ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

19 липня 2022 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 746/259/19

Головуючий у першій інстанції Цигура Н. А.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/395/22

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Шарапової О.Л.,

суддів Висоцької Н.В.., Скрипки А.А.,

секретар: Поклад Д.В.

Сторони:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідачі: Головне управління Держгеокадастру у Чернігвській області, ОСОБА_2 .

Особа, яка подала апеляційну скаргу: ОСОБА_2 .

Оскаржується рішення Срібнянського районного суду Чернігівської області від 06 грудня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

В червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати недійсним наказ Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області №25-16125/14/-17-сг від 06.10.2017 в частині передачі у приватну власність ОСОБА_2 земельної ділянки 1,7164 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :04:001:0668, розташованої на території Карпилівської сільської ради Срібнянського району Чернігівської області.

Позовні вимоги мотивовані тим, що станом на 22.05.1996 ним набуто право власності на земельну ділянку площею 0,60 га в с.Лебединці (в саду) згідно рішення Карпилівської сільської ради Срібнянського району Чернігівської області № 13 від 21.05.1996 «Про виділення земельних ділянок для ведення особистого підсобного господарства села Лебединці з фонду земель запасу» та внесено 22.05.1996 до земельно-кадастрової книги с.Лебединці. Оскаржуваним наказом у приватну власність ОСОБА_3 передано земельну ділянку, у склад якої потрапила його земельна ділянка площею 0,60 га.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Останнім рішенням Срібнянського районного суду Чернігівської області від 06 грудня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Наказ Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 06.10.2017 № 25-16125/14/-17-сг про передачу ОСОБА_2 у власність земельної ділянки площею 1,7164 га, кадастровий номер :04:001:0668, розташованої на території Карпилівської сільської ради Срібнянського району Чернігівської області, визнано недійсним в частині передачі земельної ділянки у розмірі 0,6 га, яка належить на праві власності ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким у позові відмовити.

Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що рішення суду є незаконним. Особа, яка подала апеляційну скаргу, посилається на те, що ОСОБА_1 дій щодо реєстрації права власності на спірну земельну ділянку, виділену йому рішенням Карпилівської сільської ради Срібнянського району Чернігівської області № 13 від 21.05.1996 «Про виділення земельних ділянок для ведення особистого підсобного господарства села Лебединці з фонду земель запасу» не вчинялося, встановлення в натурі межі земельної/земельних ділянок не проводилося. Суд даного факту не дослідив. Також є неналежним і недопустимим доказом довідка Карпилівського старостинського округу від 14.03.2018 № 102. Жоден свідок не вказав, що позивач мав у користуванні земельну ділянку з 1992 року і саме на тому місці, де розташована земельна ділянка, приватизована ним. Суд першої інстанції не мав права застосовувати до спірних правовідносин норми ЗК України1990 року та положення Декрету КМУ від 26.12.1992 «Про приватизацію земельних ділянок».

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначає, що оскаржуване рішення ухвалено з дотриманням норма матеріального та процесуального права, а тому відсутні підстави для його скасування.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Встановлено, що рішенням Карпилівської сільської ради від 21.05.1996 № 13 «Про виділення земельних ділянок для ведення особистого підсобного господарства села Лебединці з фонду земель запасу» згідно з поданими заявами до виконкому сільської ради виділено земельні ділянки жителям с. Лебединці для ведення особистого підсобного господарства з фонду земель запасу, зокрема ОСОБА_1 - 0, 60 га, що внесено 22.05.1996 до земельно-кадастрової книги села Лебединці Карпилівської сільської ради.

Наказом ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області від 06.10.2017 № 25-16125/14/-17-сг «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність» надано у власність ОСОБА_2 земельну ділянку, площею 1, 7164 га, кадастровий номер :04:001:0668, для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташовану на території Карпилівської сільської ради.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 31.10.2017, індексний номер 37856809, зареєстровано право приватної власності ОСОБА_2 на земельну ділянку, площею 1, 7164 га, для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :04:001:0668 на території Карпилівської сільської ради.

Звертаючись до суду з позовом про визнання наказу ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області від 06.10.2017 № 25-16125/14/-17-сг «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність» недійсним, ОСОБА_1 стверджував, що цим наказом порушені його права та охоронювані законом інтереси, які стосуються виділеної йому відповідно до рішення Карпилівської сільської ради від 21.05.1996 № 13 «Про виділення земельних ділянок для ведення особистого підсобного господарства села Лебединці з фонду земель запасу» земельної ділянки, площею 0, 60 га.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанцій виходив з того, що ОСОБА_1 користувався земельною ділянкою площею 0,60 га з 1992 року, до прийняття Карпилівською сільською радою рішення про виділення земельних ділянок для ведення особистого підсобного господарства з фонду земель запасу. Отже, слід вважати, що згідно рішення Карпилівської сільської ради від 21 травня 1996 року № 13 «Про виділення земельних ділянок для ведення особистого підсобного господарства села Лебединці з фонду земель запасу», вказана земельна ділянка надана ОСОБА_1 для ведення особистого підсобного господарства села Лебединці з фонду земель запасу у порядку Декрету № 15-92. Рішення про припинення права користування (вилучення) земельної ділянки площею 0,60 га, наданої ОСОБА_1 за вказаним рішенням не приймались, позивач не був позбавлений права власності на дану земельну ділянку. Таким чином, ОСОБА_1 , який набув права власності на земельну ділянку розміром 0,6 га в порядку Декрету Кабінету Міністрів України «Про приватизацію земельних ділянок», має право на державну реєстрацію земельної ділянки відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Частиною першою ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 14 Конституції України передбачено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно із частинами першою, другою ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтею 386 ЦК України встановлено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.

