МИКОЛАЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/812/614/22
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2022 року Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах :

головуючого Темнікової В.І.,

суддів Базовкіної Т.М., Крамаренко Т.В.,

із секретарем судового засідання Калашник А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Булахевич Степана Вікторовича на ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 24 грудня 2021 року у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, заінтересовані особи Акціонерне товариство «Кристалбанк», Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Централ Фінанс», Приватний виконавець виконавчого округу Миколаївської області Булахевич Степан Вікторович, ОСОБА_2 , -

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2021р. ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про визнання виконавчого документа, а саме виконавчого листа №2/487/99/14, виданого Заводським районним судом м. Миколаєва таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що 09.01.2014 року Заводським районним судом м. Миколаєва було ухвалено рішення про стягнення у солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен банк Аваль» (на тепер АТ «Райффайзен Банк») заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту № 014/08-112/72140 від 22.11.2007 року (далі - Кредитний договір) у розмірі 136 481,95 грн. (в тому чичлі прострочена заборгованість за кредитом - 10331,59 грн., заборгованість за відсотками по кредиту в сумі 9723,68 грн. (в тому числі заборгованість за відсотками - 9471,28 грн.), пеня за прострочку кредиту та відсотків в сумі 32107,15 грн. та 891,57 грн. судового збору з кожного.

На виконання зазначеного рішення суду було видано виконавчий лист № 7/99/14.

Згідно повідомлення ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»» за вих. № 114-43/3-144138 26.02.2021 року права вимоги заборгованості за даним вище Кредитним договором, на підставі Договору відступлення права вимоги від 26.02.2021 року були відступлені АТ «КРИСТАЛБАНК» (ідентифікаційний 39544699 ).

У свою чергу, того ж дня, 26.02.2021 року, на підставі Договору про відступлення прав вимоги, AT «КРИСТАЛБАНК» відступило права вимоги за вказаним вище Кредитним договором ТОВ «ФК «ЦЕНТАРЛ ФІНАНС».

02.03.2021 року ТОВ «ФК «ЦЕНТАРЛ.ФІНАНС» на підставі Договору відступлення прав вимоги від 02.03.2021 року відступило право вимоги за вказаним Кредитним договором ОСОБА_2 .

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним їх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Главою 50 ЦК України передбачені підстави припинення зобов`язання.

Згідно листа - повідомлення ОСОБА_2 , як нового кредитора, усі зобов`язання ОСОБА_1 , які виникли на підставі Договору № 014/08-112/72140 від 22.11.2007 року, укладеного між ОСОБА_1 та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» - припинені у повному обсязі на підставі ст. 604 ЦК України.

Таким чином, його обов`язок, як боржника за Кредитним договором № 014/08- 2/72140 від 22.11.2007, а отже і виконавчим документом (листом) № 2/487/99/14, припинено у повному обсязі.

Враховуючи, що новий кредитор ОСОБА_2 листом -повідомленням від 03.03.2021 року письмово повідомила про припинення зобов`язань ОСОБА_1 за Договором № 014/08-112/72140 від 22.11.2007 року на підставі ст. 604 ЦК України, заява про визнання виконавчого листа № 7/99/14 таким, що не підлягає виконанню, може бути задоволена, у зв`язку з припиненням обов`язку ОСОБА_1 за зобов`язанням встановленим Кредитним договором № 014/08-112/72140 від 22.11.2007 року та виконавчим документом (листом) № 2/487/99/14 у повному обсязі за правилами статті 432 ЦПК України.

В уточненій заяві, яка надійшла на адресу суду 08.12.21р., ОСОБА_1 посилається також на те, що вказаний вище виконавчий лист було направлено стягувачем на примусове виконання приватному виконавцю виконавчого округу Миколаївської області Булахевічу С.В., який 14.02.2020 року відкрив виконавче провадження № 61283449. Того ж дня постановою зазначеного приватного виконавця було описано та арештовано майно боржника.

