Справа № 481/1130/21
Провадж.№ 2/481/49/2022
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

17.08.2022 року Новобузький районний суд Миколаївської області

в складі: головуючого судді Вжещ С.І.,

за участю секретаря судових засідань Юхименко Т.М.,

відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Товариство з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ», про скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно та поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

02.09.2021 року ОСОБА_2 звернулась до Новобузького районного суду Миколаївської області з позовом до ОСОБА_1 , за яким просила скасувати свідоцтво про право власності від 25.04.2007 року на квартиру АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_3 ; визнати в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 .

Позовні вимоги позивачка мотивувала тим, що вона перебувала у шлюбі з ОСОБА_3 з 06.05.1989 року по 06.02.2020 року. Під час перебування у шлюбі ними, на підставі договору купівлі-продажу від 23.01.1992 року, була придбана зазначена вище квартира. 25.04.2007 року ОСОБА_3 отримав свідоцтво про право власності на нерухоме майно, а саме на квартиру АДРЕСА_1 , в якому квартира вже зазначена як трикімнатна, загальною площею 72,1 кв.м., житловою площею 42,5 кв.м., яке було видане на підставі рішення виконкому Новобузької міської ради від 19.04.2007 року № 130. Однак, даним рішенням не було затверджено право власності на квартиру АДРЕСА_1 , так як у тексті даного рішення зазначено про видачу свідоцтва про право власності на житловий будинок по АДРЕСА_2 . Крім того, відповідач при оформленні спірного свідоцтва розпорядився їхньою спільною квартирою на свій власний розсуд не порадившись з нею.

Ухвалою судді від 03.09.2021 року позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено провести розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання на 20.09.2021 року, яке не відбулось, та відкладене до 05.10.2021 року за клопотання відповідача, а в подальшому відкладене до 23.11.2021 року за клопотанням представника позивача.

27.09.2021 року від відповідача ОСОБА_1 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просив відмовити позивачці у задоволенні позовних вимог в частині скасування свідоцтва про право власності, посилаючись на те, що із змісту позовної заяви не зрозуміло за якою адресою нерухомого майна позивачка бажає отримати свою частку, так як в позові зазначені дві різні адреси « АДРЕСА_2 » та « АДРЕСА_2 ». Крім того, відповідач зазначив, що позивачка у позовній заяві в частині прохання про скасування свідоцтва про право власності, посилається на те, що нібито в рішенні міської ради мова йде про продаж ОСОБА_3 будинку, хоча у вказаному рішенні зазначено про продаж у приватну власність квартири. Отже, мова про невідповідність рішення до свідоцтва на право власності йти не може взагалі. Також, посилаючись на ч.4 ст.65 СК України, відповідач зазначив, що отримуючи свідоцтво про право власності, він діяв в інтересах сім`ї. Зазначив, що позивачка усвідомлює, що кредитний договір на той час укладався в інтересах сім`ї, який був оформлений під заставу зазначеної квартири та позивачка виступила за ним, як поручитель і подружжя є солідарними боржниками за договором. Проти поділу квартири та визнання за позивачкою права власності на 1/2 частку даної квартири відповідач не заперечував.

04.10.2021 року, в строк для подання відзиву, відповідач ОСОБА_1 пред`явив позов до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, який просив об`єднати в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , про скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно та поділ майна подружжя; визнати за ним, ОСОБА_1 в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_3 . Свої вимоги мотивував тим, що він перебував у шлюбі з ОСОБА_2 з 06.05.1989 року по 06.02.2020 року. Під час перебування у шлюбі ними, на підставі договору купівлі-продажу від 13.03.2008 року, була придбана зазначена вище квартира, яка є їхньою спільною сумісною власністю. Тому він має право на поділ квартири та визнання за собою права власності на 1/2 частину вказаного майна.

Ухвалою судді від 21.10.2021 року відкрито провадження за цим позовом та призначений судовий розгляд на 23.11.2021 року о 09.00.

