставі анкети-заяви від 04.07.2019, кредитної картки А-Банку з номером та строком її дії, номеру відкритого кредитного рахунку, руху коштів по такому рахунку та в якому розмірі надавався кредит, а розрахунок заборгованості достовірно не вказує на розмір невиконаного відповідачем зобов`язання та є неналежним доказом.

Суд дійшов висновку, що факт укладення між АТ «Акцент-Банк» і ОСОБА_1 кредитного договору № б/н від 04.07.2015 та невиконання відповідачем зобов`язання за цим договором, не доведені.

Крім того, суд вважав за необхідне зазначити про те, що з виписки Банку по рахунку відповідача ОСОБА_1 , який надав Банк та відповідачка вбачається, що банком нараховувався щомісячний платіж по кредитному договору «Розстрочка» АВН0F974 від 04.07.2019, який не є предметом позову у справі № 712/1291/21, що зазначено представником позивача в поясненнях від 25.05.2022. Також з зазначеної виписки вбачається, що відповідачем у 2019 році був погашений кредит по угоді № SАМАВWFС6 від 04.07.2019, на підтвердження даного факту і відповідачем надані копії квитанцій, які свідчать про погашення кредиту по угоді № SАМАВWFС6 від 04.07.2019.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Доводи особи, яка подала апеляційну скарги

В апеляційній скарзі АТ «Акцент-Банк», вважаючи рішення суду таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального права, просило суд скасувати рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 03 червня 2022 року.

Задовольнити позовні вимоги АТ «Акцент-Банк» про стягнення заборгованості із ОСОБА_1 у повному обсязі.

Зазначає, що підписуючи анкету-заяву, відповідач підтвердила під розпис факт ознайомлення з Умовами та правилами надання банківських послуг в А-Банку.

Із розрахунку заборгованості вбачається, що боржник користувалась кредитом.

Крім того, до позову додано паспорт споживчого кредиту, в якому чітко зазначено інформацію про умови кредитування, строки, процентну ставку, тощо, який підписаний боржником за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Вважає, що в даному випадку не потрібно використовувати постанову Верховного Суду від 03.07.2019 по справі № 342/180/17.

Зазначає, що відповідач в один день оформила собі два кредити. Один предмет спору кредитний ліміт на поточний рахунок, кредитний договір Б/н, а другий «Розстрочка» АВН0Р974, який не є предметом спору, і копія якого була додана лише для того, щоб пояснити суду, що в ньому відповідач дала розпорядження на списання коштів з її картки для погашення даного кредиту.

На думку скаржника, вказані обставини говорять про те, що свою картку відповідач використовувала і як поточний рахунок, але коли її власних коштів на картці не вистачало, то вона використовувала кредитний ліміт на даній картці. І жодним чином до кредитного ліміту на поточному рахунку відношення не мають умови кредитування за кредитом «Розстрочка».

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Відповідно до Статуту АТ «Акцент-Банк» є правонаступником всіх прав та зобов`язань ПАТ «Акцент-Банк», яке було правонаступником всіх прав та зобов`язань ЗАТ «Акцент-Банк», яке було правонаступником всіх прав та обов`язків ЗАТ «Український кредитний банк» (а.с. 17 -19).

У відповідності до Банківської ліцензії № 16 від 26 жовтня 2011 року, АТ «Акцент-Банк» має право надання банківських послуг, визначених ч. 3 ст. 47 ЗУ «Про банки та банківську діяльність» (а.с. 16).

04 липня 2019 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в АТ «Акцент-Банк» (а.с. 6 зворот).

Анкета-заява містить лише персональні дані позичальника та її контактну інформацію.

У анкеті-заяві зазначено, що відповідач згодна з тим, що ця заява разом із Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування та кредитування, розташованими в рекламному буклеті, складають між нею та Банком договір про надання банківських послуг.

До позовної заяви Банк також додав витяг з Умов та правил надання банківських послуг у ПАТ «Акцент-Банк», Тарифи користування кредитною карткою «Зелена», які не містять підпису ОСОБА_1 (а.с. 8-13).

Також, позивач надав паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», який містить інформацію й, зокрема про основні умови кредитування з урахуванням потреб споживача, інформацію щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, порядок повернення кредиту від 04.07.2019 (а.с. 7).

Паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», строк дії якого зазначено до 01.01.2020, має вигляд таблиці, яка містить три різновиди карток («Універсальна», «Універсальна GOLD», картка «Зелена») та відповідно відсотки, штрафи, тощо відносно кожної із карток. Паспорт не містить даних щодо обрання конкретної відсоткової ставки відповідачем (а.с. 7).

Згідно з наданим Банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 22.09.2021 складає 27988,12 грн, з яких: 22242,82 грн - заборгованість за кредитом; 5745,29 грн - заборгованість по відсоткам; 0,00 грн штраф (а.с. 5-6).

Відповідно до довідки за лімітами за період з 04 липня 2019 року по 5 березня 2022 року, ОСОБА_1 було встановлено наступні кредитні ліміти: 047.07.2019 15000 грн, 17.01.2020 30000 грн, 19.01.2020 51000 грн, 23.03.2021 12503,36 грн, 25.02.2022 0,00 грн (а.с. 43).

Згідно з довідки за картками, ОСОБА_1 відкрито рахунок № НОМЕР_1 та видано картку № НОМЕР_2 04.07.2019, строк дії картки до липня місяця 2022 року (а.с. 44).

Мотивувальна частина

Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Виходячи з положень ч. 13 ст. 7, ч. 6 ст. 19, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, враховуючи ціну позову, суд проводить розгляд справи без повідомлення учасників справи.

Крім того, в апеляційній скарзі Банк просив суд розглядати апеляційну скаргу за відсутності представника АТ «А-Банк».

Черкаським апеляційним судом, згідно до вимог п. 2) ч. 7 ст. 128 ЦПК України, вся судова кореспонденція надсилалась сторонам на вказані ними поштові адреси.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Мотиви, з яких виходить Черкаський апеляційний суд, та застосовані норми права

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1 ст. 367 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

З матеріалів справи вбачається, що даний спір виник між АТ «Акцент-Банк» та ОСОБА_1 з підстав зняття останньою кредитних коштів із банківської карти, отриманої згідно анкети-заяви від 04 липня 2019 року.

Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ч. 1 ст. 634 ЦК України).

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «Акцент-Банк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст. ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Згідно зі ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

АТ «Акцент-Банк», звертаючись із даним позовом, до суду першої інстанції надав копію анкети-заяви від 04.07.2019 про приєднання ОСОБА_1 до Умов і правил надання банківських послуг в А-Банку, Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у ПАТ «Акцент-Банк», Витяг з Тарифів користування кредитною карткою «Універсальна GOLD», паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка» та розрахунок заборгованості. Також, в процесі розгляду справи, Банком було надано: виписку по рахунку ОСОБА_1 , довідку за лімітами за період з 04 липня 2019 року по 05 березня 2022 року, довідку за картками відповідача та заяву позичальника ОСОБА_1 №АВН0Р974 «Розстрочка».

Анкета-заява, на яку посилається АТ «А-Банк» в позовній заяві, не містить будь-яких даних про суму кредиту, чи кредитного ліміту, даних про видачу кредитної картки, її виду та строку дії.

Вказана анкета-заява № б/н від 04.07.2019 містить тільки анкетні дані відповідача та підпис останньої.

Частина 4 ст. 263 ЦПК України передбачає, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19, зауважила на тому, що роздруківка із сайту позивача не може бути належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком витяг з Тарифів та витяг з Умов та правил не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена щодо укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

При цьому, копії додатків, а саме витяг з Тарифів користування кредитною карткою «Універсальна GOLD» та витяг з Умов про надання банківських послуг в АТ «Акцент-Банк», що долучені позивачем до матеріалів позовної заяви, підписів відповідача не містять, що свідчить про недоведеність факту ознайомлення відповідача саме з цими Тарифами і Умовами та правилами надання банківських послуг.

При цьому, згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Стаття 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості (п. 3 ч. 1).

Тобто, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Тарифи, а також Умови та правила надання банківських послуг розуміла відповідач та ознайомилась і погодилась із ними, а також те, що вказаний документ станом на 04 липня 2019 року містив умови, зокрема й щодо сплати відсотків та штрафів. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді сплату відсотків за користування кредитними коштами та штрафу.

