Справа № 204/9946/21
Провадження № 2/204/883/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2022 року м. Дніпро

Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська, у складі:

головуючого судді Приваліхіної А.І.,

за участю секретаря судового засідання Лавриненко В.Д.,

представника відповідача адвоката Захарченка І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Дніпрі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Чечелівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про визнання батьківства та стягнення аліментів на утримання дитини, -

В С Т А Н О В И В:

15 грудня 2021 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом до відповідача ОСОБА_2 , визначивши третьою особою Чечелівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), із вимогою про визнання батьківства та стягнення аліментів на утримання дитини (а. с. 1-2 та на звороті).

В обґрунтування заяви вказує, що вона була знайома з відповідачем з 2013 року та користувалася його послугами як спеціаліста-психолога. У 2013 році відповідач запропонував їй відпочити у санаторії «Курорт Орлівщини», де він офіційно працює лікарем. З цього періоду вони з відповідачем періодично зустрічалися, мали інтимні відносини, внаслідок чого, ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася їх спільна дитина донька ОСОБА_3 . Запис про батька дитини у свідоцтві про її народження зроблений на підставі ч. 1 ст. 135 СК України, у зв`язую з відмовою відповідача визнати себе офіційно батьком дитини. При цьому при спілкуванні відповідач визнає ОСОБА_3 своєю донькою та надає на її утримання нерегулярну матеріальну допомогу у розмірі 300-500 гривень на місяць. Дитина виховується та фактично проживає з нею, перебуває на її повному утриманні, тому їй важко нести весь тягар по її утриманню, тим паче, що дитина пішла до першого класу. Натомість, відповідач інших неповнолітніх дітей або непрацездатних утриманців не має, офіційно працює лікарем санаторію «Курорт Орлівщини» та має власну практику з психологічного консультування, де отримує додатковий дохід. Тому, прохає суд визнати відповідача батьком малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та стягнути з нього на її користь аліменти на утримання дитини у розмірі частини всіх його доходів та, зобов`язати Чечелівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) внести відповідні зміни в актовий запис про народження дитини.

Ухвалою суду від 14 січня 2022 року у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання на 13 годину 30 хвилин 21 лютого 2022 року (а. с. 25), копія якої надіслана учасникам справи 24 січня 2022 року за вихідним № 1679/22-вих/2/204/883/22 ( а. с. 28).

21 лютого 2022 року на офіційну електронну адресу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська надійшов відзив представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Чухалова Д.Д. (а. с. 32-37), в якому він позовні вимоги не визнає, проти задоволення позову заперечує.

В обґрунтування відзиву зазначає, що відповідачу не зрозуміло, чому позивачка, будучи впевненою, що батьком дитини є відповідач, здійснюючи її реєстрацію в порядку ст. 135 СК України, вказала батьком дитини не відповідача, а ОСОБА_5 . Вказує, що важливим та необхідним доказом в справах про встановлення батьківства є саме ДНК-тест, проте клопотання про призначення експертизи позивачкою не подано. Разом з цим, стверджує, що відповідач ніколи не мав з позивачкою відносин, характерних для сімейних. Разом з цим, вважає, що надані позивачкою на підтвердження позовних вимог талони на проживання в санаторії, де на той час працював лікарем відповідач, не можуть бути доказом близьких стосунків позивачки з відповідачем, оскільки він у зв`язку з виконанням своїх професійних обов`язків спілкувався з безліччю відпочиваючих цього санаторію. При цьому, зазначає, що у відповідача з позивачкою та її донькою добрі відносини, остання навіть інколи називає його «батьком», бо з біологічним батьком вона не знайома. Вважає, що вказане пояснює деякі призначення платежів відповідача. Розумуючи скрутне матеріальне становище позивачки та факт того, що донька виховується без батька, відповідач іноді допомагає їх сім`ї матеріально, але суми ці незначні.

Ухвалою суду від 21 лютого 2022 року задоволено клопотання представниці позивачки адвокатки Медведєвої Л.В. про призначення судової медико-генетичної експертизи; призначено судову медико-генетичну експертизу, проведення якої доручено КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР (а. с. 45-46).

05 травня 2022 року на адресу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська з КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР було повернуто без виконання ухвалу суду від 21 лютого 2022 року у зв`язку з неявкою ОСОБА_2 на експертизу, яка призначалася на 24 березня 2022 року та 11 квітня 2022 року.