Ухвалою судді від 21.10.2021 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , про скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно та поділ майна подружжя залучено до справи, як третю особу, яка не заявляє позовних вимог на предмет спору, Товариство з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ».

17.11.2021 року позивачка ОСОБА_2 надала суду відзив на позовну заяву, подану ОСОБА_1 04.10.2021 року, в якому просила відмовити у задоволенні вимог позовної заяви, посилаючись на те, що вона перебувала у шлюбі з ОСОБА_3 , а позовну заяву подав ОСОБА_1 , жодних документів, які б підтверджували факт, що це одна й та сама особа до позовної заяви не додано. Крім того, позивачка зазначила, що сума в розмірі 6000 гривень за підготовку та подання позовної заяви є завищеною, так як це справа невеликої складності. Позивачем ОСОБА_1 не надано належних доказів сплати зазначеної вище суми адвокату. Також позовна заява не містить детального опису робіт, виконаних адвокатом та здійснених витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги. Також позивачем ОСОБА_1 не надано доказів понесених витрат в розмірі 1000 гривень за проведення оцінки майна.

22.11.2021 року від ОСОБА_1 до суду надійшла відповідь на відзив, в якій останній зазначив, що не погоджується з обставинами, викладеними у відзиві, посилаючись на те, що заявляючи в позові про судові витрати, він діяв в межах чинного законодавства. Відповідачка ОСОБА_2 намагається продати їхнє спільне майно без його згоди та отримані кошти використовувати для власних потреб. Також ОСОБА_1 зазначив, що при видачі йому паспорта була допущена помилка при написанні його прізвища. Наразі дана помилка виправлена у відповідності до документів про народження. Крім того, в інших справах, які перебувають у провадженні Новобузького районного суду Миколаївської області, де ОСОБА_2 позивалась до ОСОБА_3 , при цьому маючи в матеріалах справи копію паспорту на прізвище « ОСОБА_1 », остання визнає його відповідачем. Вважає, що ОСОБА_2 таким чином намагається затягувати судовий процес у справі про поділ майна, так як не бажає вирішити дані питання як в досудовому так і в судовому порядку.

Ухвалою суду від 23.11.2021 року зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя об`єднаний в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Товариство з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ», про скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно та поділ майна подружжя з присвоєнням єдиного номеру 481/1130/21 (провадження 2/481/317/2021).

Ухвалою суду від 23.11.2021 року постановлено перейти від спрощеного до загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання на 29.11.2021 року.

Ухвалою суду від 29.11.2021 року підготовче провадження у справі закрито та призначено до судового розгляду на 12.01.2022 року, о 10:00 год.

Ухвалою суду від 12.01.2022 року відкладений судовий розгляд до 02.02.2022 року за клопотання представника позивача ОСОБА_4 , на підставі п.2 ч.2 ст.223 ЦПК України.

02.02.2022 року судовий розгляд відкладений до 10.02.2022 року 10:00 за клопотанням представника позивача ОСОБА_2 , ОСОБА_4

10.02.2022 року судовий розгляд відкладений до 10.03.2022 року 10:00 за клопотанням представника позивача ОСОБА_4

10.03.2022 року судовий розгляд не відбувся, у зв`язку з військовою агресією російської федерації на території України та близькістю бойових дій на території Баштанського району Миколаївської області для забезпечення безпеки учасників процесу та працівників суду та відкладений до 05.05.2022 року 09:30.

05.05.2022 р. судовий розгляд відкладений до 31.05.2022 року 09:30, за клопотанням позивача ОСОБА_2 , у зв`язку з виїздом за кордон її представника ОСОБА_4 через військову агресію російської федерації на територію України, неможливістю з нею зв`язатись та неможливістю самостійно захистити свої інтереси в суді.

31.05.2022 року судовий розгляд відкладений до 21.06.2022 року 11:00, за клопотанням позивача, у зв`язку з виїздом за кордон її представника ОСОБА_4 через військову агресію російської федерації на територію України, неможливістю з нею зв`язатись та неможливістю самостійно захистити свої інтереси в суді.

21.06.2022 року судовий розгляд відкладений до 07.07.2022 року 09:00, за клопотанням представника позивача ОСОБА_4 , у зв`язку з її виїздом за кордон через військову агресію російської федерації на територію України, неможливістю з нею зв`язатись по відеоконференцзв`язку.

Ухвалою суду від 07.07.2022 року відкладений судовий розгляд до 11.08.2022 року 10:00 за клопотання представника позивача ОСОБА_4 , на підставі п.2 ч.2 ст.223 ЦПК України, з роз`ясненням, що у разі повторної неявки сторін чи їх представників, справа буде розглянута за наявними у ній документами.

11.08.2022 року 10:00 за клопотання представника позивача ОСОБА_4 та представника третьої особи ОСОБА_5 , на підставі п.2 ч.2 ст.223 ЦПК України був відкладений судовий розгляд до 17.08.2022 року 09:30.

Позивачка за первісним позовом та відповідачка за зустрічним позовом ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_4 в судове засідання не з`явились, були належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду. Через канцелярію суду представник ОСОБА_4 подала заяву, в якій просила відкласти судовий розгляд, оскільки вона не може бути присутня в судовому засіданні.

Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги за первісним позовом в частині поділу майна визнав, у задоволенні іншої частини просив відмовити, посилаючись на обставини, зазначені у відзиві. Позовні вимоги за зустрічним позовом підтримав, просив їх задовольнити.

Представник третьої особи ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» Пальчевський І.І. в судове засідання не з`явився. Подав заяву про відкладення судового розгляду, оскільки він задіяний у іншому судовому засіданні.

Ухвалою суду від 17.08.2022 року в задоволенні заяв представника ОСОБА_4 та представника ОСОБА_5 , про відкладення судового розгляду відмовлено.

Вислухавши відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

В судовому засіданні встановлено, що сторони 06.05.1989 року уклали шлюб, який за рішенням Новобузького районного суду Миколаївської області від 06.02.2020 року розірваний( а.с.10).

У період шлюбу сторонами було придбано нерухоме майно.

А саме, відповідно до копії рішення виконавчого комітету Новобузької районної ради народних депутатів від 08.10.1991 року № 228 «Про продаж державних квартир та одноквартирних жилих будинків у приватну власність громадян» та копії договору купівлі-продажу нерухомого майна від 23.01.1992 року, посвідченого державним нотаріусом Новобузької державної нотаріальної контори Паліюк Л.М., 23.01.1992 року ОСОБА_3 купив (прийняв у власність) квартиру АДРЕСА_1 (а.с.11-13).

На підставі рішення виконавчого комітету Новобузької міської ради Миколаївської області № 130 від 19.04.2007 року ОСОБА_3 було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 25.04.2007 року (а.с.14, 81).

Даний факт також підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданим Новобузькою філією Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації № 14372007 від 25.04.2007 року, реєстраційний номер 18660941 (а.с.15).

Крім того, відповідно до копії договору купівлі-продажу квартири від 13.03.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Новобузького районного нотаріального округу Савченко А.В., 13.03.2008 року ОСОБА_2 придбала у власність трикімнатну квартиру АДРЕСА_4 (а.с.114).

Даний факт підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданим Новобузькою філією Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації № 18122846 від 17.03.2008 року, реєстраційний номер 22238611 (а.с.116) та витягом з Державного реєстру правочинів № 5589580 від 13.03.2008 року, номер правочину 2753933 (а.с.115).).

25.05.2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 укладений Іпотечний договір (а.с. 50-55).

Відповідно до п.1.1 Договору, ОСОБА_3 з метою забезпечення зобов`язань передав в іпотеку АК ІБ «УкрСиббанк» нерухоме майно, а саме, трикімнатну квартиру, кам`яну, що має загальну площу 72.1 кв.м., житлову площу 42,5 кв.м. та знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 , зазначена в п.1.4 цього Договору (надалі Предмет іпотеки). За домовленістю сторін вартість Предмету іпотеки складає 121609,05 гривень.