З аналізу наведених норм щодо права власності можна дійти висновку, що право власності має абсолютний характер, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб.

За змістом ст.79-1 ЗК України формування земельної ділянки як об`єкта цивільних прав передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Метою розробки документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки є її індивідуалізація (конкретизація). Здійснення такої індивідуалізації, зокрема, дозволяє здійснити формування земельної ділянки.

Правові, економічні та організаційні основи діяльності у сфері Державного земельного кадастру визначені Законом України «Про Державний земельний кадастр» від 07.07.2011 №3613-VI (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

У відповідності до абзацу 2 ч.1 ст.1 вказаного Закону Державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами.

Згідно зі ст.2 Закону України «Про Державний земельний кадастр» Державний земельний кадастр ведеться з метою інформаційного забезпечення органів державної влади та органів місцевого самоврядування, фізичних та юридичних осіб при: регулюванні земельних відносин; управлінні земельними ресурсами; організації раціонального використання та охорони земель; здійсненні землеустрою; проведенні оцінки землі; формуванні та веденні містобудівного кадастру, кадастрів інших природних ресурсів; справлянні плати за землю.

При цьому перелік відомостей, що включаються до Державного земельного кадастру, наведений у ст.15 Закону України «Про Державний земельний кадастр».

Так, відповідно до ч.2 ст.15 зазначеного Закону відомості про земельну ділянку містять інформацію про її власників (користувачів), зазначену в частині другій ст.30 цього Закону, зареєстровані речові права відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Стаття 16 Закону України «Про Державний земельний кадастр» встановлює, що земельній ділянці, відомості про яку внесені до Державного земельного кадастру, присвоюється кадастровий номер. Кадастровий номер земельної ділянки є її ідентифікатором у Державному земельному кадастрі.

Відповідно до ч. 6 ст. 16 Закону №3613-VI, кадастровий номер скасовується лише у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки. Зміна власника чи користувача земельної ділянки, зміна відомостей про неї не є підставою для скасування кадастрового номера.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 78-1 ЗК України сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Відповідно до ч. 10, 11 ст.24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень). Ухвалення судом рішення про визнання нечинним рішення органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, за якою була сформована земельна ділянка, щодо якої виникли речові права, а також про скасування державної реєстрації такої земельної ділянки, що допускається за умови визнання нечинним рішення про затвердження такої документації (за його наявності) та припинення таких прав (за їх наявності). У разі скасування державної реєстрації з підстав, зазначених в абзацах третьому і четвертому частини десятої, державний кадастровий реєстратор у десятиденний строк повідомляє про це особу, за заявою якої здійснено державну реєстрацію земельної ділянки, а в разі наявності зареєстрованих речових прав на неї - суб`єктів таких прав.

Отже, ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо такої земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень).

У справі, яка переглядається, наявні відомості про те, що відповідно до погосподарської книги № 2 АДРЕСА_1 , номер об`єкта погосподарського обліку № 020121-1, ОСОБА_1 дійсно має у користуванні земельну ділянку, площею 1, 48 га, у тому числі: для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських споруд - 0, 11 га, для ведення особистого селянського господарства - 1, 37 га, з них: земельна ділянка, площею 0, 27 га, в АДРЕСА_1 передана у власність (державний акт на право власності на землю, серія І-ЧН № 036457; земельна ділянка, площею 0, 60 га, в с. Лебединці (в саду), надана згідно з рішенням Карпилівської сільської ради від 22 травня 1996 року № 13 до земельно-кадастрової книги с. Лебединці Карпилівської сільської ради; земельна ділянка, площею 0, 50 га, в АДРЕСА_2 (довідка Карпилівського старостинського округу Срібнянської селищної ради Чернігівської області від 14 березня 2018 року № 102, (т.1 а. с. 13).

Серед згаданих земельних ділянок зазначена і земельна ділянка, площею 0, 60 га, в с. Лебединці (в саду), надана згідно з рішенням Карпилівської сільської ради від 22 травня 1996 року № 13 «Про виділення земельних ділянок для ведення особистого підсобного господарства села Лебединці з фонду земель запасу», відомості про яку внесено до земельно-кадастрової книги.

Судом апеляційної інстанції враховано, що власник земельної ділянки може вимагати усунення порушення його права власності на цю ділянку, зокрема, оспорюючи відповідні рішення органів державної влади чи органів місцевого самоврядування, договори або інші правочини, та вимагаючи повернути таку ділянку.

Для витребування майна, оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, які вже були реалізовані і вичерпали свою дію, оскарження всього ланцюга договорів та інших правочинів щодо спірного майна, державного акта на право власності не є ефективним способом захисту прав; при цьому позивач у межах розгляду справи про витребування майна із чужого володіння вправі посилатися, зокрема, на незаконність рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування, без заявлення вимоги про визнання його недійсним; таке рішення за умови його невідповідності закону не зумовлює правових наслідків, на які воно спрямоване.

Враховуючи вищезазначене, апеляційний суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити, оскільки не заявлено вимог про припинення права ОСОБА_2 на земельну ділянку та про витребування майна, визнання недійсним лише наказу ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області не відновить прав ОСОБА_1 , оскільки дані про земельну діляну, передану у власність ОСОБА_2 , внесені до Державного земельного кадастру.

Керуючись ст. 367, 374, п.4 ч.1 ст.376, 381-384, 389, 390 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Срібнянського районного суду Чернігівської області від 06 грудня 2021 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області, ОСОБА_2 про визнання недійсним наказу - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 21 липня 2022 року.

Головуюча: Судді: