РІШЕННЯ

Іменем України

04.05.2022 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Кузь В.Я.

за участю секретаря судових засідань Добрянської О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, у м. Львові цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, за участю заінтересованої особи - Головного Управління Пенсійного фонду України у Львівській області, -

встановив:

Заявниця звернулася в суд із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме, просить встановити юридичний факт належності ОСОБА_1 трудової книжки від 22.09.1977 року, заповненої на ім"я " ОСОБА_1 ", ІНФОРМАЦІЯ_1 та вкладишів в трудову книжку НОМЕР_1 від 16.03.1999р. і НОМЕР_2 від 06.03.2000р. Заяву обгрунтовує тим, що вона, заявниця, досягнувши пенсійного віку 60 років звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із відповідною заявою про призначення їй пенсії на підставі норм Закону України "Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування". Однак, їй, заявниці, відмовлено у призначенні пенсії, що підтверджується рішенням від 10 січня 2022 року. Зокрема, однією з підстав відмови є те, що за доданими документами до страхового стажу не зараховано періоди трудової діяльності, згідно трудової книжки від 22.09.1977, оскільки по батькові на титульній сторінці трудової книжки " ОСОБА_2 " не відповідає паспортним даним " ОСОБА_3 ". Розбіжності при написані російською мовою по батькові в документах (трудовійкнижці та паспорті), створили для заявниці перешкоди у здійсненні своїх соціальних прав, а саме щодо призначення пенсії у віці 60 років на підставі Закону України «Прозагальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Крім цього, на сьогодні вона, заявниця, не працює, а тому внести виправлення у трудову книжку від 22.09.1977 року немає можливості.

Ухвалою Франківського районного м. Львова від 13.04.2022 року провадження у справі відкрито та справу призначено до судового розгляду по суті.

Заінтересованою особою - Головним управлінням пенсійного фонду України у Львівській області подано письмові пояснення на заяву про встановлення факту, що має юридичне значення. Згідно пояснень, заінтересована особа зазначає, що заявник фактично просить встановити факт, який матиме доказове значення при вирішенні питання про призначення заявниці пенсії за віком, та визначення страхового стажу, у чому їй вже було попередньо відмовлено, тому Головне управління пенсійного фонду України у Львівській області заперечує проти встановленя факту, що має юридичне значення, у цій справі, так як дане рішення суб"єкта владних повноважень може бути оскаржено до Львівського окружного адміністративного суду. На думку заінтересованої особи має місце наявність спору про право, який підлягає вирішенню в порядку позовного провадження та наявність правових підстав для залишення заяви без розгляду.

В судове засідання заявниця та її представник не прибули, подали заяву про розгляд справи за їх відсутності, заявлені вимоги підтримують, просять встановити факт, що має юридичне значення.

Заінтересована особа - Головне управління пенсійного фонду України у Львівській області в судове засідання не прибула, про причини неявки суд не повідомила, хоча повідомлялась належним чином про дату, час та місце розгляду справи, скерувала до суду відзив на заяву про встановлення факту, що має юридичне значення, в якому просить відмовити в задовленні заяви. Вважає, що заявницею обрано не вірний спосіб захисту порушеного чи оспорюваного права. Зазначає, що заявником жодним чином не обгрунтовано про причини неможливості внесення належних змін до трудової книжки та докази, що підтверджують факт.

Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності, суд приходить до наступного.

За ч.1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно копії паспорту серії НОМЕР_3 ОСОБА_1 (рос. згідно паспорту - ОСОБА_1 ) народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 у місті Коломия Івано - Франківської області.

ІНФОРМАЦІЯ_3 на ім"я заявниці заведена трудова книжка на дівоче прізвище " ОСОБА_4 " у зв"язку з прийняттям на роботу, на титульному аркуші якої значиться ім"я та по батькові російською мовою - ОСОБА_5 .

При цьому, в трудовій книжці міститься відмітка про те, що прізвище " ОСОБА_4 " змінене на прізвище " ОСОБА_6 " на підставі свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 від 22.09.1984р., копія якого міститься в матеріалах справи.

