КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа № 760/572/21
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2022 року Київський апеляційний суд в складі:

Судді - доповідача: Андрієнко А.М.

Суддів: Соколова В.В.

Поліщук Н.В.

При секретарі Моторіній В.А.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою начальника Управління соціального захисту населення Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації Павленка Л.В. на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 18 листопада 2021 року постановлене суддею Козленко Г.О. у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання незаконними наказів про накладення дисциплінарних стягнень та їх скасування, визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення коштів за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди,

У С Т А Н О В И Л А :

У січні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача Управління соціального захисту населення Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації, в якому просила суд визнати незаконними і скасувати наказ від 09.11.2020 № 387-к та наказ від 11.11.2020 № 392-к про накладення дисциплінарного стягнення, визнати незаконним наказ від 09.12.2020 року № 445-к про звільнення та поновити її на посаді директора Територіального центру соціального обслуговування Святошинського району м. Києва, стягнути на її користь середню заробітну плату за час вимушеного прогулу у розмірі 7142, 00 грн та моральну шкоду у розмірі 80 000 грн, обґрунтовуючи тим, що з 2011 року вона працювала директором Територіального центру соціального обслуговування Святошинського району м. Києва, який підпорядковується Управлінню соціального захисту населення Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації. В період часу з 26.08.2020 по 06.11.2020 вона перебувала на лікарняному. За час її відсутності на роботі у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю на роботу до Територіального центру було прийнято ОСОБА_2 , на якого наказом Управління було покладене тимчасове виконання обов`язків директора Територіального центру.

Посилається на те, що 09.11.2020 після виходу з лікарняного, вона не змогла потрапити на роботу, оскільки виконуючий обовязки директора ОСОБА_2 разом з співробітниками ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , перебуваючи на подвір`ї біля входу, не пропустили її в середину. Всі ці обставини відбувались в присутності свідка, сторожа Територіального центру ОСОБА_5 , робоче місце якого знаходиться біля вхідних дверей у будівлю, де розташований Територіальний центр. В підтвердження не допуску її на робоче місце посилається на телефонне звернення до Національної поліції за номером «102» та реєстрацію заяви про кримінальне правопорушення з даного приводу. Вказувала, що після надання пояснень поліції вона звернулась на гарячу лінію телеканалу «Київ LIVE» з метою об`єктивного висвітлення журналістами каналу подій довкола її не допуску до робочого місця з боку ОСОБА_2 , який не пропустив знімальну групу телеканалу «Київ LIVE» до її робочого місця. В подальшому у ході репортажу тимчасово виконуючий обов`язки начальника Управління соціального захисту населення було повідомлено журналістів про те, що вона збирається їхати до голови Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації для вирішення питання щодо її звільнення на підставі складеного акту про відсутність на робочому місці більше трьох годин без поважних причин. Із актом про відсутність на робочому місці більше трьох годин без поважних причин її ознайомлено не було, жодних пояснень отримано не було.

В подальшому, о 16 годині 20 хвилин т.в.о. начальника Управління Павленко Л.В., телефонним зв`язком викликав її для ознайомлення з наказом про звільнення за прогул. Від підпису про ознайомлення з наказом вона відмовилась. На наступний день, 10.11.2020 позивач з`явилась на роботу та продовж усього робочого дня виконувала свої посадові обов`язки, перебуваючи на робочому місці. Позивач зазначає, що близько 18 годині 20 хвилин, до її кабінету, де вона знаходилась разом з колишніми співробітниками центру ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , зайшов в.о. директора Територіального центру ОСОБА_2 разом із незнайомим чоловіком і почав знімати на камеру телефону її та присутніх осіб. Пояснювала, що на наступний день 11.11.2020 після розмови з т.в.о. начальника Управління Павленко Л.В., їй стало погано у зв`язку із чим вона викликала швидку, яка діагностувала гіпертонічний криз, та близько 12 годин 30 хвилин її госпіталізували до лікарні.

Вказувала, що під час перебування у лікарні, вона отримала інформацію про накладення на неї дисциплінарного стягнення у вигляді догани за порушення трудової дисципліни відповідно до прийнятого наказу від 09.11.2020 № 387-к, а саме за відсутність на роботі більше трьох годин протягом робочого дня 09.11.2020 без поважних причин. Підставою для винесення даного наказу був зазначений акт про відмову у наданні письмових пояснень щодо відсутності на роботі.

При цьому 16.11.2020, перебуваючи у лікарні, їй стало відомо про накладення другого дисциплінарного стягнення у вигляді оголошення догани за порушення правил внутрішнього трудового розпорядку 10.11.2020, а саме: допуск сторонніх осіб в приміщення Територіального центру поза межами робочого часу на підставі доповідної записки заступника директора центру ОСОБА_2 від 11.11.2020 року.

Вказані накази про накладення дисциплінарних стягнень позивач вважає незаконними, оскільки вони прийняті з грубим порушенням трудового законодавства. Факт фізичного не допуску до робочого місця 09.11.2020 підтверджується доповідною запискою, складеною сторожем Територіального центру ОСОБА_5 , репортажем телеканалу «Київ- Live», реєстрацією Управлінням Національної поліції заяви про злочин по факту недопущення її до робочого місця. Вказує, що пояснення роботодавцем по даному факту від неї не вимагались, під розписку про винесену догану її повідомлено не було.

Щодо накладення дисциплінарного стягнення у вигляді догани за порушення правил внутрішнього трудового розпорядку, а саме допуск сторонніх осіб в приміщення Територіального центру поза межами робочого часу, позивач вказала, що діючі Правила внутрішнього трудового розпорядку обмежень щодо допуску у приміщення центру осіб, які не є його працівниками, в позаробочий час, не містять.

Пояснює, що в її діях відсутні будь-які ознаки проступку, які давали б підстави для застосування до неї дисциплінарного стягнення у вигляді догани.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 18 листопада 2021 року позов ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання незаконними наказів про накладення дисциплінарних стягнень та їх скасування, про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення коштів за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано наказ Управління соціального захисту населення Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації від 09.11.2020 № 387-к «Про накладення дисциплінарного стягнення на ОСОБА_1 ».

Визнано незаконним та скасовано наказ Управління соціального захисту населення Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації від 11.11.2020 № 392-к «Про накладення дисциплінарного стягнення на ОСОБА_1 ».

Визнано незаконним та скасовано наказ Управління соціального захисту населення Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації від 09.12.2020 № 445-к «Про звільнення ОСОБА_1 ».

Поновлено ОСОБА_1 на посаді директора Територіального центру соціального обслуговування Святошинського району м. Києва з 10 грудня 2020 року.

Стягнуто з Управління соціального захисту населення Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації на користь ОСОБА_1 95 908,20 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу (за вирахуванням всіх необхідних податків та платежів).

Стягнуто з Управління соціального захисту населення Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації на користь ОСОБА_1 3 000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з Управління соціального захисту населення Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації на користь ОСОБА_1 4018,80 грн. судового збору.

Допущено до негайного виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати в межах одного місяця.

Не погодившись з рішенням суду, 16.08.2022 року начальник Управління соціального захисту населення Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації Павленко Л.В. звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та постановити нове, яким у задоволені позовних вимог відмовити в повному обсязі, мотивуючи тим, що рішення незаконне та необґрунтоване, постановлене з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, зокрема вказує, що висновки суду про неспроможне посилання на акт № 4 та № 5, складені 11.11.2020 року про відмову позивача від надання пояснень щодо порушень Правил внутрішнього трудового розпорядку та відмову від ознайомлення з наказом про накладення дисциплінарного стягнення та його підписання по причині перебування позивача у період з 11.11.2020 по 09.12.2020 року на лікарняному не спростовують факт порушення та обставин викладених в актах. Тим більше, що надати пояснення по факту порушення було запропоновано позивачу відразу після встановлення порушення.

Вважає, що нікчемним є твердження суду про відсутність в посадових обов`язках директора Територіального центру контролю за перебуванням у приміщені сторонніх осіб, оскільки сторонні особи не просто знаходились в приміщені Територіального центру, а вони були запущені саме директором і знаходились з нею на її робочому місці.

Вказує, що враховуючи систематичне невиконання позивачем без поважних причин своїх обов`язків, покладених на неї трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку, що підтверджується раніше винесеними доганами, начальником управління було прийнято рішення про звільнення її з займаної посади.

В якості підстав для звільнення позивача з займаної посади стали як порушення вказані у вище перелічених наказах так і численні порушення вчинені під час виконання своїх службових повноважень, вчинення яких зокрема підтверджуються постановою Святошинського районного суду м. Києва від 23.12.2020 року у справі №759/20267/20, відповідно до якої ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, передбаченого ч. 2 ст. 172-7 КУпАП. У вчиненні якого позивач повністю визнала свою вину, тому наведені обставини лише підтверджують правомірність накладених дисциплінарних стягнень та не викликають сумніву у своїй достовірності і допустимості.