Відповідно до п.1.2 Договору, іпотекою забезпечується в повному обсязі виконання усіх грошових зобов`язань Іпотекодавця за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 25.05.2007 року та за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 25.05.2007 року.

Як вбачається із заяви ОСОБА_2 , засвідченої приватним нотаріусом Новобузького районного нотаріального округу Миколаївської області та зареєстрованої 25.05.2007 року в реєстрі за № 1172, остання надала свою згоду чоловікові ОСОБА_3 , на передачу ним в іпотеку квартири АДРЕСА_1 , яку вони придбали в період зареєстрованого шлюбу за спільні кошти подружжя, для забезпечення виконання його кредитних зобов`язань перед АКІБ «УкрСиббанк». Умови кредитних договорів та договору іпотеки їй ОСОБА_2 відомі (а.с.49).

Крім того, ОСОБА_2 25.05.2007 року власноручно було написано заяву, адресовану начальнику відділення №38 АКІБ «УкрСиббанк» Чернік Н.І., в якій зазначено, що остання не заперечує проти одержання її чоловіком ОСОБА_3 банківського кредиту і надання в заставу майна, а саме, квартири АДРЕСА_1 (а.с.56).

25.05.2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 укладено договір поруки № 117050 (а.с. 75-77).

Відповідно до п.1.1 Договору, Поручитель зобов`язується перед Кредитором відповідати за невиконання ОСОБА_3 , номер за ДРФО НОМЕР_1 (далі Боржник) усіх його зобов`язань перед Кредитором, що виникли з кредитного договору № 0 від 25.05.2007 року, укладеного між Кредитором та Боржником, в повному обсязі як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому.

Згідно п.1.3 Договору, Поручитель відповідає перед Кредитором у тому ж обсязі, що і Боржник, за всіма зобов`язаннями останнього за Основним договором, включаючи повернення основної суми боргу (в т.ч. суми кредиту, регресу), сплату процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених умовами Основного договору.

Відповідальність Поручителя і Боржника є солідарною (п.1.4 Договору).

12.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» укладено Договір факторингу № 1 (а.с. 57-64.).

12.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» укладено Договір про відступлення прав вимоги за договорами іпотеки. Предмет договору 1. У зв`язку з укладенням між Цедентом та Цесіонарієм Договору факторингу №1 від 12.12.2011 року. 1.1. Цедент передає, а Цесіонарій приймає права вимоги за договорами іпотеки, зазначеними у Додатку 1 до цього Договору (а.с.65-70).

Згідно виписки з Додатку № 1 до Договору відступлення прав вимоги за договорами іпотеки від 12.12.2022 року вбачається, що ПАТ «УкрСиббанк» передав, а ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» прийняв кредитний договір № 0, назва договору застави «Порука клієнтів без покриття», дата підписання договору застави «25.05.2007 року», назва заставодавця/поручителя « ОСОБА_6 », ідентифікаційний код заставодавця/поручителя «»; кредитний договір № 0, назва договору застави «Договір іпотеки (житлова нерухом.)», дата підписання договору застави «25.05.2007 року», назва заставодавця/поручителя « ОСОБА_3 », ідентифікаційний код заставодавця/поручителя «» (а.с.68).

Даний факт, також, підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 241587298 від 25.01.2021 року (а.с.71-73).

Згідно статті 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України, який діяв на час придбання квартири квартира АДРЕСА_1 , майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Відповідно до статті 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України), який діяв на час придбання квартири АДРЕСА_4 , майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Тлумачення норм статті 60 СК України свідчить, що законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте в період шлюбу.

За змістом статті 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно із частиною четвертою статті 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Частина перша статті 69 СК України встановлює, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.

У частині першій статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Системне тлумачення наведених норм права дає підстави для висновку, що майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності, належить подружжю з моменту його набуття, незалежно від того, за ким із подружжя здійснена реєстрація права.

При поділі майна подружжя шляхом визначення часток кожного із подружжя майно відбувається зміна режиму права спільної власності - зі спільної сумісної власності на спільну часткову власність.

Статтею 71 СК України передбачено, що майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовились про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд приймає до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

До складу майна, що підлягає поділу, входить як майно, наявне у подружжя на час розгляду справи, так і те, що знаходиться у третіх осіб. Разом з тим при поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Установивши, що заявлене до поділу майно (квартира АДРЕСА_1 ) набуте сторонами за час шлюбу і заперечення проти цього відповідач за первісним позовом ОСОБА_1 не висловив, а звідси, на думку суду спору щодо віднесення його до спільного майна подружжя не має, суд дійшов висновку про поділ цього майна між сторонами та визнання за позивачем ОСОБА_6 1/2 частини вказаного майна.

Крім того, установивши, що заявлене до поділу майно (квартира АДРЕСА_4 ) набуте сторонами за час шлюбу, суд дійшов висновку про визнання за позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_1 1/2 частини вказаного майна.

Посилання відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_6 , як на підставу для відмови в зустрічному позові на відсутність документів, які б підтверджували, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 це одна й та ж особа, суд вважає помилковими, оскільки , як вбачається з копії паспорта, виданого 01.04.2021 року, ідентифікаційний код ОСОБА_1 - НОМЕР_1 (а.с.108). Аналогічний ідентифікаційний код ОСОБА_3 зазначений в договорі купівлі-продажу від 13.03.2008 року( а.с.114), довідці про присвоєння ідентифікаційного кода від 09.02.2001 року( а.с.9), іпотечному договорі від 25.05.2007 року( а.с.50).

Вимога первісного позивача ОСОБА_6 щодо скасування свідоцтва про право власності від 25.04.2022 року на квартиру АДРЕСА_1 , виданого на ім`я ОСОБА_3 , не може бути задоволена, виходячи з такого.

Позивач, як на підставу для задоволення свого позову посилалась на те, що в рішенні виконкому Новобузької міської ради від 19.04.2007 року № 130 йде мова про видачу свідоцтва на право власності на житловий будинок за адресою АДРЕСА_2 , а не квартиру АДРЕСА_1 .

Разом з тим, як вбачається з документів, наданих суду за ухвалою про витребування доказів від 03.09.2021 року, до рішення Новобузької міської ради від 19.04.2007 року № 130, додано заяву ОСОБА_3 та технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_1 , що також підтверджено первісним відповідачем ОСОБА_1 про те, що свідоцтво про право власності йому було видано на квартиру, а не на житловий будинок, яка в подальшому ним була передана в іпотеку, за згодою дружини ОСОБА_6 ( а.с.80-85).

Крім того, як вбачається з документів, наданих ТОВ "КЕЙ-КОЛЕКТ", ОСОБА_6 , як співвласник майна, а саме квартири АДРЕСА_1 , надавала згоду на передачу її в іпотеку за кредитним договором, що отримувався первісним відповідачем в інтересах сім`ї( а.с.56).

Доказів, що вказана квартира є об`єктом особистої приватної власності первісного відповідача суду не надано, а тому визнавати свідоцтва про право власності на нерухоме майно (квартиру АДРЕСА_1 ) , у тому числі, з тих підстав, що реєстрація права власності на це майно відбулась первісним відповідачем після розірвання шлюбу, не є доцільним та вірним способом захисту позивачем своїх прав.

Також, статтею 1 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотекодавець - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання власного зобов`язання або зобов`язання іншої особи перед іпотекодержателем. Іпотекодавцем може бути боржник або майновий поручитель.

