Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

ЄУН 336/4241/2022

пр. № 2/336/3584/2022

м. Запоріжжя 24 жовтня 2022 року

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя

у складі: головуючого судді Зарютіна П.В.,

при секретарі Лопаткіній А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом: ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувсясь до суду з вищевказаним позовом, де вказує, що він є власником квартири АДРЕСА_1 .

У спірній квартирі не проживає, але залишився зареєстрованим відповідач.

Реєстрація відповідача порушує законні права позивача як власника.

На підставі викладеного позивач просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування спірним житловим приміщенням.

Вищевказана справа була призначена до судового розгляду, проте у судове засідання учасники справи не явилися, при цьому відповідач не подав відзив.

У порядку ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Всебічно з`ясувавши обставини справи, вивчивши її матеріали, дослідивши надані у справі докази у сукупності, суд дійшов до висновку, що заявлений позов підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин.

Судом встановлено, що позивач на підставі договорів купівлі-продажу від 18.01.2019 року та від 08.08.2022 є власником спірної квартири.

Відповідач згідно з відомостями департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради зареєстровані у спірній квартирі за вищевказаною адресою.

За змістом позову - відповідач не є членом сім`ї позивача.

Задовольняючи позов в повному обсязі, суд виходить з таких норм чинного законодавства.

Так, ст. ст. 317, 319, 321 ЦК України врегульовано, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно обмежений у здійсненні цього права.

Крім того, чинним законодавством встановлено загальні засади захисту права власності, а саме за змістом ст. ст. 13, 41 Конституції України, ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Нормою ч.1 ст. 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

З реєстраційного обліку за місцем проживання відповідач в позасудовому порядку не знятий, що порушує права позивачки, яка змушена здійснювати сплату житлово-комунальних послуг за нього самостійно, оскільки із врахуванням норми ст. 322 ЦК України зобов`язана утримувати належне їй майно.

Відповідно до роз`яснень, наведених у п. 34 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (п. 3 ч. 1ст. 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації.

З урахуванням наведеного, оскільки відсутня правова підстава для збереження подальшої реєстрації відповідача за вказаною адресою, що створює перешкоди у користуванні та розпорядженні позивачем його майном, судом встановлено підстави для задоволення позову.

При обранні способу захисту у здійсненні права власності позивачкою, суд виходить зі змісту ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» № 1382-1V від 11.12.2003 р., у відповідності до якої зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, зокрема, про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Тому визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, є достатньою підставою для зняття його з реєстрації.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1-4, 5, 12, 13, 76-81 89, 258, 263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Задовольнити позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 , номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (місце проживання: кв. АДРЕСА_1 , номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 ), третя особа Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження : якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частину другій статті 358 ЦПК України.

Суддя П.В. Зарютін