Справа № 740/390/22
Провадження № 2/740/481/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 жовтня 2022 року м.Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

головуючої судді Гагаріної Т.О.,

з участю секретаря судового засідання Філоненко О.В.

позивачки ОСОБА_1 ,

представника позивачки адвоката Кубрак Ю.І.,

відповідачки ОСОБА_2 ,

представника відповідачки адвоката Семенка В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ніжині цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання шлюбу не дійним, -

встановив:

в січні 2022 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати недійсним шлюб, укладений між ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстрований у Ніжинському міськрайонному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), актовий запис №115. В обґрунтування позову зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер її рідний брат ОСОБА_3 . До складу його спадщини входить ѕ частки житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 ; Ѕ частки земельного паю (після смерті матері) та земельний пай в цілому (після смерті батька), що належало йому на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом та за заповітом. На день смерті її брат був зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 один. 14.09.2021 при зверненні до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті рідного брата їй було повідомлено про те, що 10.06.2021 на підставі поданої заяви відповідачки ОСОБА_2 , як особи першої черги (дружини), вже заведена спадкова справа №45/2021 після померлого ОСОБА_3 . Тоді ж вона дізналась, що її брат за місяць до смерті уклав шлюб з відповідачкою. Вважає, що даний шлюб укладений без наміру створення сім`ї, без набуття прав і обов`язків подружжя, а з метою набуття в майбутньому спадкових майнових прав брата, як особи першої черги, адже на початку 2021 року відповідачці було добре відомо про те, що ОСОБА_3 через його погіршений стан здоров`я залишалося жити декілька днів. Зазначила, що відповідачці було добре відомо про хворобу ОСОБА_3 , оскільки вона періодично проживала разом з її братом без реєстрації шлюбу як за адресою проживання її брата, так і за адресою свого місця реєстрації.

Ухвалою судді Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 02.02.2022 вказану вище позовну заяву прийнято до розгляду та відкрите провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження.

13.06.2022 на адресу суду надійшов відзив представника відповідачки ОСОБА_2 адвоката Семенка В.І., я кому останній зазначив, що заявлений позов є необґрунтованим, безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню, посилаючись на те, що все обґрунтування позовних вимог базується на медичних документах про стан здоров`я померлого та бездоказовому твердженні про те, що спільного подружнього господарства померлий з відповідачкою ОСОБА_2 не вели, спільних бюджетних коштів не було, спільних речей під час шлюбу не купували, спільних дітей не мали. Зазначив, що відповідно до чинного законодавства стан одного із подружжя не є підставою для визнання шлюбу фіктивним і може враховуватися лише у випадку визнання шлюбу недійсним, якщо він був зареєстрований без вільної згоди жінки або чоловіка (тяжкий психічний розлад, стан алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння). Зазначаючи в поданому позові про те, що померлий ОСОБА_3 та відповідачка ОСОБА_2 періодично проживали без реєстрації шлюбу як за адресою відповідачки, так і за адресою ОСОБА_3 , в той же час позивачка безпідставно та бездоказово стверджує, що вони не вели спільного господарства та у них не було спільних коштів. Крім того, враховуючи положення ч.2 ст.40 СК України позивачка повинна була зазначити в позові, хто саме із подружжя (чи вони обоє) уклали шлюб без наміру створення сім`ї та набуття прав та обов`язків подружжя, та надати необхідні докази цього. До того ж, зазначив, що ст.42 СК України передбачений перелік осіб, які мають право на звернення до суду з позовом про визнання шлюбу недійсним. Виходячи з положень даної статті, вважає сумнівним право позивачки - рідної сестри померлого звернутися до суду з даним позовом, оскільки у зв`язку з реєстрацією шлюбу за життя ОСОБА_3 жодних прав позивачки порушено не було. З огляду на зміст позовної заяви порушення прав позивачки настало вже після смерті її брата, при визначенні кола спадкоємців. Просив відмовити в задоволенні позову.

Позивачка та її представник в судовому засіданні підтримали позов з наведених у ньому підстав.

