Провадження № 2/742/5/22
Єдиний унікальний № 742/2760/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2022 року м.Прилуки

Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

головуючої - судді Короткої А.О.,

при секретарях: Богуш Л.В., Здоровець Т.М., Копань А.М., Сидоренко Ю.Г.,

за участю:

позивачки ОСОБА_1 ,

її представника адвоката Дуденок О.О.,

відповідачки ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .

Позов мотивований тим, що будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_1 на праві власності. В даному будинку зареєстровані також і відповідачі, проте ОСОБА_2 не проживає у вказаному будинку з січня 2016 року, а ОСОБА_3 з 2012 року. У позасудовому порядку позивачка не може зняти з реєстрації відповідачів, які фактично не проживають у її помешканні, що обмежує її у вільному розпорядженні своєю власністю.

У судовому засіданні позивачка та її представниця позовні вимоги підтримали та наполягали на їх задоволенні.

Відповідачка ОСОБА_2 у судовому засіданні категорично заперечувала проти задоволення позовних вимог, пояснюючи це тим, що вона дійсно не проживає у будинку, в якому зареєстрована, але виключно з тієї причини, що позивачка всіма можливими способами перешкоджає їй у цьому.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, хоча про дату, час і місце судового засідання був повідомлений вчасно та належним чином, проте надав до суду заяву, у якій просив провести розгляд справи без його участі і також заперечував проти задоволення позовних вимог через їх безпідставність (а.п.83,120-121).

Вислухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

На підставі свідоцтва про право власності від 05.01.2005 року будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , одноособово належить ОСОБА_1 (а.п.4), що також підтверджується копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №6144826 від 06.01.2005 року (а.п.5).

Як вбачається з акта про не проживання за місцем реєстрації №3428 від 26.07.2019 року, ОСОБА_2 з 2016 року, а ОСОБА_3 з 2012 року не проживають за адресою: АДРЕСА_1 (а.п.6).

Заочним рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 26.09.2013 року було задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням (а.п.31), проте ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 12.06.2014 року вказане рішення було скасоване (а.п.34), а рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 09.07.2014 року, яке 13.08.2014 року було переглянуте апеляційним судом Чернігівської області (а.п.26-26а), а 20.11.2014 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ (а.п.28-29), вказаний позов ОСОБА_1 залишено без задоволення (а.п.35-36).

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 04.03.2015 року (а.п.72-73) постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 27.10.2014 року, якою позовну заяву ОСОБА_1 в частині визнання незаконними дій щодо реєстрації за місцем проживання ОСОБА_2 у житловому будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , з 03.03.2005 року та ОСОБА_3 відповідно з 09.03.2006 року залишено без розгляду (а.п.75).

Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 27.01.2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про вселення в житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , було задоволено (а.п.23).

На підставі виконавчого листа Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 27.01.2015 року (а.п.38-39) державним виконавцем Прилуцького міськрайонного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Чернігівській області Лень Н.О. 08.05.2015 року було відкрите виконавче провадження ВП №47467790 (а.п.50).

В ході виконавчого провадження виконавцем складалися акти про те, що ОСОБА_1 добровільно рішення суду про вселення не виконує (а.п.52).

Відповідно до копії акта державного виконавця від 18.06.2015 року ОСОБА_2 було вселено до будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 (а.п.52), у зв`язку з чим 23.06.2015 року виконавче провадження закінчено (а.п.53-54).

13.06.2017 року виконавче провадження ВП №47467790 було відновлене (а.п.56), а 11.10.2017 року закінчено, оскільки судом не надано виконавчий документ (а.п.57).

На підставі виконавчого листа Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 27.01.2015 року (а.п.38-39) старшим державним виконавцем Прилуцького міськрайонного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Чернігівській області Бойко М.В. було вікрито виконавче провадження ВП №54994849 (а.п.40), в межах якого було складено акт від 09.11.2017 року, згідно з яким при виході за адресою: АДРЕСА_1 , двері ніхто не відкрив (а.п.41).

Також у межах виконання виконавчого листа Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 27.01.2015 року державним виконавцем було повідомлено ОСОБА_2 , що по виконавчому провадженню про вселення ОСОБА_2 до будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , було винесено постанову про накладення штрафу на боржника та підготовлено повідомлення до правоохоронних органів про притягнення боржника до кримінальної відповідальності (а.п.37).

Державним виконавцем Прилуцького міськрайонного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Чернігівській області неодноразово здійснювалися заходи по виконанню виконавчого листа Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 27.01.2015 року, а сааме: вселення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , про що складалися відповідні акти (а.п.44, 45, 46, 48), проте виконати вказаний виконавчий лист не вдалося, оскільки боржниця ОСОБА_1 не відкривала двері та не відповідала на телефонні дзвінки державного виконавця.

Відповідачка ОСОБА_2 неодноразово зверталася до поліції з того приводу, що ОСОБА_1 не впускає її до будинку (а.п.58, 59, 60, 61, 62, 63, 64, 65, 66, 67).

Згідно з копією повідомлення №П-299/22 від 03.05.2018 року, наданого Головним територіальним управлінням юстиції у Чернігівській області, 19.04.2018 року під час примусового вселення, боржник ОСОБА_1 була вдома, проте відмовилася надати право зайди в будинок. Повторне примусове вселення було призначено на 22.05.2018 року та до КП «Прилукижитлобуд» направлено вимогу про залучення спеціаліста з монтажу дверних замків для участі у примусових заходах (а.п.68-69).

В ході розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України, тобто у перешкоджанні виконання рішення суду від 27.01.2015 року про вселення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 визнала свою вину у повному обсязі, щиро покаялася та просила передати її на поруки, тому ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 23.09.2021 року кримінальне провадження щодо неї було закрите (а.п.126).

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, ОСОБА_2 також має у своїй власності квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 (а.п.98-99), однак у судовому засіданні вона пояснювала, що дане житло не придатне до проживання через відсутність ремонту та відповідних зручностей.

Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, а частиною 1 ст.317 ЦК України закріплено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч.1, 2 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Статтею 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння чи користування.

В силу ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Стаття 150 Житлового кодексу України передбачає, що громадяни, які мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року №1382-VII401 зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про оголошення особи безвісно відсутньою або померлою.

У судовому засіданні було достовірно встановлено, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які є зареєстрованими у належному ОСОБА_1 будинку, що за адресою: АДРЕСА_1 , дійсно вже протягом тривалого часу не проживають у ньому, проте позивачкою не було надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження того, що вони не проживають у зазначеному будинку без поважних причин. Натомість відповідачка надала суду належне підтвердження того, що саме ОСОБА_1 постійно чинить їй із сином перешкоди у користуванні вказаним житлом, про що свідчать відповідні рішення судів та цілий ряд постанов державних виконавців, а відтак позовні вимоги в частині безпричинності не проживання відповідачів у нині спірному житлі не були доведені у судовому порядку, у зв`язку з чим правові підстави для задоволення даного позову відсутні.

На підставі ст.150 ЖК України, ст.316, 319, 321, 391, 405 ЦК України, ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року №1382-VII401, керуючись ст.12, 13, 81, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354-355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації та проживання: АДРЕСА_3 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 ) та ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 ) відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Чернігівського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Повне судове рішення складено 31.01.2022 року.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Анна КОРОТКА