До матеріалів справи долучено вкладиші в трудову книжку НОМЕР_1 від 16.03.1999р. та НОМЕР_2 від 06.03.2000р., які видані на ім"я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З копії свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_4 , копій свідоцтв про народження серії НОМЕР_5 та серії НОМЕР_6 вбачається, що в таких значиться ім"я та по батькові заявниці російською мовою - " ОСОБА_7 ".

Зважаючи на вищевикладене, судом встановлено, що розбіжності, які містяться в документах щодо по батькові заявниці, зокрема в трудовій книжці та в паспорті громадянина України стоються однієї і тієї ж особи - заявниці ОСОБА_1 .

Відповідно до рішення від 10.01.2022р. №01 заступника начальника відділу призначення пенсії, ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов"язкове державне пенсійне стразхування" в зв"язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Зокрема, однією з підстав є те, що згідно з трудової книжки від 22.09.1977р. на титульній сторінці " ОСОБА_2 " не відповідає паспортним даним " ОСОБА_3 ".

За ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з п. 6 ч. 1, ч. 2 ст. 315 ЦПК України суд може встановити факт належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику в справах встановлення фактів, що мають юридичне значення" від 31.03.1995 № 5 зі змінами та доповненнями від 25.05.1998, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму при розгляді справи про встановлення відповідно до п. 6 ст. 273 ЦПК факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.95 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», заявники й залучені до участі у справі заінтересовані особи вправі відповідно подавати докази на підтвердження обґрунтованості чи необґрунтованості заяви про встановлення факту, що розглядається судом, брати участь у дослідженні обставин справи, оскаржувати рішення і ухвали, вчиняти інші процесуальні дії.

Разом з тим, ні до письмових пояснень, ні до відзиву на заяву, заінтересованою особою не долучено доказів, які б свідчили про необґрунтованість заяви про встановлення факту та спростовували б доводи, викладені заявницею в заяві.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч. 1 ст. 95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Відтак, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приходжу до висновку, що матеріалами справи підтверджено факт, що трудова книжка від 22.09.1977 року, заповнена на ім"я " ОСОБА_1 ", ІНФОРМАЦІЯ_1 та вкладиші в трудову книжку НОМЕР_1 від 16.03.1999р. та НОМЕР_2 від 06.03.2000р., які видані на ім"я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійсно належать заявниці ОСОБА_1 .

При цьому, наявність помилки при написанні анкетних даних ОСОБА_1 у трудовій книжці позбавляє заявницю можливості реалізувати своє право на пенсійне забезпечення. Наведене дає підстави вважати заяву обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Окрім того, суд відхиляє доводи заінтересованої особи про те, що із заяви про встановлення факту належності заявниці трудової книжки вбачається спір про право (право заявника на пенсійне забезпечення), у зв`язку з чим, вважають, заяву слід залишити без розгляду. Вказані доводи суд вважає безпідставними та необгрунтованими, оскільки від встановленого факту належності ОСОБА_8 трудової книжки, у якій невірно написано по батькові заявниці, залежить лише виникнення у заявника права на призначення їй пенсії за віком на підставі цієї трудової книжки, тобто породжує право.

Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Пунктом 2 Постанови пленуму Верховного суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» зроблено визначення, що обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 «Проніна проти України (Pronina v. Ukraine)», § 23).

На підставі викладеного, керуючись статями 43 - 44, 49; 259, 263 - 265, 293-295, 315-316 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, за участю заінтересованої особи - Головного Управління Пенсійного фонду України у Львівській області - задоволити.

Встановити факт належності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трудової книжки від 22.09.1977 року, заповненої на ім"я " ОСОБА_1 " та вкладишів в трудову книжку НОМЕР_1 від 16.03.1999р. і НОМЕР_2 від 06.03.2000р.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного його тексту до Львівського апеляційного суду через суд, що ухвалив рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони:

Заявник: ОСОБА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ;

Заінтересована особа: Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області, юридична адреса: м. Львів, вул. Митрополита Андрея, буд.10 код. .

Суддя В. Кузь