Позивачка в своїх поясненнях суду зазначила, що будинок, який успадкувала ОСОБА_2 , належав її батьками, після їх смерті, вони з братом його успадкували. Вона допомагала братові продуктами харчування, а коли останній захворів, просила його жінку зводити його до лікарів, але остання цього не робила. Спочатку його лікували від COVIDу, яким займалась його жінка, а коли пройшли обстеження, йому поставили діагноз - рак IV стадії. Останній ніколи їй не говорив, що має намір одружитись, як і не повідомляла про це сама ОСОБА_2 . Рівно за місяць до смерті брата, вони одружились скритно, нікого не повідомивши, на підставі довідки. Вважає, що її брат, враховуючи стан його здоров`я, не міг самостійно пересуватись, фактично був не дієздатним і наміру укладати шлюб для створення сім`ї у нього не було. Вважає, що реєструючи шлюб, ОСОБА_2 не переслідувала мету створити сім`ю, а хотіла успадкувати будинок.

Відповідачка та її представник просили відмовити у задоволені позову з підстав його не обґрунтованості.

Відповідачка ОСОБА_2 в судовому засіданні, зазначала, що з ОСОБА_3 вони були знайомі та жили разом задовго до укладення шлюбу, саме ОСОБА_3 був ініціатором укладення шлюбу, хотів, щоб все було правильно, реєстрація відбувалась дійсно на підставі медичної довідки на наступний день після подачі заяви, але відкрито, про це знала її дочка, але на прохання чоловіка про цю подію вони не повідомили його сестру. Майже 17 років вони проживали однією сім`єю, вели спільне господарство, облаштовували будинок АДРЕСА_1 . ЇЇ дочка сприймала ОСОБА_3 , як батька, а він її як рідну доньку. Не заперечувала, що на час укладання шлюбу їй було відомо про тяжке захворювання її майбутнього чоловіка, зазначала, що вони у зв`язку із його захворюванням звертались до лікарів, хоча сам ОСОБА_3 це робив не охоче, спочатку він хворів на COVID, а після видужання навіть ходив на роботу. Потім, після обстеження, в січні 2021, вона була дійсно присутня коли йому поставили діагноз - рак IV стадії, лікувались за призначенням лікарів. Не заперечила, що позивачка допомагала братові та також возила його до лікарень. Вважає доводи позивачки, що укладання шлюбу відбулось заради отримання нею спадщини, є такими, що не відповідають дійсності.

Свідок ОСОБА_4 суду показала, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 знає з 1987 року, разом працювали на заводі. З 2002 вони почали жити разом, спочатку у ОСОБА_2 , а потім переїхали до ОСОБА_3 . Дочка ОСОБА_2 - ОСОБА_5 , дуже добре ставилась до ОСОБА_6 , це була дійсно сім`я. Вони були постійно разом, чому раніше вони не одружувались вона не знає. Пам`ятає, що в березні-квітні ОСОБА_3 приходив на роботу, вони спілкувались, наскільки була тяжкою його хвороба вона не знала. В той же період, декілька раз зустрічала їх у місті, коли останні їхали до лікарні, ОСОБА_3 був у свідомому стані.

Свідок ОСОБА_7 суду показала, що з ОСОБА_3 знайома з 1984 року, разом працювали на заводі. Прожили ОСОБА_3 та ОСОБА_2 разом років 18, спочатку у гуртожитку, а потім у Віті. В останнє бачила ОСОБА_3 в квітні 2021 року, коли він приходив на роботу по свої речі, вони спілкувались, він надав поради по робочих питаннях, поводив себе адекватно. Був на лікарняному, але про тяжкість свого захворювання на роботі він нікому не розповідав.

Дослідивши повно, всебічно та об`єктивно обставини справи, заслухавши учасників справи, оцінивши безпосередньо в судовому засіданні всі зібрані у справі докази в їх сукупності, суд, керуючись своїм внутрішнім переконанням, дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що 25 березня 2021 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 звернулись до відділу з питань подачі заяви про шлюб, шлюб зареєстровано у відділі 26 березня 2021 року. Місячний термін скорочено на підставі довідки про тяжкий стан здоров`я ОСОБА_3 виданої поліклінічним відділенням Ніжинської міської лікарні імені Миколи Галицького №92 від 22.03.2021 (а.с.46, 52).

Згідно витягу з реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища, шлюб зареєстровано між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 26 березня 2021 року, номер актового запису 115 (а.с.9).

Відповідно до свідоцтва про смерть ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , відповідний актовий запис №441 (а.с.10).

За змістом відповіді приватного нотаріуса Ніжинського районного нотаріального округу Чернігівської області Борщ Н.О. №1/01-16 від 06.01.2022, на підставі заяви спадкоємця за законом першої черги про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_3 була заведена спадкова справа 10.06.2021 за №45/2021. За матеріалами справи спадщину після смерті останнього прийняв спадкоємець за законом першої черги (його дружина) (а.с.12).