Щодо стягнення моральної шкоди, зазначає, що оскільки висновки суду про факт неправомірного звільнення є необґрунтованим та не доведеним, тому і стягнення моральної шкоди безпідставне, адже позивач не обґрунтувала в чому полягала заподіяна їй моральна шкода та не надала документального підтвердження викладеним обставинам.

Також зазначає, що безпосереднім роботодавцем позивача є Територіальний центр соціального обслуговування Святошинського району м. Києва, який має статус окремої юридичної особі, а Управління є суб`єктом призначення позивача на посаду в особі начальника Управління. Оскільки облік робочого часу, нарахування та виплата заробітної плати позивачу здійснювались Територіальним центром соціального обслуговування Святошинського району м. Києва, Управління не є розпорядником відомостей шодо заробітної плати та інших виплат, які включаються у розрахунок середньої заробітної плати відповідно до вимог Порядку № 100 від 08.02.1995 року, тобто стягнення з Управління середнього заробітку за час вимушеного прогулу є нецільовим використанням бюджетних кошів.

Представник відповідача підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити з підстав, що викладені в ній.

ОСОБА_8 просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що позивачем було доведено поважність відсутності на робочому місці та дійшов висновку про відсутність правових підстав для накладення на неї дисциплінарного стягнення, а тому зазначені у позові накази визнав незаконними та такими, що підлягають скасуванню.

Колегія суддів погоджується із такими висновками із наступних підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 відповідно до наказу Управління праці та соціального захисту населення Святошинської районної у місті Києві державної адміністрації від 20.04.2011 № 110-к була призначена на посаду директора Територіального центру соціального обслуговування Святошинського району м. Києва в порядку переведення з територіального центру по обслуговуванню пенсіонерів та самотніх непрацездатних громадян управління праці та соціального захисту населення Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації.

Відповідно до наказу Управління праці та соціального захисту населення Святошинської районної у місті Києві державної адміністрації від 09.11.2020 № 387-к до позивача ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді оголошення догани за порушення трудової дисципліни, а саме відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня 09 листопада 2020 року без поважних причин.

11.11.2020 року відповідно до наказу Управління праці та соціального захисту населення Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації № 392-к до ОСОБА_1 було застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді оголошення догани за порушення нею правил внутрішнього трудового розпорядку 10 листопада 2020 року, а саме: допуск сторонніх осіб в приміщення Територіального центру соціального обслуговування Святошинського району м. Києва поза межами робочого часу, визначеного пунктом 5 Правилами внутрішнього трудового розпорядку для працівників Територіального центру соціального обслуговування Святошинського району м. Києва.

09.12.2020 року згідно з наказом Управління соціального захисту населення Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації № 445-к ОСОБА_1 звільнено з займаної посади з 09.12.2020 року у зв`язку з систематичним невиконанням без поважних причин обов`язків, покладених на неї трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку, що підтверджується раніше винесеними доганами.

Встановлено, що з 11.11.2020 по 09.12.2020 позивачка перебувала на лікарняному. При цьому в період з 11.11.2020 по 20.11.2020 позивачка знаходилась на стаціонарному лікуванні в КНП « КМКЕЦ».

Згідно довідки про дохід від 26.10.2021 року №986/21-01, середня заробітна плата за останні два місяці до дня звільнення становила 408, 12 гривень в день. (а.с. 181).

Статтею 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відповідно до ч. 1 статті 3 КЗпП України трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулює законодавство про працю.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необгрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно з ст. 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до положень статті 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Статтею 140 КЗпП України визначено, що трудова дисципліна на підприємствах, в установах, організаціях забезпечується створенням необхідних організаційних та економічних умов для нормальної високопродуктивної роботи, свідомим ставленням до праці, методами переконання, виховання, а також заохочення за сумлінну працю. У трудових колективах створюється обстановка нетерпимості до порушень трудової дисципліни, суворої товариської вимогливості до працівників, які несумлінно виконують трудові обов`язки. Щодо окремих несумлінних працівників застосовуються в необхідних випадках заходи дисциплінарного і громадського впливу.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 Про практику розгляду судами трудових спорів (зі змінами та доповненнями), за передбаченими пунктом 3 статті 40 КЗпП України підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або не зняті достроково (стаття 151 КЗпП України).