Оскільки зобов`язання за кредитним договором припинено, то подальше виконання зазначеного виконавчого документу призводить до безпідставного і неправомірного стягнення вже неіснуючого боргу.

Крім того, новий кредитор повідомив його про небажання витрачати свій час та звертатися до суду із заявою про заміну стягувана у виконавчому провадженні.

Отже, єдиним способом захисту прав боржника, як сторони виконавчого провадження на час розгляду заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, з метою як найбільш ефективного захисту заявника, є зупинення виконання за виконавчим документом до розгляду заяви по суті.

Враховуючи викладене, просив зупинити виконання за виконавчим документом (листом) № 2/487/99/14, виданим 27.07.2014 року Заводським районним судом м. Миколаєва про стягнення у солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості за Договором надання споживчого кредиту № 014/08-112/72140 від 22.11.2007 року у розмірі 136 481,95 грн. до розгляду по суті судом заяви про визнання виконавчого документу (листа) таким, що не підлягає виконанню;

визнати виконавчий лист № 2/487/99/14, виданий 24.07.2014 року Заводським районним судом м. Миколаєва про стягнення у солідарному порядку з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» (зараз назва «Райффайзен Банк», ідентифікаційний код 14305909) заборгованості за Договором надання споживчого кредиту № 014/08-112/72140 від 22.11.2007 року у розмірі 181,95 грн. (в тому числі прострочена заборгованість за кредитом - 10331,59 грн., заборгованість за відсотками по кредиту в сумі 9723.68 грн. (в тому числі заборгованість за відсотками - 9471,28 грн.), пеня за прострочку кредиту та відсотків в сумі 32107,15 та 891,57 грн. судового збору з кожного - таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 24 грудня 2021 року заяву ОСОБА_1 задоволено. Визнано виконавчий лист №2/487/99/14, виданий 24.07.2014 року Заводським районним судом м. Миколаєва про стягнення у солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» (зараз назва АТ «Райффайзен Банк») заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту № 014/08-112/72140 від 22.11.2007 року (далі - Кредитний договір) у розмірі 136 481,95 грн., таким, що не підлягає виконанню.

Не погодившись з даною ухвалою суду приватний виконавець виконавчого округу Миколаївської області Булахевича С.В. звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суд та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні заяви в повному обсязі, оскільки вважає її незаконною, необґрунтованою, так як судом вирішено спір не у відповідності з нормами матеріального права та не дотримано норми процесуального права.

В апеляційній скарзі посилається на те, що виконавець при здійсненні виконавчого провадження зобов`язаний використовувати всі надані йому права та повноваження, необхідні для забезпечення неупередженого, ефективного, своєчасного і повного виконання рішення. При виконанні своїх службових повноважень виконавець повинен чітко дотримуватись вимог та положень Закону №1404-VIII, Конституції України та інших нормативних актів. Усі рішення та дії суб`єкта владних повноважень повинні бути прийняті (вчинені) на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені законом.

Виконавчий лист у даній справі виданий на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, не встановлено у справі також будь - яких порушень та інтересів боржника.

Виконавчий документ видано у той період, коли рішення набрало законної сили. Подальші питання щодо здійснення стягнення за даним виконавчим листом вирішуються у порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження».

Приймаючи рішення суд не врахував, що припинення зобов`язання відбулось не поза межами виконавчого провадження, а під час безпосереднього здійснення приватним виконавцем примусових заходів, спрямованих на реальне та фактичне виконання рішення суду, а скаржником всупереч припис ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України не надано суду жодного доказу, який підтверджував би виконання зобов`язань на користь стягувана до моменту відкриття виконавчого провадження, або ж до моменту отримання постанови про відкриття виконавчого провадження.

Не враховано судом висновки, викладені в постанові Верховного суду від 24.06.2020 у справі 520/1466/14, в узагальненні Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 вересня 2015 року «Про практику розгляду судами процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах».