Відповідно до ч.1 ст.21 Сімейного кодексу України (далі - СК України) шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Згідно з ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

За ст.36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією і законами України.

Згідно ст.38 СК України підставою недійсності шлюбу є порушення вимог, встановлених ст.ст. 22, 24-26 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.40 СК України шлюб визнається недійсним за рішенням суду у разі його фіктивності. Шлюб є фіктивним, якщо його укладено жінкою та чоловіком або одним із них без наміру створення сім`ї та набуття прав та обов`язків подружжя.

Статтею 42 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про визнання шлюбу недійсним мають дружина або чоловік, інші особи, права яких порушені у зв`язку з реєстрацією цього шлюбу, батьки, опікун, піклувальник дитини, опікун недієздатної особи, прокурор, орган опіки та піклування, якщо захисту потребують права та інтереси дитини, особи, яка визнана недієздатною, або особи, дієздатність, якої обмежена.

Відповідно до ст.44 СК України у випадках, передбачених ст.ст.39-41 цього Кодексу, шлюб є недійсним від дня його державної реєстрації.

При вирішенні справи про визнання шлюбу недійсним суд бере до уваги, наскільки цим шлюбом порушені права та інтереси особи, тривалість спільного проживання подружжя, характер їхніх взаємин, а також інші обставини, що мають істотне значення (ч.2 ст.41 СК України).

Стаття 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (пункт 3 частини першої).

Громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за різними ознаками (ч.ч.1, 2 ст.24 Конституції України).

Частиною 1 ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Особа, яка звертається до суду з позовом про визнання шлюбу недійсним внаслідок його фіктивності, повинна підтвердити належними доказами свої доводи про відсутність у однієї особи, що реєструє шлюб у ситуації існування мети створення сім`ї в іншої особи, так і двох осіб одночасно за їх згодою та обізнаністю, наміру створити сім`ю.

Відповідно до законодавства підставами для визнання шлюбу недійсним (фіктивний) у зв`язку з відсутністю наміру створити сім`ю і набути прав та обов`язків подружжя є: наявність корисливої мети (реєстрація шлюбу задля чогось), наявність майнової вигоди, окреме проживання, відсутність спільно набутого майна, відсутність турботи один про одного та взаємної матеріальної підтримки, не виказування подружніх стосунків перед третіми особами, небажання народжувати спільних дітей, підтримання статевих стосунків із третіми особами, демонстрування перед третіми особами відсутності фактичних шлюбних відносин і наголошення на фіктивності реєстрації шлюбу.

Відповідно до судової практики самі по собі доводи позивачки про те, що метою укладення шлюбу було отримання певних майнових благ, не дають підстав для визнання шлюбу недійсним з підстав фіктивності (постанови Верховного Суду у справах № 750/6471/15-ц, № 591/1860/16-ц).

У постанові Касаційного цивільного суду ВС від 17.04.2019 р. у справі № 752/2337/16-ц суд зазначив, що причини реєстрації фіктивного шлюбу можуть бути різними, як правило вони пояснюються та обумовлюються бажанням отримати певні права, підставою виникнення яких самостійно чи у складі інших юридичних фактів є шлюб, наприклад, отримання спадщини, житлової площі тощо. У випадку встановлення фіктивності шлюбу намір визначається стосовно речей неправового характеру - бажання проживати разом, вести спільне господарство, дбати про добробут та моральний стан сім`ї тощо. Саме по речах неправового характеру, що супроводжують відносини осіб після реєстрації шлюбу, можна визначити намір осіб щодо шлюбу.

У справі № 285/720/16-ц Верховний Суд дійшов висновку, що не проведення святкової церемонії укладання шлюбу, не можуть бути підставою для визнання шлюбу недійсним (фіктивним).

Під час розгляду справ відповідної категорії судами повинна надаватись правова оцінка діям сторін у нематеріальному вираженні, як-то бажання вести спільне господарство, проживати однією сім`єю, дбати про моральний стан сім`ї, її добробут тощо. При вирішенні питання про фіктивність шлюбу суд повинен, зокрема, визначити: відносини подружжя до шлюбу, їх тривалість; факт спільного проживання; піклування батька про дітей та дружину; спільний відпочинок; особисті стосунки; відвідування близьких і родичів; причини роздільного проживання, якщо таке мало місце; факт ведення спільного господарства у шлюбі; набуття спільного майна; інші обставини, які свідчили б про наявність чи відсутність наміру створити сім`ю.

