ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5039/22 Справа № 182/8297/21 Суддя у 1-й інстанції - Багрова А.Г. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2022 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів: Зубакової В.П., Остапенко В.О.

сторони справи :

позивач - Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк»

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому порядку згідно ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами цивільну справу за апеляційною скаргою позивача Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 травня 2022 року, ухваленого суддею Багровою А.Г. у м.Нікополі, Дніпропетровської області, повний текст судового рішення складено 27 травня 2022 року,-

ВСТАНОВИВ :

У грудні 2021 року позивач Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №б/н від 09.08.2011 року в розмірі 29475,92 грн.: заборгованість за кредитом у розмірі 26034,72 грн.; заборгованість по відсоткам за користуванням кредитом 3441,20 грн. станом на 19.10.2021 року.

В обґрунтування позову послався на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором, у зв`язку з чим перед банком у відповідача виникла заборгованість (а.с. 2-4).

РішеннямНікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 травня 2022 року в задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу відмовлено.

Позивач АТ КБ «Приватбанк», будучи незгодним з ухваленим судовим рішенням подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність і необґрунтованість судового рішення, ухваленого без повного, всебічно та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, з порушенням норм матеріального і процесуального права, ставить питання про його скасування з ухваленням нового рішення про повне задоволення, заявлених Банком вимог.

При цьому скаржник не погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність у боржника ОСОБА_1 заборгованості за кредитом.

Позивач зазначає, що суду була надана копія анкети-заяви, яка особисто підписана відповідачем, а також Довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна,55 днів пільгового періоду, яка також особисто підписана відповідачем, в якій зокрема зазначена базова відсоткова ставка за користування кредитом (2,5%, розмір щомісячних платежів у розмірі 7% від заборгованості, строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним, розмір комісії за зняття готівки та особистих коштів, безготівкових платежів тощо.

Позивач вважає, що сторонами при укладені кредитного договору були досягнуті усі істотні умови договору, той факт, що відповідач активував кредитну картку, користувався кредитними коштами, підтверджує укладення між сторонами кредитного договору, а надані позивачем до позову докази підтверджують узгодженість між сторонами умов щодо сплати процентів за користування кредитом. Наголошує на тому, що вся сума боргу, яка заявлена у позові належним чином обґрунтована та підтверджена доказами, а висновки суду першої інстанції про відсутність заборгованості відповідача за кредитним договором є необґрунтованими та передчасними, суперечать погодженим умовам договору та вимогам законодавства. Вважає, що суд першої інстанції безпідставно звільнив відповідача від обов`язку повернути використані кредитні кошти, а також сплатити проценти за користування ними.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 09.08.2011 року ОСОБА_1 підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с.24).

Банком надано довідку про надання ОСОБА_1 наступних кредитних карток: N НОМЕР_1 (дата відкриття 09.08.2011 року, термін дії 04/15); N НОМЕР_2 (дата відкриття 30.04.2015 року, термін дії 03/18); N НОМЕР_3 (дата відкриття 25.02.2015 року, термін дії 05/19); N НОМЕР_4 (дата відкриття 07.02.2017 року, термін дії 08/20); N НОМЕР_5 (дата відкриття 03.01.2020 року, термін дії 10/23); N НОМЕР_6 (дата відкриття 05.10.2021 року, термін дії 11/25) (а.с.23).

Відповідач не заперечує, що отримував вказані кредитні картки.

Згідно довідки АТ КБ «ПриватБанк на» картку відповідача 09.08.2011 року був встановлений кредитний ліміт 300 грн. і того ж дня, кредитний ліміт був збільшений до 4400 грн. В подальшому кредитний ліміт був збільшений до 25000 грн. (а.с.22). 15.06.2021 зменшено кредитний ліміт до 0,00.

У анкеті-заяві позичальника від 09.08.2011 року ОСОБА_1 вказував, що бажає отримати платіжну картку кредитку «Універсальна» з бажаним кредитним лімітом в розмірі 5000 грн. (а.с.24).

Також ОСОБА_1 отримав довідку про умови кредитування за використання кредитки «Універсальна 55 днів пільгового періоду», в якій зазначено тип карти, тип кредитної лінії, валюта картки, розрахунок відсотків, відсоткова ставка, розмір щомісячного платежу, строк внесення щомісячних платежів, комісії за зняття готівки , пеня, штрафи та інші платні послуги банку (а.с.25).

Згідно довідки від 09.08.2011 року про умови кредитування за використання кредитки «Універсальна 55 днів пільгового періоду» відповідач мав сплачувати щомісячно 7% від заборгованості, але не менше 50 грн. та не більше заборгованості. Інших узгоджених належним чином умов, які б погодили сторони кредитного договору позивачем суду не надано.

Дослідивши виписку по рахунку, судом встановлено, що відповідач щомісячно сплачував платежі (а.с. 64-86), однак позивачем проводились списання зі плачених коштів, які не відповідають умовам, виладеним у довідці про умови кредитування за використання кредитки «Універсальна 55 днів пільгового періоду» , збільшені відсотки, штрафи, пеня та за страхування кредитного ліміту.