Не взято до уваги те, що зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.

До того, ж судом в рішенні взагалі не досліджено питання відносно того, коли саме відкрите виконавче проводження та коли саме сплачено заборгованість в повному обсязі. Судом проігноровано той факт, що виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2/487/99/14 було відкрите ще 14.02.2020, а врегульоване питання з погашення проблемної заборгованості 03.03.2021, тобто майже через рік після відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до статті 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувана або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Таким чином, враховуючи імперативні приписи статті 129-1 Конституції України, статті 18 ЦПК України щодо обов`язковості виконання судового рішення, що набрало законної сили, положення статті 432 ЦПК України визначає можливість визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню лише за наявності для цього безумовних і безспірних підстав, тобто процедурною нормою, що врегульовує правовідносини між боржником і стягувачем на стадії виконання рішення.

Процесуальним законодавством передбачено підстави, за якими виконавчий документ може бути визнано таким, що не підлягає виконанню, зокрема, у разі якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Правила припинення зобов`язання сформульовані в главі 50 «Припинення зобов`язання» розділу І книги п`ятої «Зобов`язальне право» ЦК України.

Разом з тим, поняття «обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням» за своїми правовою природою та змістом не слід ототожнювати з передбаченим Цивільним кодексом України поняттям «припинення зобов`язань», оскільки йдеться про принципово різні сфери правового регулювання: в першому випадку - про публічно-правові відносини, пов`язані із здійсненням виконавчого провадження, в другому - про відносини цивільні.

Застосування такого способу припинення зобов`язання, щодо якого існує рішення суду, яке набрало законної сили і перебуває на стадії примусового виконання має відбуватись з урахуванням приписів ЦПК України та Закону України «Про виконавче провадження».

Законом України «Про виконавче провадження» визначено умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

З урахуванням приписів ЦПК України та Закону України «Про виконавче провадження» необхідно зазначити, що право на стягнення заборгованості, яке підтверджене судовим рішенням і виконавчим листом, який перебуває на примусовому виконанні, повинне бути реалізоване у формах і у спосіб, встановлений законодавством про виконавче провадження.

Тому, зважаючи на те, що виконання судового рішення є невід`ємною стадією судового процесу та цивільний процес по справі повинен завершуватись виконанням рішення суду, що набрало законної сили, то домовленості сторін щодо зміни способу виконання або припинення виконання судового рішення повинні відбуватися не інакше, як на підставах та у порядку, визначеному ЦПК України та Законом України «Про виконавче провадження».

Посилається, що чинне законодавство не забороняє сторонам досягти домовленості щодо припинення зобов`язання після прийняття судового рішення та відкриття виконавчого провадження з його примусового виконання. Разом з тим Закон України «Про виконавче провадження» містить вимоги, дотримання яких є обов`язковим для закінчення виконавчого провадження у тих випадках, коли судове рішення виконано у спосіб інший, ніж зазначено у виконавчому документі.

Дане свідчить про те, що стягувач має право подати до приватного виконавця повідомлення про повне погашення заборгованості, що буде підставою для закриття виконавчого провадження на підставі п. 9 ст. 39 України «Про виконавче провадження», але для цього необхідною умовою є сплата основної винагороди приватному виконавцю.

Таким чином, поданням заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, та сплатою заборгованості, оминаючи виконавче провадження, ОСОБА_1 намагається уникнути сплати основної винагороди, яка є обов`язковою до сплати відповідно до ст. 31 Закону Україну «Про органи та осіб, які здійснюють прим виконання судових рішень і рішень інших органів».

На підставі викладеного просить скасувати ухвалу суду та ухвалити нове рішення яким відмовити у задоволені заяви в повному обсязі.

Від представника боржника надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він, посилаючись на обставини, викладені в заяві про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду- без змін, оскільки вважає, що вона є законною та обґрунтованою, а також такою, що відповідає діючому законодавству.

Учасники процесу до судового засідання не з`явилися, хоча про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні ( ст.263 ЦПК України).

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин ( ст. 264 ЦПК України).

Ухвала суду зазначеним вимогам закону не відповідає.

Так, задовольняючи вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що 09.01.2014 року Заводським районним судом м. Миколаєва було ухвалено рішення про стягнення у солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» (зараз назва АТ «Райффайзен Банк», ідентифікаційний код 14305909) заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту № 014/08-112/72140 від 22.11.2007 року (далі - Кредитний договір) у розмірі 136 481,95 грн.

На виконання зазначеного рішення суду було видано виконавчий лист № 2/487/99/14.

Згідно повідомлення ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»» за вих. № 114-43/3-144138 від 26.02.2021 року, права вимоги заборгованості за вказаним Кредитним договором, на підставі Договору відступлення права вимоги від 26.02.2021 року були відступлені АТ «КРИСТАЛЕАНК» (ідентифікаційний код 39544699). У свою чергу, того ж дня, 26.02.2021 року, на підставі за Договору про відступлення прав вимоги, АТ «КРИСТАЛБАНК» відступило права вимоги за вказаним вище Кредитним договором ТОВ «ФК «ЦЕНТАРЛ ФІНАНС».

02.03.2021 року ТОВ «ФК «ЦЕНТАРЛ ФІНАНС» на підставі Договору відступлення прав вимоги від 02.03.2021 року відступило право вимоги за вказаним вище Кредитним договором ОСОБА_2 .

Згідно листа - повідомлення ОСОБА_2 , як нового кредитора, усі зобов`язання, які виникли на підставі Договору № 014/08-112/72140 від 22.11.2007 року, укладеному між ОСОБА_1 та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», припинені у повному обсязі на підставі ст. 604 ЦК України.

За частиною 1 статті 604 ЦК України зобов`язання припиняється за домовленістю сторін.

Отже, оскільки стягувач ОСОБА_2 , повідомила суд про припинення усіх зобов`язань ОСОБА_1 , що виникли згідно договору споживчого кредиту № 014/08-112/72140 від 22.11.2007 року, на підставі статті 604 ЦК України, зазначене є підставою для визнання виконавчого листа, виданого 24.07.2014 року Заводським районним судом м. Миколаєва № 2/487/99/14 таким, що не підлягає виконанню за правилами статті 432 ЦПК України.

При цьому до заперечень приватного виконавця суд поставився критично, оскільки відповідно до пункту 5 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню, зокрема, у разі визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню. Отже, законом прямо передбачена можливість визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню під час проведення виконавчих дій за відповідним виконавчим листом, за яким відкрите виконавче провадження, та на цій підставі закінчення виконавчого провадження.

Таким чином, визнання виконавчого листа таким що не підлягає виконанню, буде відповідати балансу інтересів, як стягувача, так і боржника.

Проаналізувавши зазначені обставини, врахувавши доводи заявника щодо підстав визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, суд дійшов висновку, що заява ОСОБА_1 є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 9 частини другої статті 129 Конституції України, статті 18 ЦПК України однією з основних засад судочинства є обов`язковість рішень суду.

Суд першої інстанцій виходив з того, що оскільки зобов`язання ОСОБА_1 , що виникли згідно договору споживчого кредиту № 014/08-112/72140 від 22.11.2007 року, припинилися на підставі статті 604 ЦК України, то це є підставою для визнання виконавчого листа, виданого 24.07.2014 року Заводським районним судом м. Миколаєва № 2/487/99/14 таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до частини першої статті 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Згідно ч. 2 ст. 432 ЦПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, можна поділити на дві групи: матеріально-правові (обставини, що свідчать про припинення обов`язку боржника) та процесуально-правові (обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа).

Саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.

Так, обов`язок боржника може припинятися з передбачених законом підстав.

Підстави припинення цивільно-правових зобов`язань, зокрема, містяться у главі 50 розділу І книги п`ятої ЦК України.