Матеріали справи свідчать, що після смерті ОСОБА_3 законність його шлюбу, що був зареєстрований між ним та ОСОБА_2 оспорює його рідна сестра ОСОБА_1 . Позов нею пред`явлено до відповідачки ОСОБА_2 , яка пережила свого чоловіка.

Із показань свідків, що і не заперечується сторонами, між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 існували довготривалі дошлюбні відносини, вони проживали разом, вели господарство, мали права і обов`язки подружжя, спільно виховували дитину відповідачки.

У суду немає підстав не довіряти показанням цих свідків.

Доводи позивачки про те, що її брат під час укладання шлюбу перебував у безпорадному стані, був недієздатним в насідок тяжкості своєї хвороби, у судовому засіданні належними та допустими доказами не доведені, натомість із показань свідків вбачається, що в період березень-квітень ОСОБА_3 приходив на роботу та спілкувався із колегами.

Сама по собі наявність у ОСОБА_3 тяжкої хвороби на час укладення шлюбу, не може вказувати на відсутність у нього наміру створення сім`ї та набуття прав і обов`язків подружжя.

Оцінюючи доводи позивачки та відповідачки, суд вважає, що дружина, яка пережила свого чоловіка, може надати дійсну оцінку стосункам, які існували між нею та чоловіком.

Згідно зі ст. ст. 12,13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Відповідно ст. ст. 81, 83 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Враховуючи, що позивачкою не надано достатніх доказів на підтвердження обставин реєстрації шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 без їх реального наміру створення сім`ї та набуття прав та обов`язків подружжя, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню.

Щодо вирішення питання про судові витрати, суд виходить з наступного.

Відповідно до положень ч.1, п.1, 4 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Позивачкою при зверненні до суду з даним позовом було сплачено судовий збір в сумі по 992 грн. 40 коп.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Пунктом 2 ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Положеннями ст.59 Конституції України встановлено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Ч.1 ст.15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Відповідно до ч.1 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною 8 ст.141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У судовому засіданні представник відповідачки зробив заяву та подав відповідні докази.

Представник позивачки висловив заперечення, пославшись лише на те, що реальність сплати відповідачкою послуг адвоката не підтверджена належними доказами.

Як вбачається з рішення ЄСПЛ від 23.01.2014 року у справі «East/West Alliance Limited проти України», заява №19336/04, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим; за рішенням ЄСПЛ від 28.11.2002 у справі «Лавентс проти Латвії», заява № 58442/00, відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд враховує критерій реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Але, як вбачається з Постанови ОП КГС ВС від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, у розумінні положень частини п`ятої статті 141 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, є можливим лише на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим адвокатом на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

На підтвердження витрат за надання правничої допомоги представником відповідачки подано докази, а саме: ордер на надання правничої (правової) допомоги, договір про надання правничої (правової) допомоги, опис виконаних робіт (наданих послуг), згідно якого вартість надання послуг визначена у розмірі 15 000,00 грн, а також квитанції прибуткового касового ордеру №10/6/21 на 2 500 грн, №22/9/22 та 10 000 грн, які судом приймаються як належні та допустимі докази оплати послуг.

З огляду на те, представник позивачки не висловив заперечень щодо розміру понесених відповідачкою судових витрат, враховуючи характер виконаної адвокатом роботи (складання та оформлення позову та пояснень, участі в судових засіданнях), принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, критерію необхідності подання пояснень та участі в судових засіданнях та значимості таких дій у справі, суд враховуючи позицію викладену у Постанові ОП КГС ВС від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, дійшов висновку про стягнення з позивачки на користь відповідачки витрат на професійну правничу допомогу у заявленому розмірі 15 000,00 грн.

Керуючись ст.4, 7, 10, 12, 13, 18, 76, 81, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд

ухвалив:

в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання шлюбу недійсним - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені витрати на отримання професійної правничої допомоги у сумі 15 000 (п`ятнадцять тисяч) грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду.

Сторони:

позивачка - ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса місця фактичного проживання: АДРЕСА_2 ,

відповідачка - ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса місця фактичного проживання: АДРЕСА_3

Повний текст рішення складено 21.10.2022.

Суддя Т.О. Гагаріна