Згідно із частиною першою статті 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Відповідно до частин першої, другої статті 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Рішенням Конституційного Суду України від 14 липня 2020 року № 8-р/2020 у справі № 3-67/2019(1457/19) визнано такими, що відповідають Конституції України (є конституційними), положення частини першої статті 23 Закону України «Про іпотеку», та зазначено, що «іпотека є специфічним видом забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні його власника, який обмежений у правомочності самостійно розпоряджатися предметом іпотеки. Тобто іпотека обмежує такий елемент права власності, як право розпорядження нерухомим майном, яке є предметом іпотечного договору. Зазначений вид забезпечення виконання зобов`язання передбачає стимулювання боржника до належного виконання зобов`язання та запобігання негативним наслідкам, що настають у разі порушення ним свого зобов`язання. У разі порушення боржником свого зобов`язання до особи, яка передала в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання такого зобов`язання, можуть бути застосовані заходи цивільно-правової відповідальності у виді звернення стягнення на предмет іпотеки. Особливістю цього виду забезпечення виконання зобов`язання є те, що обтяження майна іпотекою відбувається незалежно від зміни власника такого майна, тому стосовно кожного наступного власника іпотечного майна виникають ризики настання відповідальності перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов`язання, зокрема звернення стягнення на предмет іпотеки. [...] Отже, положення частини першої статті 23 Закону № 898 не порушують розумного балансу між правами та інтересами іпотекодержателя (кредитора) і іпотекодавця (набувача іпотечного майна). До того ж факт обізнаності набувача іпотечного майна щодо перебування нерухомого майна в іпотеці не має істотного значення, адже відчуження предмета іпотеки іпотекодавцем за згодою або без згоди іпотекодержателя жодним чином не припиняє іпотеки. Водночас набувач іпотечного майна, до відома якого не доведено інформацію про те, що нерухоме майно є предметом іпотеки, володіє достатніми засобами юридичного захисту, передбаченими чинним законодавством України, у разі порушення його конституційного права власності, а також вимог закону при вчиненні правочину».

Положеннями Закону України «Про іпотеку» не заборонено володіти та користуватися переданим в іпотеку майном. У свою чергу поділ спільного майна між подружжям, в тому числі іпотечного майна, не вважається розпорядженням ним, так як в момент його передачі в іпотеку воно вже належало подружжю на праві спільної сумісної власності в силу закону.

Аналогічний підхід, на думку судової колегії Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, підлягає застосуванню при визначенні розміру часток у праві спільної сумісної власності подружжя при його поділі. Тобто, якщо в іпотеку передано майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та на момент такої передачі зареєстровано на праві власності за одним із подружжя, то наступний поділ цього майна з визначенням часток кожного із подружжя, не припиняє іпотеку.

Такий висновок узгоджується із положеннями статті 17 Закону № 898-IV, у якій визначено підстави припинення іпотеки, якими є, зокрема, припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору, реалізація предмета іпотеки відповідно до цього Закону, набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки, визнання іпотечного договору недійсним (частина перша), а також передбачено, що відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку (частина третя).

Оскільки Законом України «Про іпотеку» не передбачено таких підстав для припинення іпотеки, як визначення часток подружжя у спільному сумісному майні, то поділ майна подружжя у такий спосіб не припиняє іпотеку, відповідно не порушує прав іпотекодержателя.

Тобто, перебування, станом на час розгляду справи, спірної квартири АДРЕСА_1 в іпотеці, не перешкоджає поділу спільного майна подружжя, оскільки гарантії ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ», як іпотекодержателя щодо спірного майна визначені частиною другою статті 23 Закону України "Про іпотеку", відповідно до якої особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором, у тому ж обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Виходячи з викладених обставин, суд вважає, що в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно слід відмовити, а позови ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Товариство з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ», та ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя підлягають задоволенню шляхом визнання права власності за позивачами (первісним і зустрічним) Ѕ частини спільного майна.

Керуючись ст.ст. 258-259, 263-265, 268, 273 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Товариство з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ», про скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно та поділ майна подружжя задовольнити частково.

Визнати в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 .

В задоволенні решти первісних позовних вимог відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, задовольнити.

Визнати в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_4 за ОСОБА_1 .

Рішення суду може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано.

У разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення, апеляційна скарга подається у той же строк з дня виготовлення повного тексту рішення.

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_6 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_7 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ», юридична адреса: 04070, місто Київ, вулиця Іоанна Павла ІІ, будинок 4/6, корпус "В", кабінет 402, .

Повний текст рішення виготовлений 28.08.2022 року.

Суддя Вжещ С.І.