20 червня 2022 року на адресу суду надійшли письмові пояснення відповідача (а. с. 82-83 та на звороті), в яких він зазнає, що про перенесення дати проведення експертизи він не знав, оскільки не перебував на той час у місті. При цьому, зазначив, що оскільки він не визнає позовні вимоги, то вважає за необхідне повторно призначити судову медико-генетичну експертизу, про що прохав суд. Разом з цим, вказав, що з 2018 року ним не ведеться діяльність фізичної особи-підприємця, а товариство, де він є засновником та директором, жодних доходів від здійснення господарської діяльності не має. Тому, у разі визначення розміру аліментів, прохав суд врахувати його скрутне матеріальне становище та визначити аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 1400 гривень.

Ухвалою суду від 22 червня 2022 року у справі призначено повторну судову медико-генетичну експертизу (а. с. 101-102).

05 вересня 2022 року на адресу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська з КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР було повернуто без виконання ухвалу суду від 22 червня 2022 року у зв`язку з неявкою ОСОБА_2 на експертизу, яка призначалася на 01 серпня 2022 року.

Позивачка в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, прохала їх задовольнити (а. с. 128).

Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а. с. 126), про причини неявки суд не повідомив.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_6 адвокат Захарченко І.В., позовні вимоги не визнав, проти задоволення позову заперечував. Пояснення надав аналогічні тексту відзиву та письмових пояснень. Додатково пояснив, що відповідач знав про призначення повторної експертизи, однак причин неявки останнього на неї він достеменно не знає, оскільки відповідач сказав йому, що не прийшов на експертизу «тому що не прийшов». При цьому вказав на те, що неявка відповідача на експертизу не свідчить про визнання ним позову.

Представник третьої особи Чечелівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності (а. с. 105).

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням кожен окремо та в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 30 квітня 2013 року позивачка перебувала на оздоровлені в Медичному центрі неврозів дітей та дорослих (Психосоматичний центр) на базі санаторію «Курорт Орлівщини», керівником якого є відповідач, що підтверджується талоном на її проживання (а. с. 10).

ІНФОРМАЦІЯ_1 позивачка народила доньку ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , що видано повторно 23 жовтня 2019 року (а. с. 4).

Відповідно до Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України (а. с. 5 та на звороті), відомості про батька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , внесені на підставі заяви матері ОСОБА_1 № 450/14.6-113 від 29 жовтня 2019 року.

Дитина проживає разом з позивачкою, що підтверджується довідкою № 10962 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 14 вересня 2020 року (а. с. 6).

Відповідно до довідки Комунального закладу загальної середньої освіти «Гімназія № 2» ДМР № 323 від 15 листопада 2021 року, ОСОБА_4 , станом на дату надання довідки, дійсно є ученицею 1-А класу (а. с. 8).

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідачем здійснювалося перерахування грошових коштів на рахунок позивачки, зокрема: 06 грудня 2021 року 2000 гривень (а. с. 11); 04 грудня 2021 року 500 гривень (а. с. 12-13); 24 листопада 2021 року 500 гривень (а. с. 14); 24 листопада 2021 року 300 гривень (а. с.15); 24 листопада 2021 року 500 гривень (а. с. 16).

Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини.

Відповідно до вимог ст. 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Приписами ч. 2 ст. 122 СК України визначено, що дитина, яка народжена до спливу десяти місяців після припинення шлюбу або визнання його недійсним, походить від подружжя.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду.

Нормою ч. 1 ст. 126 СК України передбачено, що походження дитини від батька визначається за заявою жінки чи чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду.

При цьому, приписами ч. ч. 2-4 ст. 128 СК України визначено, що підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

Отже, рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах реєстрації актів цивільного стану (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено).

При цьому, питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі сукупності доказів. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК України, згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.

Доказами у зазначеній категорії справ можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів.

Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі ч. 2 ст. 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи.

Нормами ст. 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтями 77, 78 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Приписами ч. 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд вказує на те, що для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства.

Крім того, доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства. Батьківство може бути визнано як у період вагітності матері (наприклад, висловлення бажання мати дитину, піклування про матір майбутньої дитини тощо), так і після народження дитини.

При цьому, Верховний Суд у своїх постановах від 21 березня 2018 року в справі № 543/738/16-ц (провадження № 61-4163св18), від 29 серпня 2018 року в справі № 641/9147/15-ц (провадження № 61-26210св18), від 21 листопада 2018 року в справі № 225/6301/15-ц (провадження № 61-30047св18), від 12 грудня 2019 року в справі № 562/1155/18 (провадження № 61-11709св19) вказав на те, що спільне виховання дитини має місце, коли вона проживає з матір`ю та особою, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, або коли ця особа спілкується з дитиною, проявляє батьківську турботу щодо неї. Під спільним утриманням дитини слід розуміти як перебування її на повному утриманні матері й особи, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, так і, як правило, систематичне надання цією особою допомоги в утриманні дитини незалежно від розміру допомоги.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема з відзиву відповідача на позовну заяву, останній «має добрі стосунки з позивачкою та її донькою, яка навіть інколи називає його «батьком». Розуміючи скрутне матеріальне становище позивачки та факт того, що донька виховується без батька, відповідач іноді допомагає їхній сім`ї матеріально, але ці суми незначні».

