Провадження № 2/638/1007/22
РІШЕННЯ

Іменем України

14 лютого 2022 року м. Харків

Дзержинський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді - Подус Г.С.,

при секретарі - Коваленко О.В.,

розглянувши у порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Харківський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про визнання батьківства та стягнення аліментів, -

встановив:

До Дзержинського районного суду м. Харкова з позовною заявою звернулася ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Харківський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про визнання батьківства та стягнення аліментів.

Свої позовні вимоги позивачка обґрунтувала тим, що вона та відповідач перебували у фактичних шлюбних відносинах, проживали однією сім`єю, як чоловік та жінка, вели спільне господарство. ІНФОРМАЦІЯ_1 в них народився син - ОСОБА_3 . Запит про батька внесений на підставі ст. 135 СК України, оскільки ОСОБА_2 не визнає своє батьківство, позивачка просить визнати ОСОБА_2 батьком неповнолітнього ОСОБА_3 , внести зміни до актового запису №3015 від 06.11.2012 року про народження ОСОБА_3 , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, а саме: у графі «прізвище» записати ОСОБА_4 , в графі «батько» записати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянин України, «ім`я», «по батькові», «народився(лася)», «місце народження», «мати дитини» - залишити без змін, стягнути на її користь аліменти у розмірі ј частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття, стягнути на її користь аліменти на утримання дружини за період до 2018 року в сумі 600 000 тисяч гривень.

28.02.2019 року заочним рішення Дзержинського районного суду м.Харкова позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , третя особа Харківський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області про визнання батьківства та стягнення аліментів - задоволено.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 15.05.2019 року задоволено заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 28.02.2019 року по справі №638/17244/16-ц за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , третя особа Харківський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області про визнання батьківства та стягнення аліментів. Заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 28.02.2019 року по справі №638/17244/16-ц за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , третя особа Харківський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області про визнання батьківства та стягнення аліментів скасовано, справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження.

Представник відповідача проти позову заперечувала з підстав фальсифікації стороною позивача доказів, внаслідок чого на думку представника відповідача суд помилково постановив рішення про задоволення позову в повному обсязі. Наполягала на дистанційному відборі зразків для проведення молекулярно-генетичної експертизи з підстав, що відповідач постійно мешкає у м.Києві, а позивачка здійснює надмірне втручання в його особисте життя. Вважала, що позов подано з корисливих мотивів, а клопотання про призначення експертизи мотивовано не захистом інтересів дитини, а бажанням особистої зустрічі з відповідачем.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 02.07.2019 задоволено клопотання позивачки про призначення судової молекулярно-генетичної експертизи.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 21.01.2020 відмовлено у прийнятті зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_5 , третя особа: Харківський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, про визнання дій незаконними і стягнення моральної шкоди.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 21.01.2020 задоволено клопотання представника позивача про призначення судової молекулярно-генетичної експертизи.

До суду надійшло повідомлення про неможливість проведення експертизи за матеріалами цивільної справи №638/17244/16-ц.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 22.09.2020 задоволено клопотання представника позивача про призначення судової молекулярно-генетичної експертизи.

13.04..2020 року до суду надійшло повідомлення про неможливість проведення експертизи за матеріалами цивільної справи №638/17244/16-ц.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 15.01.2021 відновлено провадження по справі.

Протокольною ухвалою суду відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про призначення судової комп`ютерної експертизи фотозображень.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 18.03.2021 закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 3 статті 129 Конституції України визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими.

Згідно ст. ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_5 є матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 .

Запис про батька дитини внесений відповідно до ст. 135 Сімейного кодексу України.

Згідно з витягом з актового запису позивач змінила прізвище на « ОСОБА_4 », прізвище дитини змінено на « ОСОБА_4 », в актовий запис внесено відповідні зміни.

В графі «батько» зазначено ОСОБА_2 , відомості внесені в порядку ст. 135 Сімейного кодексу України.

Вказані відомості в судовому засіданні визнані сторонами як факти, та ними не заперечувались.

