Справа № 296/1327/20
У Х В А Л А

Іменем України

11 травня 2022 рокум. Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі головуючого судді Драча Ю.І., при секретарі судового засідання Алексеєнко В.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про постановлення додаткового рішення про стягнення судових витрат

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Корольовського районного суду м. Житомира перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , правонаступником якого є ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Житомирська міська рада про поділ земельної ділянки.

Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 18.04.2022 року провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , правонаступником якого є ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Житомирська міська рада про поділ земельної ділянки закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

27.04.2022 року ОСОБА_1 подано заяву про постановлення додаткового рішення про стягнення судових витрат, а саме витрат на професійну допомогу в розмірі 28500,00 грн.

В судове засідання сторони не викликались, на підставі ч. 4 ст. 270 ЦПК України.

Суд, повно та всебічно вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що заява ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення задоволенню не підлягає враховуючи наступне.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до частини першої-другої статті 133 ЦПУ України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини перша - друга статті 133 ЦПК України).

Відповідно до ч. 5 статті 142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

За змістом частини дев`ятої статті 141 ЦПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Для задоволення вимог про стягнення компенсації здійснених судових витрат відповідач має довести, а суд має встановити, які саме дії позивача при зверненні до суду чи під час розгляду справи по суті є необґрунтованими, чи є недобросовісним звернення позивача з позовом до суду, чи були його дії умисними та чим це підтверджується.

У заяві про стягнення судових витрат у розмірі 28500,00 грн. пов`язаних із правовою допомогою, заявник зазначає, що ОСОБА_2 вчинялись усвідомлені дії по зловживанню процесуальними правами у судовому процесі. Однак, які саме дії були вчинені позивачем були необґрунтованими, що є підставою для компенсації витрат, пов`язаних з розглядом справи не зазначено та не обґрунтовано. Разом з цим заява подана в порядку норми абзацу 2 ч. 8 ст. 141 ЦПК.

Дослідивши матеріали справи, заяву про постановлення додаткового рішення та додані до неї документи, суд вважає, що відсутні підстави для визнання дій позивача необґрунтованими, оскільки звернення позивача до суду за захистом порушеного права, а також його дії, направлені на такий захист, не можуть свідчити про зловживання ним своїми процесуальними правами, його дії, направлені на захист своїх прав, не можуть вважатися необґрунтованими та тягнути за собою його обов`язок відшкодувати понесені відповідачем витрати на правову допомогу.

З системного тлумачення положень частин п`ятої, шостої статті 142, частини дев`ятої статі 141 ЦПК України виходить, що необґрунтовані дії позивача як підстава для компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідно до частини п`ятої статті 142 ЦПК України, передбачають свідомі недобросовісні дії позивача, які свідчать про зловживання процесуальними правами.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи викладене, доводи заяви про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд вважає , що відсутні підстави для покладення на позивача витрат відповідача на професійну правничу допомогу на підставі частини п`ятої статті 142 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. 133, 141, 142, 270, 273 ЦПК України

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити в задоволенні вимог за заявою ОСОБА_1 про постановлення додаткового рішення про стягнення судових витрат

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Житомирського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Ю. І. Драч