Справа №:755/7105/22
Провадження №: 4-с/755/94/22
"08" вересня 2022 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:
головуючої судді Виниченко Л.М.,
при секретарі Ганжа Д.О.,
представника скаржника ОСОБА_1 ,
представника заінтересованої особи АТ «Альфа-Банк» Шкурка Ю.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу № 755/7105/22 за скаргою ОСОБА_2 на дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в особі виконуючого обов`язки начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Заєць Т.І., заінтересована особа: Акціонерне товариство «Альфа-Банк», про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії,-
05.08.2022 ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 через засоби поштового зв`язку звернулася до суду зі скаргою про визнання неправомірними дій Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в особі виконуючого обов`язки начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Заєць Т.І. щодо не зняття арешту з нерухомого майна та зобов`язання Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в особі виконуючого обов`язки начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Заєць Т.І. або уповноважену іншу посадову особу відділу зняти арешт накладений на нерухоме майно ОСОБА_2 , згідно постанови від 04 лютого 2014 року в межах суми звернення стягнення 11 571 468,98 грн. в рамках виконавчого провадження № 36561436.
Зазначено, що в Постійно діючому Третейському суді при Асоціації українських банків перебувала справа № 195/12 за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ТОВ «Енглер-Україна», ОСОБА_4 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.
Заявник вказує, що на даний час закінчився строк пред`явлення виконавчого листа до виконання. Відділом було розглянуто заяву про зняття арешту та відмовлено у її задоволенні, посилаючись на відсутність у відділу таких повноважень.
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 11.08.2022 прийнято до провадження суду скаргу ОСОБА_2 на дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в особі виконуючого обов`язки начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Заєць Т.І. про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, призначено справу до судового розгляду на 19.08.2022 на 12 год. 30 хв. та залучено до участі у справі заінтересовану особу АТ «Альфа-Банк» (а.с. 52).
Ухвалою суду від 05.09.2022 задоволена заява представника заінтересованої особи Акціонерного товариства «Альфа-Банк» Шкурка Ю.М. про проведення судового засідання призначеного на 08.09.2022 о 09 год. 20 хв. в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.
В судовому засіданні представник скаржника Сібірцева О.С. просила задовольнити вимоги скарги, надала пояснення викладені у поданій скарзі.
Представник заінтересованої особи АТ «Альфа-Банк» Шкурко Ю.М. в судовому засіданні заперечував проти задоволення скарги, пояснив, що заборгованість за кредитом не погашена, виконавчі листи не скасовані, строки пред`явлення на виконання виконавчих документів можуть бути поновлені, порушень з боку державної виконавчої служби не має, законом не передбачено зняття арешту у разі невиконання судового рішення боржником. АТ «Альфа-Банк», як правонаступник ПАТ «Укрсоцбанк», звертався до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження, яка 16.02.2022 була повернута без розгляду з процесуальних порушень, що не позбавляє права повторно подати заяву.
Представник суб`єкта оскарження в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України, неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.
Ухвалою суду від 08.09.2022 із занесенням в протокол судового засідання задоволено заяву представника Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Юлдашева Ю.М. про поновлення строку для подання відзиву на скаргу, відповідно частин 1, 6 ст. 127 ЦПК України, та приєднано до матеріалів справи відзив суб`єкта оскарження.
Суд, вислухавши пояснення представника скаржника, представника заінтересованої особи, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку.
Як убачається із Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 282952789 від 04.11.2021, у розділі «Актуальна інформація про державну реєстрацію обтяжень» міститься запис про обтяження за реєстраційним номером 4552778 від 04.02.2014 про державну реєстрацію обтяження у виді арешту всього нерухомого майна у межах суми звернення стягнення: 11 571 468,98 грн. особи ОСОБА_2 на підставі постанови виданої 31.01.2014 Відділом примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України серія та номер: 36561436 (а.с. 18-20).
Звертаючись до суду зі скаргою заявник зазначає, що будь які актуальні виконавчі провадження з виконання виконавчого листа відсутні, такі виконавчі провадження завершені, знищені, майнові претензії з боку стягувача відсутні, в тому числі відсутні і заяви стягувача про пред`явлення виконавчого листа до виконання чи поновлення строку його пред`явлення до виконання, строк пред`явлення виконавчого листа до виконання закінчився 09.11.2020, а не скасований арешт на майно суттєво обмежує та порушує її права.
Вирішуючи питання можливості задоволення вимог скарги з наведених у ній підстав, суд звертає увагу на наступне.
Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно положень пункту 2 частини 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції Закону № 606-ХІV, яка була чинна станом на 08.05.2015 дату повернення виконавчого документа стягувачу), виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснювалося частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. Аналогічна норма викладена у пункті 2 частини 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» у редакції Закону № 1404-VІІІ, що була чинна станом на 09.11.2017 дату повернення вдруге виконавчого документа стягувачу.
Як убачається із приписів вищевказаних норм ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» у редакції Закону № 606-ХІV та ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» у редакції Закону № 1404-VІІІ, останні не містили положень про обов`язок державного виконавця здійснювати заходи пов`язані із скасуванням арешту майна боржника під час повернення виконавчого документа стягувачу.
Вищевказане свідчить про обов`язок виконавця вчиняти дії пов`язані із зняттям арешту з майна боржника виключно у разі закінчення виконавчого провадження.
Перелік підстав для закінчення виконавчого провадження визначено статтею 49 Закону України «Про виконавче провадження» у редакції N 606-XIV (станом на 08.05.2015) та ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» у редакції № 1404-VІІІ (станом на 09.11.2017).
Посилання скаржника на частину 1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону № 1404-VІІІ), що кореспондується з частиною 1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» у редакції N 606-XIV (чинною станом на 08.05.2015), є безпідставним, оскільки вказана норма Закону визначала обов`язок державного виконавця зняти арешт, накладений на майно боржника саме у разі винесення постанови про закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, - що до спірних правовідносин застосовано бути не може, оскільки у даному випадку виконавче провадження № 36561436 відповідно ст. 49 зазначеного Закону (у редакції закону N 606-XIV) та виконавче провадження № 52428711 відповідно ст. 39 вказаного Закону (у редакції закону № 1404-VІІІ), закінчені не були, що не передбачало зняття арешту з майна.
Отже, неправомірних дій державних виконавців під час виконання виконавчих проваджень № 36561436 та № 52428711 судом не встановлено.
За вимогами ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Беручи до уваги вищевикладене, суд приходить до висновку, що відмовляючи у задоволенні заяви про зняття арешту з майна, Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України діяв у межах та у порядку визначеному Законом України «Про виконавче провадження», у зв`язку із чим вимоги скарги в частині визнання дій щодо не зняття арешту з майна неправомірними задоволенню не підлягають.
В частині вимог про зобов`язання Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України зняти арешт з майна, суд зазначає наступне.
Приписами ч. 2 ст. 451 ЦПК України визначено право суду зобов`язати державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби усунути порушення (поновити порушене право заявника) у разі встановлення обґрунтованості скарги.
Оскільки судом вище встановлено відсутність підстав для задоволення вимог скарги в частині визнання дій Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо не зняття арешту з майна неправомірними, суд не вбачає також підстав для задоволення вимог скарги в частині зобов`язання суб`єкта оскарження зняти накладений арешт.
Натомість, суд зазначає наступне.
Як убачається зі сталої практики Верховного Суду з питань зняття арешту з майна боржника накладеного в рамках виконавчого провадження, застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом.
Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Згідно зі статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Указані норми визначають непорушність права власності (в тому числі приватної) та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності.
Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин правореалізаційної та правозастосовчої діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та Конвенції.
Верховний Суд у постановах від 22.12.2021 по справі № 645/6694/15-ц та від 13.07.2022 по справі № 2/0301/806/11 зазначив, що наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, а також за відсутності будь-яких відомостей стосовно рішення про стягнення виконавчого збору, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
За нормою частин 1, 4, 5 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців. Строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі: 1) пред`явлення виконавчого документа до виконання; 2) надання судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, відстрочки або розстрочки виконання рішення. У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.
Отже, вбачається порушення прав заявника, як власника майна, на користування та розпорядження таким майном у зв`язку з існуючим обтяженням у вигляді арешту, за рахунок якого у зв`язку з наведеними обставинами не може бути забезпечене реальне виконання рішення третейського суду за відсутності виконавчого провадження стосовно боржника ОСОБА_2 .
За нормою ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.
Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним (ч. 4 ст. 41 Конституції України).
Статтею 17 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.
Право власності належить до основоположних прав людини, втілення яких у життя становить підвалини справедливості суспільного ладу. Відповідно до практики ЄСПЛ втручання в це право повинно мати законні підстави й мету, а також бути пропорційним публічному інтересу.
Установивши порушення прав скаржника, як власника майна, суд має відновити такі права керуючись положеннями частини 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», яка передбачає право суду зняти арешт з майна у всіх інших випадках.
Керуючись Законом України «Про виконавче провадження», ст. ст. 258, 259, 260, 261, 353, 354, 355, 447-451 ЦПК України, суд,-
П О С Т А Н О В И В:
Скаргу ОСОБА_2 на дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в особі виконуючого обов`язки начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Заєць Т.І., заінтересована особа: Акціонерне товариство «Альфа-Банк», про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.
Зняти арешт з майна ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ), що накладений на підставі постанови Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України від 31.01.2014 року, серія та номер: 36561436; номер запису про обтяження: 4552778 (спеціальний розділ); дата державної реєстрації обтяження 04.02.2014; предмет обтяження: все нерухоме майно у межах суми звернення стягнення 11571468,98 грн.
В іншій частині скарги відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 09.09.2022.

Суддя