При цьому, судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, а відповідачем однозначно не спростовано, що ним здійснювалося перерахування грошових коштів, зокрема: 06 грудня 2021 року 2000 гривень із призначенням платежу «Перевод личных средств. Зарине. 2000 гр. На электронные часы чтобы с мамой погово» (а. с. 11); 04 грудня 2021 року 500 гривень «Перевод личных средств. Для еды Зарине. Папа» (а. с. 12-13); 24 листопада 2021 року 500 гривень «Перевод личных средств. Для еды Зарине. Папа» (а. с. 14); 24 листопада 2021 року 300 гривень «Перевод личных средств. Для еды Зарине. Папа» (а. с.15); 24 листопада 2021 року 500 гривень «Перевод личных средств. Для еды Зарине. Папа» (а. с. 16).

З огляду на викладене, суд доходить висновку, що відповідач, спілкуючись з дитиною позивачки та здійснюючи систематичні платежі на її рахунок із зазначенням призначення платежу «Перевод личных средств. Для еды Зарине. Папа», проявляв турботу та піклування відносно цієї дитини та таким чином систематично приймав участь у її утриманні та вихованні.

Разом з цим, суд зазначає, що заперечуючи позовні вимоги позивачки, відповідачем жодним чином не спростовано її доводів щодо їх відносин інтимного характеру, наслідком яких є народження дитини.

При вирішенні спору про визнання батьківства суд приділяє особливу увагу інтересам дитини, не ігноруючи при цьому інтереси ймовірного біологічного батька.

Європейський суду з прав людини у своєму рішенні від 19 березня 2019 року у справі «М. Т. проти України» звернув увагу на те, що стосовно спорів про батьківство, ініційованих ймовірними біологічними батьками, незважаючи на надану національним органам влади свободу розсуду в цій сфері, біологічний батько не повинен повністю виключатись з життя своєї дитини, якщо тільки цього не вимагають відповідні причини щодо захисту найкращих інтересів дитини.

При цьому, ЄСПЛ у своєму рішенні від 07 травня 2009 року у справі «Калачова проти Росії», зауважив, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини і його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства.

Разом з цим, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від у своїй постанові від 16 травня 2018 року у справі № 591/6441/14-ц зазначив, що підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи.

Отже, підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути результат судово-генетичної експертизи.

Проте його необхідно оцінювати з урахуванням положень частин другої, третьої статті 89 ЦПК України, згідно з якими жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до вимог ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Разом з тим, під час розгляду справи про встановлення батьківства суд повинен врахувати, що у разі коли ухилення сторони у справі зазначеної категорії від участі в експертизі або від подання необхідних матеріалів, документів тощо унеможливлює її проведення, суд відповідно до вимог статті 109 ЦПК України може визнати факт, для з`ясування якого її було призначено, або відмовити в його визнанні (залежно від того, хто зі сторін ухиляється, а також яке значення має для них ця експертиза).

Так, судом встановлено, що відповідач, який був достовірно обізнаний про дату, час та місце проведення судових медико-генетичних експертиз батьківства, в тому числі про призначення якої самостійно прохав у письмових поясненнях, систематично не з`являвся для забору біологічних зразків, що свідчить про його ухилення від проведення зазначених експертиз з метою встановлення істини у справі.

Системне та неодноразове нез`явлення відповідача до експертної установи для відібрання біологічних матеріалів для проведення судово-генетичної експертизи свідчить про його небажання отримати точні висновки щодо походження дитини на спростування доводів позивачки про його батьківство щодо неї.

Вказана бездіяльність відповідача призвела до неможливості проведення експертизи у справі і надала суду можливість в порядку статті 109 ЦПК України визнати факт, який відповідачем заперечувався, та встановити, з урахуванням інших доказів, походження дитини від нього.