Відповідно до ст. 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

ОСОБА_6 перебувала на обліку в управління соціального захисту населення Шевченківського району Харківської міської ради та отримувала державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям, а також допомогу одиноким матерям

Позивачка ОСОБА_1 стверджує, що відповідач ОСОБА_2 є батьком дитини, і вони мали близькі стосунки, вели спільне господарство, проживали як чоловік та жінка, не перебуваючи у зареєстрованому шлюбі. На підтвердження даних обставин, позивачка вказує на показання свідків та наявність спільних фото. Позивачка стверджує, що факт проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та ведення спільного господарство мали місце до 2018 року, і саме цим обґрунтовує позовні вимоги щодо стягнення аліментів на утримання дружини.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 перебував у шлюбі з ОСОБА_7 , який зареєстровано 07.08.1999 в Управлінні реєстрації актів громадського стану Чернігівської міської ради Чернігівської області. За час перебування у шлюбі мають двох спільних дітей, ОСОБА_8 , 2003 р.н. та ОСОБА_9 , 2010 р.н.

Таким чином, станом на період, про який вказує позивачка як на початок спільного життя, відповідач перебував у зареєстрованому шлюбі.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 05.10.2012 року по справі №2011/13949/2012 за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_2 - шлюб був розірваний.

Обставини, на які посилається відповідач, встановлені вказаним рішенням суду. Відповідач стверджує, що він та ОСОБА_7 після розірвання шлюбу продовжували проживати разом, вели спільне господарство, відпочивали разом, мали спільний бюджет, виховували дітей. В судовому засіданні ці доводи за допомогою належних та допустимих доказів не спростовані.

З 18.02.2013 року відповідача призначено заступником начальника управління з організації та запобігання надзвичайним ситуаціям та заходів цивільного захисту управління ДСНС України у Чернігівській області відповідно до наказу голови ДСУ з надзвичайних ситуацій №52, з місцем проживання у м. Чернігів.

З 01.10.2015 року відповідача призначено на посаду начальника управління організації заходів цивільного захисту ГУ ДСНС України в м. Київ.

З 01.02.2016 року ОСОБА_2 постійно проживає у м. Київ.

Належних та допустимих доказів спільного проживання або ведення спільного господарства суду не надано.

Тлумачення норм статті 130 СК України свідчить, що законом не встановлено переліку доказів для встановлення факту батьківства. Підставою для встановлення факту батьківства можуть бути будь-які відомості, що свідчать про походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до вимог ЦПК України (стаття 128 СК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства. Батьківство може бути визнано як у період вагітності матері (наприклад, висловлення бажання мати дитину, піклування про матір майбутньої дитини тощо), так і після народження дитини.

Аналогічні правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 15.04.2021 у справі №361/2653/15-ц.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 17 лютого 2021 року у справі N 373/2257/18 (провадження N 61-15136св20) доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства. Батьківство може бути визнано як у період вагітності матері (наприклад, висловлення бажання мати дитину, піклування про матір майбутньої дитини тощо), так і після народження дитини.

Спільне проживання та ведення спільного господарства в зазначених випадках може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо). Припинення цих відносин до народження дитини може бути підставою для відмови в позові лише у випадках, коли це сталося до її зачаття.

Спільне виховання дитини має місце, коли вона проживає з матір`ю та особою, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, або коли ця особа спілкується з дитиною, проявляє батьківську турботу щодо неї.

Під спільним утриманням дитини слід розуміти як перебування її на повному утриманні матері й особи, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, так і, як правило, систематичне надання цією особою допомоги в утриманні дитини незалежно від розміру допомоги.

Такі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 21 березня 2018 року в справі № 543/738/16-ц (провадження № 61-4163св18), від 29 серпня 2018 року в справі № 641/9147/15-ц (провадження № 61-26210св18), від 21 листопада 2018 року в справі № 225/6301/15-ц (провадження № 61-30047св18), від 12 грудня 2019 року в справі № 562/1155/18 (провадження № 61-11709св19).

Фотографії, які містять в матеріалах справи і додаються позивачем в якості сімейних, суд не може взяти до уваги, оскільки позивач сама в судовому засіданні вказала, що вони зроблені штучно в якості жарта її друзів, тобто не відповідають дійсності.

Щодо показань свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 - суд критично ставиться до показань свідків щодо підтвердження ведення спільного господарства, оскільки станом на період, про який вказує позивачка, відповідач перебував у зареєстрованому шлюбі.

Суд також критично ставиться до показань свідка ОСОБА_13 , оскільки його пояснення також лише підтверджують факт перебування ОСОБА_2 у спірний період часу у зареєстрованому шлюбі та наявність дітей від цього шлюбу.

Частиною першою статті 135 СК України передбачено, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Предметом доказування у справах про визнання батьківства або про встановлення факту батьківства є встановлення походження дитини від певної особи.

Сторони не заперечували, що відповідач не спілкується з дитиною, про визнання батьківства щодо якої заявлено позов, не надає будь-якої систематичної матеріальної допомоги на утримання дитини.

Висновок судової молекулярно-генетичної (судово-біологічної, судово-генетичної) експертизи має важливе значення в процесі дослідження факту батьківства. Проте його необхідно оцінювати з урахуванням положень частин другої, третьої статті 89 ЦПК України, згідно з якими жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

В судовому засіданні позивачкою заявлене клопотання про звільнення від доказування, яке обґрунтоване наявністю судового рішення у справі №640/2356/20, в мотивувальній частині якого зазначено факт, що вона є колишньою дружиною відповідача.

Дане клопотання та твердження спростовуються копією рішення Окружного адміністративного суду м.Києва у справі №640/2356/20 від 27.04.2020р. та копією ухвали Окружного адміністративного суду м.Києва від 29.06.2021р. про виправлення описки у вказаному вище судовому рішенні в частині виключення з описової частини словосполучення «колишня дружина».

Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (Калачова проти Російської Федерації № 3451/05, § 34, від 07 травня 2009 року).

Однак незважаючи на неодноразове призначення судом експертизи, сторони по справі не сприяли проведенню експертизи, не надали біологічні зразки, а суд в свою чергу не має повноважень для примусового відібрання біологічних зразків.

Відповідно до статті 51 Конституції України, ч. 2 та 3 ст. 5 СК України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Згідно з ст. 7 Конвенції про права дитини, дитина, наскільки це можливо, має право знати своїх батьків.

Відповідно до ст. 121 Сімейного кодексу України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями Сімейний кодекс України 122 та 125 цього Кодексу.

Згідно з положеннями ч. 1 ст.122 Сімейного кодексу України дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини.

Частиною 2 ст. 125 цього Кодексу передбачено, що якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: 1) за заявою матері та батька дитини; 3) за рішенням суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 травня 2018 року у справі № 591/6441/14-ц (провадження № 61-6030св18) зазначено, що доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі ч.2 ст. 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи. Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи.

Відповідно до п.п. 2.1, 2.8, підпункту 2.13.1. п. 2.13. Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 № 96/5, заява про визнання батьківства, яка є підставою для внесення змін, може бути подана до відділу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем зберігання першого примірника актового запису про народження (крім випадків, коли актовий запис про народження складено дипломатичним представництвом або консульською установою України) або за місцем постановлення рішення суду про визнання батьківства. Якщо в актовому записі про народження дитини батьком указаний чоловік заявниці або інша особа (за винятком випадків, передбачених статтею 135 Сімейного кодексу України), то в унесенні змін стосовно визнання батьківства має бути відмовлено до вирішення судом питання щодо виключення з актового запису про народження відомостей про батька. Підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є: рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану.

Відповідно до ч. 1 ст. 134 Сімейного кодексу України, на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження.

Згідно з положеннями ст.13 ЦПК України, яка передбачає принцип диспозитивності цивільного судочинства, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищевикладене, всі надані сторонами докази, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачем не доведено факт батьківства, і враховуючи, що інші позовні вимоги є похідними, відмовляє у задоволенні вимог в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 12, 13, 76-81, 259, 263, 264, 265, -

ухвалив:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про визнання батьківства та стягнення аліментів - відмовити у повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повний текст рішення виготовлено 23.02.2022 року.

Суддя-