Ухвала

29 грудня 2022 року

м. Київ

справа № 552/3152/14-ц

провадження № 61-12958ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Мартєва С. Ю.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Полтави від 20 червня 2022 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 24 листопада 2022 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 простягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 36 634,50 грн.

Київський районний суд м. Полтави рішенням від 20 червня 2022 року, залишеним без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 24 листопада 2022 року, позовні вимоги задовольнив. Стягнув з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» грошові кошти у розмірі 36 634,50 грн. Вирішив питання про розподіл судових витрат.

22 грудня 2022 року ОСОБА_1 за допомогою системи «Електронний суд» подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Київського районного суду м. Полтави від 20 червня 2022 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 24 листопада 2022 року.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки скарга подана на судові рішення у малозначній справі, які не підлягають касаційному оскарженню.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частиною дев`ятою статті 19 ЦПК України передбачено, що для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» передбачено, що у 2022 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць установлено в розмірі з 01 січня 2022 року 2 481 грн.

Ціна позову у даній справі становить 36 634,50 грн, що станом на 01 січня 2022 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 481 грн х 100 = 248 100 грн).

Отже, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.

Як на підставу касаційного перегляду судових рішень, ухвалених у малозначній справі, заявник посилається на те, що скарга стосується питання, яке має значення для формування єдиної правозастосовчої практики. Заявник позбавлений можливості спростувати обставини, встановлені оскаржуваними судовими рішеннями, при розгляді іншої цивільної справи - № 2-6609/11, яка перебувала в провадженні Октябрського районного суду м. Полтави за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № SAMDN1567. На переконання заявника справа становить також значний суспільний інтерес, її вирішення прямо чи побічно зачіпатиме права та охоронювані законом інтереси невизначеного кола осіб. Також справа має виняткове значення для заявника, оскільки в порядку примусового виконання судових рішень про стягнення з нього заборгованості підлягає стягненню значна сума грошових коштів, яку заявник не в змозі сплатити, оскільки має на утриманні малолітню дитину та значно зменшені доходи внаслідок запровадження воєнного стану на території України.

Проте, такі доводи не заслуговують на увагу, оскільки заявник належним чином не обґрунтував розбіжності у застосуванні норми права судами у подібних правовідносинах. Посилання на невідповідність висновків судів попередніх інстанцій правовим висновкам Верховного Суду є обґрунтуванням підстави касаційного оскарження, водночас не доводять розбіжність у правових висновках щодо застосування норми права у подібних правовідносинах. Також заявником не доведено, яким чином вказане судове рішення може вплинути на права та обов`язки невизначеного кола осіб, а виключно посилання на передбачену законом обставину не може слугувати підставою для відкриття касаційного провадження у малозначній справі. Аналогічно ОСОБА_1 не обґрунтував, які обставини та яким чином він позбавлений можливості спростувати при розгляді справи № 2-6609/11, рішення за результатами розгляду якої місцевим судом ухвалено 02 березня 2015 року та набрало законної сили. Не заслуговують на увагу і доводи щодо виняткового значення справи для заявника, оскільки такі доводи носять суб`єктивний характер та зводяться до бажання добитися повторного розгляду справи, яка була предметом дослідження судів першої та апеляційної інстанцій.

За таких обставин заявник не обґрунтував належним чином потребу в касаційному перегляді судових рішень, ухвалених у малозначній справі.

При цьому, застосування передбаченого законодавством порогу ratione valoris (ціна позову) для подання скарг до Верховного Суду є правомірною та обґрунтованою вимогою, враховуючи саму суть повноважень Верховного Суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 36.

Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі - Суд) згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).

Суд вказує, що важко погодитись з тим, що Верховний Суд, у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволяло йому відфільтровувати справи, що надходять на розгляд до нього, зобов`язаний враховувати помилки, яких припустилися суди нижчої інстанції при визначенні того, чи надавати доступ до нього. Ухвалення іншого рішення могло б суттєво завадити роботі Верховного Суду і унеможливило б виконання Верховним Судом своєї особливої ролі. У практиці Суду вже підтверджувалося, що повноваження Верховного Суду визначати свою юрисдикцію не можуть обмежуватися у такий спосіб (п. 122 рішення у справі «Zubac v. Croatia» (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року.

Верховний Суд зауважує, що застосування критерію малозначності справи в цій справі було передбачуваним, справу розглянули суди двох інстанцій в межах своїх повноважень, заявник не переконав у наявності інших виключних обставин, які за положеннями Кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи.

З урахуванням того, що ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, які не підлягають касаційному оскарженню, то у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Полтави від 20 червня 2022 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 24 листопада 2022 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І. В. Литвиненко

А. І. Грушицький

С. Ю. Мартєв