З огляду на викладене, з урахуванням того, що відповідачем свідомо проігноровано проведення судово-генетичної експертизи, що свідчить про його небажання отримати точні висновки щодо походження дитини на спростування доводів позивачки про його батьківство щодо неї, при цьому, останнім систематично здійснюються платежі на рахунок позивачки із зазначенням призначення платежу «Перевод личных средств. Для еды Зарине. Папа», він має добрі стосунки з позивачкою та дитиною, а остання навіть інколи називає його «батьком», що в свою чергу вказує на його спілкування та опікування цієї дитиною, прийняття участі у її утриманні й вихованні та, враховуючи встановлений в порядку визначеному ст. 109 ЦПК України факт походження цієї дитини від відповідача, суд дійшов переконливого та обґрунтованого висновку, що відповідач є батьком малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до положень ст. 134 СК України на підставі рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження.

Згідно з п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до ст. 213, 215 ЦПК України, рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я по батькові матері, батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено).

Згідно з вимогами ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Таке право кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дитину до її повноліття, який закріплений у ст. 51 Конституції України, а також у ст. 180 Сімейного кодексу України та гарантується Державою,

Нормою ст. 15 СК України чітко регламентовано, що сімейні обов`язки не можуть бути перекладені на іншу особу.

Відповідно до вимог ст. ст. 18, 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Україною, Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Приписами ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, а батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Положеннями ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України визначено, що при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання.

Такий висновок також узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, що викладено у постанові від 30 квітня 2020 року у справі № 283/1309/17.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів судом враховується стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів. При визначенні розміру аліментів суд враховує вимоги щодо мінімального розміру аліментів, який не може бути менший ніж 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що передбачено ч. 2 ст.182 СК України. Також, вимогами до ч. 2 ст. 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Приписами ч. ч. 1, 2 ст. 80 Сімейного кодексу України передбачено, що аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі; розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Законом України від 19 листопада 2021 року № 1928-IX «Про державний бюджет України на 2022 рік» визначено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років, який з 1 січня 2022 року становить 2618 гривень.

Частиною 1 ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» визначено, що прожитковий мінімум вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на час розгляду справи виповнилось 8 повних років.

Враховуючи, що відповідач перебуває у працездатному віці, суд вважає, що він спроможний сплачувати позивачці аліменти на утримання спільної доньки.

З огляду на те, що відповідач має нерегулярний, мінливий дохід, діяльність фізичної особи-підприємця ним не ведеться, а товариство, де він є засновником та директором, жодних доходів від здійснення господарської діяльності не має, суд доходить висновку про обґрунтованість вимог позивачки про стягнення аліментів у частці від доходу, а не у твердій грошовій формі, як прохає відповідач.

Аналогічна правова позиці викладене у постанові Верховного Суду від 23 грудня 2019 року у справі № 344/10971/16-ц.

З огляду на викладене, з урахуванням того, що батьки зобов`язані у рівній мірі забезпечувати дитину усім необхідним, суд вважає, що відповідач зобов`язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Через те, що відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, суд доходить висновку про можливість стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання неповнолітньої доньки у твердій грошовій сумі, у розмірі 1/4 від усіх його доходів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 15 грудня 2021 року, тобто із дня звернення із позовом до суду, і до досягнення дитиною повноліття, що є об`єктивним, необхідним, достатнім та справедливим розміром стягнення аліментів з урахуванням встановлених у справі обставин та відповідно до вимог чинного законодавства України.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

На підставі приписів ст. 141 ЦПК України, суд стягує із відповідача на користь Держави судовий збір у розмірі 908 гривень за вимогу про стягнення аліментів на утримання дитини та на користь позивачки судовий збір у розмірі 908 гривень за вимогу про визнання батьківства.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 5, 10-11, 60, 76-80, 89, 128, 141, 213-215, 258, 265, 268, 354 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_3 ), третя особа Чечелівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (49000, м. Дніпро, пр. Пушкіна, буд. 67; ), про визнання батьківства та стягнення аліментів на утримання дитини задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьком малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Зобов`язати Чечелівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) внести зміни в актовий запис № 488 від 07 травня 2014 року про народження ОСОБА_4 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , зазначивши в графі «батько» « ОСОБА_2 ».

Стягувати із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі частини від усіх його видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 15 грудня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у сумі 908 (дев`ятсот вісім) гривень.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь Держави судовий збір у сумі 908 (дев`ятсот вісім) гривень.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом 30 днів зо дня його проголошення або протягом 30 днів зо дня отримання учасниками справи його копії.

Рішення суду набирає законної сили протягом 30 днів зо дня його проголошення або протягом 30 днів зо дня отримання учасниками справи його копії, якщо не буде оскаржено у встановленому законом порядку.

Суддя А.І. Приваліхіна