Норми цієї глави передбачають, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України), переданням відступного (стаття 600 ЦК України), зарахуванням (стаття 601 ЦК України), за домовленістю сторін (стаття 604 ЦК України), прощенням боргу (стаття 605 ЦК України), поєднанням боржника і кредитора в одній особі (стаття 606 ЦК :України), неможливістю виконання (стаття 607 ЦК України), смертю фізичної особи чи ліквідацією юридичної особи (статті 608 та 609 ЦК України).

Отже, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.

Звертаючись до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, ОСОБА_1 обґрунтовував свої вимоги тим, що його боргові зобов`язання за кредитним договором № 014/08-112/72140 від 22.11.2007 року, припинилися за домовленістю сторін на підставі статті 604 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (стаття 598 ЦК України).

Згідно зі статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Виходячи зі змісту статей 526, 599 ЦК України, зобов`язання вважається виконаним належним чином, якщо таке виконання здійснене відповідно до умов договору та вимог законодавства, а якщо умови виконання не визначені в договорі або законі, то вони повинні бути виконані відповідно до звичаїв ділового обороту або до вимог, що зазвичай ставляться.

Згідно ч.1 ст. 604 ЦК України зобов`язання припиняється за домовленістю сторін. А відповідно до частин другої, четвертої статті 604 ЦК України зобов`язання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобов`язання новим зобов`язанням між тими ж сторонами (новація). Новація припиняє додаткові зобов`язання, пов`язані з первісним зобов`язанням, якщо інше не встановлено договором.

Виходячи зі змісту ст. 604 ЦК України, яка передбачає припинення зобов`язання саме за домовленістю сторін, така домовленість повинна бути оформлена відповідним договором, в якому буде відображена воля обох сторін на його укладення та умови припинення зобов`язання. При цьому ознаками новації є: спосіб припинення зобов`язання; вона можлива лише між тими самими сторонами (сторонами попереднього зобов`язання); є двостороннім правочином (договором); нове зобов`язання пов`язане з попереднім і спрямоване саме на заміну первісного зобов`язання новим, а не на зміну цього зобов`язання.

У даному випадку боржником до заяви не додано належний доказ виконання рішення суду (платіжні документи, акт державного виконавця тощо), чи договір про припинення зобов`язання за домовленістю сторін. Лист-повідомлення від 03 березня 2021р., в якому ОСОБА_2 повідомила ОСОБА_1 про припинення зобов`язань останнього за договором споживчого кредиту № 014/08-112/72140 від 22.11.2007 року, укладеним між ОСОБА_1 та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», за своєю суттю не є договором у розумінні частини першої статті 626 ЦК України.

Крім того, матеріали справи свідчать про те, що договір споживчого кредиту № 014/08-112/72140 від 22.11.2007 року, на підставі якого виникли зобов`язання у ОСОБА_1 , укладено не між ним та ОСОБА_2 , а між ОСОБА_1 та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль».

Рішенням Заводським районним судом м. Миколаєва від 09.01.2014 року заборгованість за зазначеним споживчим кредитом була стягнута з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен банк Аваль».

Виконавче провадження 14 лютого 2020 року також відкрито на підставі заяви АТ «Райффайзен банк Аваль». Тобто стягувачем у виконавчому провадженні є саме АТ «Райффайзен банк Аваль».

В матеріалах справи наявний договір купівлі-продажу прав вимоги від 02 березня 2021рокук, укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «ЦЕНТАРЛ ФІНАНС» та ОСОБА_2 , на підставі якого ТОВ «ФК «ЦЕНТАРЛ ФІНАНС» відступило право вимоги за вказаним вище Кредитним договором ОСОБА_2 та акт прийому-передачі документації до даного договору (а. с. 55-58).

Проте в матеріалах справи відсутній договір відступлення права вимоги від 26.02.2021 року, за яким ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» нібито відступило право вимоги АТ «КРИСТАЛЕАНК» (ідентифікаційний код 39544699), про який зазначено в повідомлення ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»» за вих. № 114-43/3-144138 від 26.02.2021 року, а саме по собі повідомлення не є належним доказом укладення зазначеного договору.

Відсутній в матеріалах справи також договір про відступлення прав вимоги від 26 лютого 2021 року, укладений між АТ «КРИСТАЛБАНК» та ТОВ «ФК «ЦЕНТАРЛ ФІНАНС», за яким, як посилається боржник АТ «КРИСТАЛБАНК» нібито відступило права вимоги за вказаним вище Кредитним договором ТОВ «ФК «ЦЕНТАРЛ ФІНАНС».

З заявою про заміну стягувача у виконавчому провадженні чи сторони у справі ОСОБА_2 не зверталася і як просиляється ОСОБА_1 не бажає витрачати свій час на це.

Аналіз зазначених доказів свідчить про відсутність достатньої кількості безспірних доказів, що належним стягувачем за договором споживчого кредиту № 014/08-112/72140 від 22.11.2007 року, є саме ОСОБА_2 .

Слід також зазначити, що з урахуванням вимог цивільного процесуального законодавства, Закону України «Про виконавче провадження» право на стягнення заборгованості, яке підтверджується судовим рішенням і виданим на підставі нього виконавчим листом, повинно бути реалізовано у формах і у спосіб, встановлений законодавством про виконавче провадження. Домовленість сторін виконавчого провадження щодо зміни способу виконання або припинення виконання судового рішення повинні відбуватися не інакше, як на підставах та у порядку, визначеному приведеним законодавством.

Аналіз викладених заявником обставин та наданих документів, свідчить про відсутність жодних підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню. При цьому, колегія суддів враховує те, що у відповідності до вимог ст. 83 ЦПК України, яка регламентує подачу доказів, позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подавати докази разом з поданням позовної заяви. За аналогією, враховуючи скорочені строки розгляду, докази повинні подаватись разом з подачею заяви в порядку ст. 432 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини право на звернення до суду було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Виконання рішення суду будь-якої інстанції необхідно розглядати як важливу частину «судового провадження» відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення у справі Hornsby v. Greece (Горнсбі проти Греції) від 19 березня 1997 року, заява №18357/91, п. 40.

Отже, виконання судового рішення є невід`ємною стадією судового процесу та цивільний процес у справі повинен завершуватися виконанням рішення суду, що набрало законної сили, а домовленості сторін щодо зміни способу виконання або припинення виконання судового рішення повинні відбуватися не інакше, як на підставах та у порядку, визначеному ЦПК України та Законом України «Про виконавче провадження» .

Суд першої інстанції правильно встановивши, що чинне законодавство не забороняє сторонам досягти домовленості щодо припинення зобов`язання після прийняття судового рішення та відкриття виконавчого провадження з його примусового виконання, в той же час не врахував, що така домовленість повинна відбуватися з дотриманням вимог, які є обов`язковими для закінчення виконавчого провадження у тих випадках коли судове рішення виконано у спосіб інший, ніж зазначено у виконавчому документі, а тому дійшов передчасного висновку про задоволення заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, що є підставою для скасування ухвали суду та ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Оскільки під час розгляду справи було встановлено неправильне застосування судом норм матеріального права, колегія суддів згідно ч.4 ст.367 ЦПК України вважає необхідним вийти за межі апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374,376,381,382 ЦПК України, судова колегія

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Булахевича Степана Вікторовича задовольнити частково.

Ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 24 грудня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні вимог ОСОБА_1 заінтересовані особи Акціонерне товариство «Кристалбанк», Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Централ Фінанс», Приватний виконавець виконавчого округу Миколаївської області Булахевич Степан Вікторович, ОСОБА_2 , про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання її повного тексту в порядку та випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді

Повний текст постанови складено 21 липня 2022 року