Тому, безпідставними є доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції, не врахував, що відповідач в анкеті-заяві про приєднання до Умов та правил підтвердила під розпис факт ознайомлення з Умовами та правилами та зобов`язалась в подальшому регулярно знайомитись і змінами до них, викладеними на сайті Банку.

До того ж, у даному випадку, необхідно зауважити, що міжнародними актами, зокрема, Резолюцією Генеральної асамблеї ООН від 09 квітня 1985 року № 39/248 «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» констатовано, що споживачі здебільшого знаходяться в нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти, купівельної спроможності та виходячи з важливості сприяння справедливому, рівноправному та усталеному економічному і соціальному розвитку, у зв`язку з чим сформульовано керівні принципи для захисту інтересів споживачів.

На ряду з цим, у доданому до позовної заяви паспорті споживчого кредиту, який підписаний 04 липня 2019 року ОСОБА_1 за допомогою електронного підпису, наявні три види карток, різні процентні ставки та порядок нарахування відсотків, кількість та розмір платежів, періодичність їх сплати, різний кредитний ліміт. Зокрема, в паспорті зазначені процентні ставки 3,9 в місяць (46,8% річних) «Універсальна», 3,7 % в місяць (44,4% річних) «Універсальна GOLD», 3,7 % в місяць (44,4% річних) картка «Зелена», реальна процентна ставка відсотків річних 58,23% «Універсальна», 56,44% «Універсальна GOLD», 56,44% «Зелена».

Разом з тим, підписаний сторонами 04.07.2019 паспорт споживчого кредиту є тією інформацією, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (Стандартизована форма), викладений у формі відповідно до Додатку 1 до ЗУ «Про споживче кредитування».

Закон України «Про споживче кредитування» визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері.

Стаття 9 ЗУ «Про споживче кредитування» визначає інформацію, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит.

До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту.

Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті (ч. 2 ст. 9 Закону).

Частиною 3 ст. 9 ЗУ «Про споживче кредитування» визначено інформацію, що надається кредитодавцем споживачу, також і в разі укладення договору про споживчий кредит у формі кредитування рахунку (п. 12).

Зі змісту самого паспорту споживчого кредиту вбачається, що інформація в ньому зберігає чинність та є актуальною до 01.01.2020, умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому паспорті споживчого кредиту, та можуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів тощо (а.с. 8).

У паспорті також зазначено, що реальна річна процентна ставка та орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача є репрезентативними та базуються на обраних споживачем умовах кредитування і на припущенні, що договір про споживчий кредит залишиться дійсним протягом погодженого строку, а кредитодавець і споживач виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в договорі. Реальна річна процентна ставка обчислена на основі припущення, що процентна ставка та інші платежі за послуги кредитодавця залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит.

Враховуючи, що паспорт споживчого кредиту є інформацією, яка була надана ОСОБА_1 до укладення кредитного договору та була актуальною лише до 01.01.2020, й матеріали справи не містять відомостей про те, які саме із зазначених у паспорті умов були прийняті позичальником, дана інформація не може бути взята судом до уваги як доказ підтвердження конкретних умов кредитування.

Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.

Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20, провадження № 61-14545сво20.

При цьому колегією суддів не приймаються до уваги доводи апеляційної скарги позивача про те, що відповідач підписала паспорт споживчого кредитування, в якому було погоджені всі умови кредитування, у тому числі нарахування відсотків та штрафів.

Отже, стягненню підлягають лише фактично отримані кошти за кредитом (тіло кредиту).

Перевіряючи наявність заборгованості за тіло кредиту апеляційний суд враховує наступне.

Наданий Банком розрахунок заборгованості не є первинним документом, який підтверджує укладення договору на умовах, які вказані Банком у позовній заяві, та не може бути взятий до уваги судом, оскільки з аналізу останнього вбачається, що в ньому включенні нараховані відсотки, розмір та порядок нарахування яких не було узгоджено між сторонами.

Сам розрахунок заборгованості є внутрішнім документом Банку та не містить відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи видавалася кредитна картка, на який строк, правильність нарахування відсотків та штрафів позивачем, а також, зробити висновок, що ця заборгованість виникла саме внаслідок порушення відповідачем умов кредитного договору, та неможливо встановити, які саме умови спірного договору порушені відповідачем.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 13 травня 2020 року, справа № 219/1704/17 (провадження № 61-1211св19).

На ряду з цим, апеляційний суд зауважує, що доказами, які можуть підтверджувати наявність кредитної заборгованості боржника перед Банком та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з вказаними положеннями закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Виписка по картковому рахунку може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судами у сукупності з іншими доказами.

До такого правового висновку дійшов Верховний Суд при розгляді цивільної справи № 200/5647/18 в постанові від 16 вересня 2020 року.

В процесі розгляду справи судом першої інстанції Банк надав суду виписку по рахунку відповідача. Із виписки вбачається, що ОСОБА_2 користувалась своїм кредитним рахунком, зокрема, із нього здійснювалась сплата платежів на персональний рахунок та щомісячні платежі по кредитному договору «Розстрочка» № АВН0Р974 від 04.07.2019 на загальну суму 52820,82 грн. Будь-яких інших витрат за даною карткою немає. ОСОБА_1 внесено на рахунок 30578 грн, тобто заборгованість ОСОБА_1 за тілом кредиту складає 22242,82 грн.

В матеріалах справи міститься заява позичальника ОСОБА_1 № АВН0Р974 «Розстрочка», в якій сторони узгодили розмір кредиту, відсоткову ставку та комісії за користування кредитом.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_1 посилалась на ту обставину, що вона мала намір лише оформити договір № АВН0Р974 «Розстрочка», але для його виконання підписала анкету-заяву на отримання кредитної карти. Наголошує, що повністю погасила борг сплативши 30578 грн. При цьому посилалась на те, що погасивши суму взятих нею коштів у перші чотири місяці відсотки не повинні нараховуватися.

Проте, вказане твердження спростовується наявним в матеріалах справи графіком погашення кредиту № АВН0Р974 від 04.07.2022, де чітко визначений місячний платіж, включаючи відсотки, комісії, інші плати. При цьому, перші чотири місяці не нараховується лише плата за інші послуги Банку, тоді як відсотки нараховуються в узгодженому сторонами розмірі, що не врахувала позивач при оплаті боргу.

На ряду з цим, апеляційний суд зауважує, що договір № АВН0Р974 «Розстрочка» не є предметом розгляду даної справи, а відповідачем не оскаржений, як і не оскаржений договір від 04.07.2019, укладений на підставі анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в А-Банку. Зустрічний позов ОСОБА_1 також подано не було.

Отже, апеляційний суд дійшов висновку, що боржник користувалась кредитом та має заборгованість за тілом кредиту у розмірі 22242,82 грн. Відсотки стягненню не підлягають, як неузгоджені сторонами.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України).

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У ч. 1 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд відхиляє інші доводи апеляційної скарги, які фактично зводяться до посилань про доведеність пред`явлених позовних вимог у повному обсязі.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до п. 2) ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення

Згідно з ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Отже, враховуючи вищевикладене апеляційний суд дійшов висновку про скасування рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 14 червня 2022 року та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позовних вимог, а саме: стягнення із ОСОБА_1 на користь АТ «Акцент-банк» заборгованість за тілом кредиту від 04.07.2019 у розмірі 22242,82 грн. В іншій частині вимог позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір за подачу позову та за подачу апеляційної скарги підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорціно задоволеним вимогам Банку. Позовні вимоги задоволено на 79,47%, тому із ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Акцент-Банк» підлягає стягненню 1803,97 грн судового збору сплаченого при подачі позову та 2705,95 грн судового збору, сплаченого при подачі апеляційної скарги, а всього 4509,92 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства «Акцент-Банк» задовольнити частково.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 14 червня 2022 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позов Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Акцент-Банк» 22242,82 грн заборгованості за тілом кредиту, за договором б/н від 04 липня 2019 року.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Акцент-Банк» судовий збір у розмірі 1803,97 грн судового збору сплаченого при подачі позову та 2705,95 грн судового збору, сплаченого при подачі апеляційної скарги, а всього 4509,92 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Текст постанови складено 14 вересня 2022 року.

Головуючий Л. І. Василенко

Судді: В. Г. Бородійчук

О. В. Карпенко