Відповідно до довідки банку про надання ОСОБА_1 кредитних карток термін дії останньої кредитної картки становить листопад 2025 року.

Як встановлено з наданого позивачем розрахунку заборгованості, загальний залишок заборгованості за наданим кредитом становить 29 475,92 де : 26 034,72 грн. заборгованість за тілом кредиту, 3 441,20 грн. заборгованість за простроченими відсотками.

Суд першої інстанції перевірив наданий Банком розрахунок заборгованості ОСОБА_1 та встановив, що позивачем нараховано відсотки, комісії, неустойки, страхові платежія , які не відповідають умовам кредитного договору.

Перевіривши виписку по картковому рахунку відповідача, суд встановив, що розмір внесених відповідачем грошових коштів по кредиту становить 301 216,53 грн., а фактично відповідачем були використані кошти в розмірі 330 692,45 грн., при цьому позивачем із внесених відповідачем коштів неправомірно списано 102 686,25 грн % за користування кредитними коштами, комісії, пеня та страхові платежі, які умовами договору не були передбачені.

Суд першої інстанції, відмовляючи позивачу в задоволенні його позовних вимог заявлених до ОСОБА_1 на підставі досліджених доказів, перевіривши наданий Банком розрахунок заборгованості, порівнявши його з випискою по картковому рахунку позивача, провівши власний розрахунок отриманих позичальником кредитних коштів, а також сплачених останнім на погашення кредиту грошових коштів, врахувавши, стягнуті (списані) Банком з рахунку грошові кошти (проценти, комісії, пеня та страхові платежі), які не передбачені укладеним кредитним договором, дійшов висновку про відсутність у відповідача заборгованості перед позивачем, оскільки розмір внесених позичальником грошових коштів по кредиту становить 301 216,53 грн., фактично ним використано грошові кошти в сумі 330 692,45 грн., однак Банком неправомірно списано 102 686,25 грн. процентів за користування кредитними коштами, комісії, пені та страхових платежів, які не передбачені умовами договору.

Колегія суддів повністю погоджується з такими висновками суду першої інстанції та не погоджується з доводами позивача викладеними в апеляційній скарзі, з огляду на таке.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 Цивільного кодексу України(далі -ЦК України) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до статей626,628 ЦК Українидоговором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першоюстатті 638 ЦК Українивстановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Устатті 526 ЦК Українипередбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першоїстатті 1054 ЦК Україниза кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина першастатті 1048 ЦК України).

Частиною другоюстатті 1054 ЦК Українивстановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першоюстатті 633 ЦК Українипублічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Відповідно достатті 634 цього Кодексудоговором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (в даному випадкуАТ КБ "ПриватБанк").

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, ці умови повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК Україниможна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Згідно із частиною другоїстатті 1056-1 ЦК України(у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першоїстатті 1048 ЦК Українипозикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зістаттею 1049 ЦК Українипозичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно достатті 549 ЦК Українинеустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другоюстатті 551 ЦК Українивизначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першоюстатті 1050 ЦК Україниякщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно достатті 625 цього Кодексу.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування кредитними коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив, крім заборгованості за кредитом, стягнути, зокрема, заборгованість за відсотками за користування кредитом.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

У відповідності до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд з прав людини зауважив, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року)

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Саме на позивача покладено процесуальний обов`язок довести заявлені у позовні вимоги.

З урахуванням наведеного вище, колегія суддів повністю погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту в розмірі 26 034,72 грн. та заборгованості за простроченими відсотками в сумі 3441,20грн., оскільки позивачем належними та допустимими доказами не спростовані доводи відповідача про повне погашення ним боргу, так як судовим переглядом встановлено, що фактично отримані і використані відповідачем грошові кошти повернуті Банку в добровільному порядку з переплатою, яка становить 73 210,33 грн.( 330 692,45 грн.- використані позивачем кредитні кошти - 301 216,53 грн. фактично внесені відповідачем грошові кошти по кредиту = 29 475,92 грн. борг перед Банком, при цьому неправомірно списані Банком 102 686,25 грн. (проценти, пеня, комісія, страхові платежі) - 29 475,92 грн. = 73 210,33 грн.)

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги позивача не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення суду першої інстанцій, та зводяться до переоцінки доказів, незгоди скаржника з висновками щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження суду.

Перевіривши справу, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормою матеріального права, яка підлягає застосуванню, повно, всебічно та обґрунтовано встановив обставини справи, надав належну оцінку наявним у справі доказам, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення про відмову у задоволенні позову, яке відповідає вимогам ст.ст.263, 264 ЦПК України.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, підстав для здійснення перерозподілу судових витрат не має.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» - залишити без задоволення.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 травня 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 08 вересня 2022 року.

Головуючий:

Судді: