КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня2022 року м. Київ

Справа №357/7273/20

Апеляційне провадження №22-ц/824/8827/2022

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Андрієнко А.М., Поліщук Н.В.

за участю секретаря Федорчук Я.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рокитнянського районного суду Київської області ухваленого під головуванням судді Чорненької О.І. 07 квітня 2022 року у смт. Рокитне, повний текст рішення складений 15 квітня 2022 року, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання права власності на частку майна, що є об`єктом спільної сумісної власності,

В С Т А Н О В И В

В липні 2020 року позивач звернулась до суду першої інстанції із зазначеним позовом, в якому просила встановити факт проживання однією сім`єю з ОСОБА_3 з серпня 2006 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 та визнати за нею право власності на 2/3 частки автомобіля марки «HYUNDAI TUCSON», д.н.з. НОМЕР_1 , 2006 року випуску як частку в об`єкті спільної власності з ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що з серпня 2006 року вона почала проживати однією сім`єю з ОСОБА_3 , який на той час був розлучений, а позивачка - вдовою.

Між ними склались притаманні для подружжя стосунки, а саме, вони спільно проживали, вели спільний побут та бюджет, позивачка піклувалась про побудову сімейних відносин на засадах взаємної любові, поваги та взаєморозуміння. З серпня 2006 року по грудень 2015 року вони проживали в квартирі АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_3 і його колишній дружині ОСОБА_4 . А з грудня 2015 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 позивач та ОСОБА_3 проживали в належній їй квартирі АДРЕСА_2 .

Перебуваючи у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_3 , вони придбали за спільні кошти автомобіль «HYUNDAI TUCSON», який між ними не був поділений. Після смерті ОСОБА_3 на цей транспортний засіб претендує в порядку спадкування його дочка ОСОБА_1 . Тому у позивача виникла необхідність визнати в судовому порядку факт проживання разом з ОСОБА_3 однією сім`єю в період часу з кінця серпня 2006 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 та визнати право власності на 2/3 частки в спільному сумісному майні.

Рішенням Рокитнянського районного суду Київської області від 07 квітня 2022 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання права власності на частку майна, що є об`єктом спільної сумісної власності - задоволено.

Встановлено факт проживання однією сім`єю ОСОБА_2 з ОСОБА_3 , як чоловіка та дружини з серпня 2006 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 2/3 частини автомобіля «Hyundai Tucson» 2.0 легковий універсал д.н.з. НОМЕР_1 , 2006 року випуску, зеленого кольору, ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_2 , як на частку об`єкту спільної власності з ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду мотивовано тим, що позивач довела факт проживання з ОСОБА_3 однією сім`єю без реєстрації шлюбу, оскільки це узгоджувалось із наданими поясненнями свідків, і з наданими письмовими доказами, які не було спростовано доводами відповідача.

Не погодилась із вищезазначеним судовим рішенням відповідач ОСОБА_1 , нею подано апеляційну скаргу, в якій зазначається про незаконність рішення, як такого, що ухвалене з порушенням норм процесуального та матеріального права за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи. Вказує на те, що судом не було визнано автомобіль спільною сумісною власністю подружжя, а також не було враховано принцип рівності часток подружжя у спільній сумісній власності.

Вказує, що ОСОБА_3 не вів спільне господарство з позивачем і достатніх доказів на підтвердження спільного проживання надано не було, а показання свідка та спільні фотографії не можуть бути підставою для встановлення факту спільного проживання. Також позивачем не було доведено належними доказами її участь у купівлі майна, оскільки сам факт отримання коштів та прибутку не означає, що він був витрачений саме на ці цілі.

Враховуючи викладене, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 та її представник - адвокат Рашкова В.В. підтримали апеляційну скаргу з підстав викладених у ній, просили про задоволення заявлених ними вимог.

Позивач ОСОБА_2 заперечувала проти доводів апеляційної скарги, вважає рішення суду законним і обґрунтованим, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що чоловік позивача ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_3 від 19 березня 1999 року виданим відділом РАГС Білоцерківського міськвиконкому Київської області згідно актового запису №430 року /т.1 а.с.22/.

Згідно з рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 28 липня 2006 року у справі №2-4403/2006 було розірвано шлюб між ОСОБА_3 і ОСОБА_4 /т.1 а.с.27/.

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_4 від 02 червня 2020 року виданого Білоцерківським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) /т.1 а.с.20/.

Позивач стверджує, що з серпня 2006 року до дня смерті ОСОБА_3 вона проживала разом з ним однією сім`єю без реєстрації шлюбу. А саме з серпня 2006 року вони проживали за його місцем реєстрації, а з грудня 2015 року по травень 2020 року, вони проживали за адресою її місця проживання. Вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет, фактично виконували права та обов'язки подружжя.

На підтвердження обставин спільного проживання стороною позивача були надані:

§ дані про заробітну плату позивача за 2015-2018 роки, як медичної сестри КНП БМР Білоцерківська МЛ №1 /т.1 а.с.23-26/;

§ квитанції про оплату комунальних послуг за адресою: АДРЕСА_3 в 2020 році /т.1 а.с.45-47/;

§ копія банківської карти ПАТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_5 /т.1 а.с.28/;

§ копія декларації про вибір лікаря №0001-М8НН-НМ00, заповнена 20 березня 2019 року, де вказано, що пацієнт ОСОБА_3 має довірену особу для повідомлення у разі настання екстреного випадку - ОСОБА_2 /т.1 а.с.27/;

§ копія довідки КНП «Білоцерківської станції екстреної медичної допомоги» №378 від 30 травня 2020 року про те, що на адресу: АДРЕСА_4 , яке є місцем реєстрації позивача, до ОСОБА_3 , який зареєстрований АДРЕСА_3 виїздила карета екстреної медичної допомоги /т.1 а.с.14,40/;

§ копія медичної карти №4655 стаціонарного хворого ОСОБА_3 де зазначено про його госпіталізацію 30 травня 2020 року, цього ж дня підписана від імені ОСОБА_2 інформативна відмова від виконання хірургічного втручання (операції) щодо ОСОБА_3 /т.1 а.с.114-116/;

§ фотознімки із зазначенням на деяких з них дат 2013 року /т.1 а.с.48-51/;

§ ордер на квартиру за адресою: АДРЕСА_3 виданий на ім`я ОСОБА_4 /т.1 а.с.52,54/.

У судовому засіданні було допитано свідка зі сторони позивача ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка зазначила, що була сусідкою позивачки та ОСОБА_3 в період з 2006 року по кінець 2008 року. Після переїзду за іншим місцем проживання, ОСОБА_7 періодично з'являлась до квартири, так як там залишилась проживати її дочка та продовжувала спілкуватись із сусідами. Крім того часто зустрічала їх разом біля магазинів, та також обговорювали спільно як їх життя так і життя свідка. Знає, що позивачка з ОСОБА_3 проживала постійно як чоловік та дружина, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, часто ходили на ринок за продуктами. З сім'єю постійно проживала донька позивачки та періодично приїздила дочка померлого ОСОБА_3 від першого шлюбу - ОСОБА_1 . Зазначила, що для купівлі автомобіля «HYUNDAI TUCSON» д.н.з. НОМЕР_6 сім`ї не вистачало коштів, тому ОСОБА_2 докладала власні кошти отримані від продажу успадкованого нею будинку. Всі ці обставини їй відомі особисто, які вона дізналася під час спілкування з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

На підтвердження обставин придбання майна стороною позивача були надані:

§ за даними свідоцтва серія НОМЕР_7 ОСОБА_3 з 08 лютого 2011 року по 18 квітня 2011 року проходив підготовку за програмою водії транспортних засобів категорії «В» в навчальному центрі «Державна служба Укравтодор»;

§ за даними свідоцтва серія НОМЕР_8 ОСОБА_2 з 08 лютого 2011 року по 18 квітня 2011 року проходила підготовку за програмою водії транспортних засобів категорії «В» в навчальному центрі «Державна служба Укравтодор»;

§ копія договору №07-06/11-1 від 07 червня 2011 року, згідно з яким позивач придбала транспортний засіб «OPEL KADET», 1985 р.в. за 146038 грн /т.1 а.с.44/

§ копія листа Територіального сервісного центру №3242 регіонального сервісного центру в Київській області МВС від 23 червня 2020 року про те, що за ОСОБА_11 було зареєстровано транспортний засіб «OPEL KADET», 1985 р.в., д.н.з. НОМЕР_9 , який було знято з реєстрації 04 лютого 2014 року та транспортний засіб «KIA GLARUS», 1997 р.в., д.н.з. НОМЕР_10 , який перереєстровано на іншого власника 05 лютого 2014 року /т.1 а.с.43/;

§ копія договору купівлі-продажу житлового будинку і земельної ділянки від 26 червня 2019 року, згідно з яким позивач продала, належний їй на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину, житловий будинок та земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_5 , ціна договору визначена сторонами у 62453 грн /т.1 а.с.15-17/;

§ копія Головного сервісного центру МВС від 05 серпня 2020 року про те, що за ОСОБА_3 зареєстровано транспортні засоби: «HYUNDAI TUCSON», 2006 р.в., з 06 серпня 2019 року та «PEUGEOT PARTNER», 2005 р.в., з 31 жовтня 2017 року /т.1 а.с.90,91/;

§ копія свідоцтва про реєстрацію серії НОМЕР_11 на транспортний засіб «HYUNDAI TUCSON» д.н.з. НОМЕР_6 , де власником визначений ОСОБА_3 /а.с.29/;

§ висновок експертного дослідження № 102 від 16 липня 2020 року, згідно з яким вартість транспортного засобу «HYUNDAI TUCSON» д.н.з. НОМЕР_6 визначена в розмірі 181200 грн /т.1 а.с.31-39/.

Матеріали справи містять копію свідоцтва про шлюб від 25 липня 2020 року, якою підтверджується обставина зміна відповідачем ОСОБА_1 прізвища на « ОСОБА_1 » та копія паспорту позивача /т.1 а.с.95,96/. Обставини родинних відносин відповідача і померлого ОСОБА_3 визнані позивачем.

Частиною 2 ст. 3 СК України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя.

Згідно з ч. 1 ст. 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов'язків подружжя.

Відповідно до ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Рішенням Конституційного суду України в справі № 1-8/99 (за конституційними поданнями Служби безпеки України та інших про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї») визначено, що до кола членів сім`ї належать дружина (чоловік), їх діти і батьки, проте членами сім`ї можуть бути визнані й інші особи за умов постійного проживання і ведення спільного господарства, тобто не лише близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід, баба), але й інші родичі або особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові від 08 червня 2016 року у справі № 6-2253цс15 Верховний Суд України дійшов висновку, що особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти; вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди зазвичай встановлюють факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, з`ясовують час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності; рішення обґрунтовують належними і допустимими доказами, про що зазначають у мотивах прийнятого рішення з посиланням на конкретні факти. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 490/6060/15, від 10 лютого 2021 року у справі № 383/49/19.

Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 07 грудня 2020 року у справі №295/14208/18-ц, від 03 березня 2021 року у справі №127/28507/15 належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім'єю без реєстрації шлюбу є, зокрема: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із «подружжя»; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19) зазначено, що вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки.

Обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц та Верховним Судом у постановах від 09 січня 2020 року у справі № 186/421/17; від 09 червня 2021 року у справі № 346/5702/18) та від 01 вересня 2021 року у справі №523/9720/17.

У Постанові від 26 липня 2022 року у справі № 664/1206/19 Верховний Суд вказав на те, що проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов'язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.

Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків.

Згідно із ч. 4 ст. 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Ураховуючи викладене, особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти.

Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди зазвичай встановлюють факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов'язків, з'ясовують час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності.

Рішення обґрунтовують належними і допустимими доказами, про що зазначають у мотивах прийнятого рішення з посиланням на конкретні факти.

Отже наведена судова практика свідчить про те, що питання щодо встановлення факту спільного проживання однією сім'єю вирішується у кожному конкретному випадку, з урахуванням встановлених обставин справи та поданих сторонами доказів.

З наведених обставин у даній справі вбачається, що позивач звернулась до суду з метою визнання за нею права власності на частку у рухомому майні, що зареєстровано за померлим ОСОБА_3 , а саме на 2/3 частини автомобіля «HYUNDAI TUCSON», 2006 р.в., д.н.з. НОМЕР_6 , мотивуючи його придбання ОСОБА_3 під час проживання однією сім`єю із позивачем та за рахунок спільних коштів.

Суд першої інстанції задовольняючи вимоги про встановлення факту спільного проживання виходив з того, що цей факт підтверджується наданими доказами, показами свідка та фотознімками. Однак, з апеляційний суд не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, оскільки вказані докази не є достатніми. Так, фотознімки відображають певні моменти у житті і не можуть свідчити про обставини постійного проживання осіб. Суд першої інстанції вказав на те, що позивач здійснювала витрати по сплаті комунальних послуг за квартиру, що була місцем реєстрації ОСОБА_3 , однак з наявних в матеріалах справи квитанцій вбачаються тільки обставини оплати цих послуг, дані про особу яка здійснювала ці оплати відсутні. Наявна в матеріалах справи копія банківської картки не мітить даних про її власника, і її наявність у позивача не свідчить про наявність спільного бюджету з її власником. Також не свідчать про обставини постійного проживання обставини звернення за екстреною медичною допомогою для ОСОБА_3 за зареєстрованим місцем проживання позивача, що мало разовий характер. А покази одного свідка, яка до того ж була сусідкою у період з 2006 року по кінець 2008 року, не можуть бути достатніми для встановлення факту постійного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу позивача і ОСОБА_3 , у період з 2008 року по травень 2020 року. Відповідач обставини проживання позивача разом з ОСОБА_3 однією сім`єю без реєстрації шлюбу не визнала.

Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, необхідним є з`ясування джерела набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності.

Спірний автомобіль був придбаний на ім`я ОСОБА_3 в 2019 році, матеріали справи не містять даних про вартість, за яку був придбаний автомобіль в 2019 році. Позивач вказує на те, що він був придбаний за рахунок продажу попередніх автомобілів, в тому числі зареєстрованих на ім`я та за рахунок коштів отриманих нею від продажу успадкованого майна. Однак, з наведених доказів вбачається, що автомобілі зареєстровані на ім`я позивача були зняті з реєстрації з неї в 2014 році. Тобто з огляду на проміжок часу, що минув між відчуженням автомобілів позивачем і придбанням спірного автомобіля не можна однозначно стверджувати, що на придбання останнього були витрачені саме кошти отримані від продажу автомобілів позивача, відсутні також дані про вартість відчужених автомобілів. Не можуть бути прийняті до уваги суду і твердження позивача про те, що спірний автомобіль придбаний, в тому числі, за рахунок кошів отриманих нею від продажу успадкованого майна, оскільки ці обставини не підтверджені, а сам по собі продаж майна позивачем не свідчить про те, що ці кошти були внесені для придбання спірного майна, яке було зареєстровано не за позивачем, а за ОСОБА_3 . Також унеможливлює зробити висновок про придбання спірного майна за рахунок коштів позивача і відсутність даних про вартість автомобіля на час його придбання. До того ж, в матеріалах справи відсутні дані про дохід ОСОБА_3 та позивача у 2019 році. Та обставина, що автомобіль знаходиться у фактичному володінні позивача на час розгляду справи не підтверджує обставин спільного користування ним за життя ОСОБА_3 позивачем у справі і придбання його за спільні кошти у спільну власність. Відповідач не визнає ці обставини, вказуючи що автомобіль був у володіння і користуванні ОСОБА_3 . Таким чином, висновок суду першої інстанції про визнання за позивачем права власності на 2/3 частини у спільний власності на спірний автомобіль не ґрунтуються на обставинах справи, наявних в матеріалах справи доказах.

Отже, установивши відсутність належних та допустимих доказів про те, що позивач і померлий ОСОБА_3 мали взаємні права та обов`язки, притаманні подружжю, вели спільний побут та бюджет, на час придбання спірного майна, за рахунок якого таке майно придбано, а також даних про внесення позивачем на придбання цього майна особистих коштів, відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог, як про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з серпня 2006 року по ІНФОРМАЦІЯ_1, та і про визнання за позивачем права власності на 2/3 частини у спільний власності на спірний автомобіль.

А отже доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які вплинули на правильність вирішення справи по суті знайшли своє підтвердження. При цьому слід зазначити, що апеляційний суд не приймає до уваги доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права шляхом вирішення вимог про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, оскільки з обставин справи вбачається спір про право між сторонами щодо майна померлого ОСОБА_3 , що унеможливлює розгляд цього питання в межах окремого провадження.

Беручи до уваги вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції допущено неповне з`ясування обставин справи, що призвело до неправильного вирішення справи, порушення норм матеріального та процесуального права, а тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні заявлених позовних вимог.

В порядку ст. 141 ЦПК України судові витрати понесені відповідачем при зверненні з апеляційною скаргою в розмірі 3072 грн /т.2 а.с.1/ підлягають компенсації за рахунок позивача.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 07 квітня 2022 року - скасувати та постановити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання права власності на частку майна, що є об`єктом спільної сумісної власності - залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 3072, 00 грн.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: А.М. Андрієнко

Н.В.Поліщук

Повний текст постанови складений 26 грудня 2022 року.