У пункті 22 вищевказаної постанови роз`яснено, що у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясовувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 статті 40, пункту 1 статті 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Для правомірного розірвання роботодавцем трудового договору на підставі пункту 3 статті 40 КЗпП України необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку; невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності; невиконання або неналежне виконання трудових обов`язків повинно бути систематичним; враховуються тільки дисциплінарні й громадські стягнення, які накладаються трудовими колективами і громадськими організаціями відповідно до їх статутів; з моменту виявлення порушення до звільнення може минути не більше місяця.

Систематичним порушенням трудової дисципліни вважається порушення, вчинене працівником, який і раніше порушував трудову дисципліну, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності та порушив її знову.

Статтею 147 КЗпП України передбачено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана, звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.

Частиною першою статті 148 КЗпП України визначено, що дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення.

Обов`язковими складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків.

Одна з найважливіших ознак порушення трудової дисципліни є вина, яка в обов`язковому порядку повинна бути доведена, але й відсутність або недоведеність інших елементів може виключати наявність дисциплінарного проступку.

Обов`язок доведення фактів вчинення працівником винного дисциплінарного проступку лежить саме на роботодавцеві.

Відповідно до статті 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Тобто, при розгляді справ про накладення дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни судам необхідно з`ясовувати, в чому конкретно проявилося порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема, чи враховані обставини, за яких вчинено проступок.

Як вбачається з матеріалів справи, при порушенні трудової дисципліни ОСОБА_1 відмовилась надати пояснення щодо обставин, за яких було вчинено проступок, про що складені відповідні акти №1 та №2 (а.с. 100, 101).

Колегія суддів звертає увагу на те, що позивач ОСОБА_1 обіймала посаду директора Територіального центру соціального обслуговування Святошинського району м. Києва.

Судом встановлено, що при виході на роботу після хвороби , її не було допущено до робочого місця, про що вона повідомила працівників поліції, телебачення .

Зазначені обставини підтверджуються заявою, поданою ОСОБА_1 до поліції та інтерв`ю , яке надав у ході репортажу тимчасово виконуючий обов`язки начальника Управління соціального захисту населення .

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що позивач була відсутня на робочому місці більше трьох годин з поважних причин, а саме у зв`язку із не допуском її до робочого місця з боку ОСОБА_2 .

Позивач просила суд визнати незаконними та скасувати наказ від 11 листопада 2020 року № 392-к Про накладення дисциплінарного стягнення на ОСОБА_1 за порушення нею правил трудового розпорядку, а саме допуск сторонніх осіб в приміщення Територіального центру соціального обслуговування Святошинського району м. Києва (а.с. 114).

За змістом ст.ст. 139, 140, 142 КЗпП України, порушенням трудової дисципліни є невиконання чи неналежне виконання з вини працівника покладених на нього трудових обов`язків.

Відповідно до пункту 5 Правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників Територіального центру соціального обслуговування Святошинського району м. Києва визначено робочий час і час відпочинку працівників Територіального центру.

Посилання у зазначеному наказі на п. 5 Правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників Територіального центру соціального обслуговування Святошинського району м. Києва колегія вважає безпідставним, оскільки у ньому немає заборони щодо допуску сторонніх осіб в приміщення Територіального центру соціального обслуговування Святошинського району м. Києва.

Як раніше зазначалось, в обов`язковому порядку повинні бути доведені складові дисциплінарного проступку, такі як: дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків.

Таким чином, винесення догани позивачу наказом від 11 листопада 2020 року № 392-к фактично відбулося безпідставно, що свідчить про незаконність наказу та є підставою для його скасування.

А тому доводи апеляційної скарги щодо підстав для звільнення позивача з займаної посади, зокрема порушення вказані у вище перелічених наказах та порушення вчинені під час виконання своїх службових повноважень, є недоведеними та необґрунтованими.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно з`ясував обставини справи, зібраним доказам дав належну оцінку та прийшов до правильного висновку про задоволення позовних вимог.

Постановлене судом рішення відповідає вимогам матеріального та процесуального права і не може бути скасоване з підстав, що наведені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу начальника Управління соціального захисту населення Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації Павленка Л.В. залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 18 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 26 грудня 2022 року.

Суддя - доповідач:

Судді: