Справа № 459/2737/21
Провадження № 2/459/925/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 серпня 2022 року Червоноградський міський суд Львівської області в складі:

головуючого судді Мельникович М. В.

з участю секретаря судового засідання Маїк А. В.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Червонограді за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя,-

У С Т А Н О В И В :

Позивачка ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , в якому просить визнати квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_3 та здійснити поділ цієї квартири шляхом визначення розміру ідеальних часток співвласників в розмірі по Ѕ частці кожному, стягнути судові витрати з відповідача.

В обґрунтування заявленого позову покликається на те, що 07.09.1994 між позивачем та відповідачем було укладено шлюб. Від даного шлюбу у них народилося двоє дітей, які на даний час повнолітні. Після багатьох років подружнього життя, внаслідок тривалих непорозумінь з чоловіком та сварок, відповідачкою було подано позовну заяву про розірвання шлюбу та шлюб у 2021 році було розірвано. Проживаючи однією сім`єю, сторони вели спільний бюджет, вели спільне господарство і за спільні кошти набули у власність квартиру по АДРЕСА_1 , в якій постійно проживали. Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно квартира була і є зареєстрована за відповідачем. Оскільки вказане майно було набуто під час шлюбу позивачка вважає, що дане майно підлягає поділу. Загальна вартість квартири складає 469101, 00 грн. Тому в силу вимог ст. 368 ЦК України та ст. 69, 70 СК України просить задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою Червоноградського міського суду Львівської області від 13.09.2021 відкрито провадження у даній справі, справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 06.10.2021.

06.10.2021 у судовому засідання у зв`язку з першою неявкою позивачки та відповідача судове засідання було відкладене на 03.11.2021 року.

Ухвалою від 03.11.2021 було продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та відкладено розгляд справи до 06.12.2021.

03.12.2021 відповідачем було подано відзив на позовну заяву, згідно з яким відповідач вважає позов надуманим та безпідставним, вказує, що спірну квартиру він придбав за власні кошти, а техніку і речі домашнього вжитку придбані за спільні кошти дружина вже забрала. Просить у задоволенні позову відмовити, адже, на його думку, спірна квартира є його особистою власністю.

03.12.2021 відповідачем також було подано зустрічну позовну заяву, у якій відповідач просив визнати за ним право особистої власності на квартиру, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 та визнати спільною сумісною власністю речі домашнього вжитку та побутову техніку, стягнути з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_3 19050, 00 грн. грошової компенсації за речі домашнього вжитку, які залишилися у власності ОСОБА_4 .

Ухвалою від 06.12.2021 було задоволено заяву представника відповідача ОСОБА_2 від 03.12.2022 та відкладено розгляд справи на 21.01.2022.

21.01.2022 у підготовчому судовому засіданні було оголошено перерву до 02.02.2022, яке не відбулося у зв`язку тимчасовою непрацездатністю головуючої судді.

23.02.2022 представником відповідача подано клопотання про поновлення процесуального строку для подачі відзиву та позовної заяви, в якому він зазначив, що ОСОБА_3 , отримавши ухвалу про відкриття провадження у цій справі у жовтні 2021 звернувся до Червоноградського міського центру правової допомоги, як інвалід ІІ групи, з заявою про надання йому правової допомоги. 18.11. 2021 року відповідачу було призначено адвоката для надання правової допомоги. 03.12 2021 року відповідачем булим подані відзив на позовну заяву та зустрічна позовна заява. В силу вимог ст.. 127 ЦПК України просив поновити відповідачу строк на подання відзиву та зустрічної позовної заяви, які не були вчасно подані відповідачем в силу його необізнаності та відсутності коштів на адвоката для укладення угоди у приватному порядку.

24.02.2022 підготовче судове засідання не проводилося у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану, наступне підготовче засідання призначено на 11.04.2022.

Ухвалою від 11.04.2022 було закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду на 20.05.2022. Одночасно цією ухвалою у задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_2 про поновлення процесуального строку на подання зустрічної позовної заяви та відзиву було відмовлено. Також було відмовлено у прийнятті зустрічної позовної заяви та повернуто її відповідачу з роз`ясненням права на звернення до суду з цими позовними вимогами у загальному порядку.

Ухвалою від 20.05.2022 було відкладено розгляд справи у зв`язку з неявкою сторін у судове засідання на 10.06.2022.

Ухвалою від 10.06.2022 було відкладено розгляд справи у зв`язку з неявкою сторін у судове засідання на 08.07.2022.

08.07.2022 року у судовому засіданні було задоволене клопотання представника відповідача про виклик свідків, заслухано пояснення сторін та оголошено перерву до 29.07.2022.

Так, представник позивача ОСОБА_1 пояснила, що квартира купувалася за спільні кошти, адже в той час позивач та відповідач проживали однією сім`єю. Позивач на той час працювала у Фонді соціального страхування.

Представник відповідача заперечив такі пояснення представника позивача та зазначив, що квартира купувалася за особисті кошти відповідача, точніше за кошти, які відповідачу ОСОБА_3 надавали його батьки, однак не підтвердив доказами такі висловлювання, зазначив, що таке передання можуть засвідчити батьки ОСОБА_3

29.07.2022 у судовому засіданні було продовжено перерву для повторного виклику свідків, які не з`явилися у судове засідання на 29.08.2022.

29.08.2022 у судовому засіданні було заслухано пояснення свідка ОСОБА_5 , яка є матір`ю відповідача. Остання повідомила про те, що позивач з відповідачем спочатку проживали в орендованій квартирі, потім відповідач її син купив квартиру дуже дешево, бо були борги на цю квартиру, пояснила, що дружина (позивачка) не оплачувала комунальні послуги, підтвердила, що гроші на квартиру дала вона і оплатила борги, які були з квартирою. Також свідок зазначила, що її син на той час мав успішний бізнес і стабільний дохід.

У тому ж судовому засіданні суд також заслухав пояснення відповідача, який додав, що квартира була придбана не лише за кошти, які надали йому батьки, а й за кредитні кошти. Окрім показів свідка, іншими доказами підтвердити повідомлені факти відповідач не зміг. Також зазначив, що на даний момент у квартирі проживає лише він, а його дружина проживає у селищі ОСОБА_6 разом з матір`ю. Відтак, просив у позові відмовити.

Представник позивача підтримала позов, щодо показів свідка вказала, що вони нічим не підтверджені та надані зацікавленою особою, оскільки свідок являється матір`ю відповідача, серед іншого наголосила, що майно придбане у шлюбі є спільною сумісною власністю.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав.

Судом було встановлено, що 07.09.1994 між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 було укладено шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 від 04.03.2021, актовий запис №391 (а. с. 9) та відміткою про сімейний стан у паспорті позивачки (а. с. 8). Прізвище дружини після укладення шлюбу ОСОБА_8 .

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (інформаційна довідка №244772913 від 17.02.2021 року) 27.06.2008 було прийнято рішення про державну реєстрацію права власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 44,7 кв. м. за ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу №650 від 26.05.1997, посвідченого Солотвою С. П - приватним нотаріусом Червоноградського міського нотаріального округу (а. с. 10, 11).

Також на підтвердження права власності на квартиру в матеріалах справи міститься копія договору купівлі продажу від 26.05.1997, укладеного між продавцями та ОСОБА_3 (а. с. 54-55).

Згідно із технічним паспортом на квартиру АДРЕСА_2 , виготовленим 01.03.2021, замовником технічної інвентаризації вказано ОСОБА_3 (а .с. 12). Загальна площа квартири згідно з додатком-експлікацією квартири становить 44,7 кв. м. (а. с. 13)

Згідно з копією висновку про вартість майна, виданого суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_9 04.08.2021 року на замовлення ОСОБА_4 , вартість квартири становить 469 101, 00 гривень, вартість Ѕ частки становить 234 550,50 гривень (а. с. 5).

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 05.05.2021 шлюб між сторонами було розірвано (а. с. 15).

В матеріалах справи міститься копія довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією, подана відповідачем через канцелярію суду 07.10.2021, згідно з якою він являється інвалідом 2-гої групи загального захворювання від ураження ОРА, та копія пенсійного посвідчення (а. с. 36, 37).

У судовому засіданні, яке відбулося 29.08.2022 була допитана як свідок матір відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_5 , яка є пенсіонеркою та не працює. Остання повідомила, що позивачка з відповідачем спочатку проживали в орендованій квартирі, потім відповідач її син купив квартиру дуже дешево, бо були борги на цю квартиру, пояснила, що дружина (позивачка) не оплачувала комунальні послуги, підтвердила, що гроші на квартиру дала вона і оплатила борги, які були з квартирою. Вказала, що її сина звинувачували у тому, що він алкоголік, через те почалися сварки. Також свідок зазначила, що її син на той час мав успішний бізнес і стабільний дохід. Підтвердити те, що давала синові гроші на квартиру нічим не змогла, договору укладено не було.

При ухваленні рішення суд керується наступними правовими нормами.

На підставі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до положень статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Для врегулювання спорів, які виникають із майнових відносин між подружжям, у тому числі колишнім, підлягають застосуванню норми Сімейного кодексу України.

Згідно з ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 7 вересня 1994 року по 5 травня 2021 року.

Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України.

При вирішенні спорів про належність майна на праві спільної сумісної власності подружжю, суду в першу чергу належить встановити час набуття такого майна. При встановленні судом факту набуття майна у період шлюбу, на таке майно поширюється презумпція спільності майна подружжя. Факт набуття майна у період шлюбу доводить той із подружжя, який на нього посилається в обґрунтування своїх вимог про поділ такого майна. Спростовує презумпцію спільності майна подружжя той із подружжя, який заперечує, що майно набуте у період шлюбу є спільним сумісним майном. (Постанова ВС у справі 595/324/17)

Відповідно до ч. 2 ст. 71 СК України якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання.

Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено частиною першою статті 63, частиною першою статті 65 СК України.

Аналогічна позиція наведена у постановах ВС від 05.09.2018 у справі №709/494/16-ц, провадження №61-19909св18 та від 20.05.2019 у справі №360/303/17-ц, провадження №61-410св18.

Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Вказана правова позиція викладена у постанові ВСУ від 24.05.2017 у справі №6-843цс17 та постановах ВС від 06.02.2018 у справі №235/9895/15-ц, від 05.04.2018 у справі №404/1515/16-ц.

Згідно пунктів 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 №11 вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.

До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК).

Тобто, вказані норми права припускають існування факту права спільної сумісної власності подружжя щодо кожної речі, набутої у шлюбі, незалежно від тих обставин, зокрема, хто є набувачем за договором, або забудовником будівлі, або на чиє ім`я було зареєстровано право власності на таку річ.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Що стосується премії, нагороди, одержаних за особисті заслуги, суд може визнати за другим з подружжя право на їх частку, якщо буде встановлено, що він своїми діями сприяв її одержанню.

Відповідно до ч. 3 та 4 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

За правилами ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Таким чином, з наведеного вбачається, що власність у сім`ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя. Підставами набуття права спільної сумісної власності подружжя є юридично визначений факт шлюбних відносин або проживання чоловіка і жінки однією сім`єю, а особистої приватної власності кожного з подружжя є, зокрема, поділ, виділ належної частки за законом та спадкування.

За загальним правилом застосування презумпції згідно зі ст. 60 СК України майно, одержане одним із подружжя як набувачем за договором, що укладений під час перебування набувача в шлюбі, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18).

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Враховуючи встановлені обставини справи та наведене правове регулювання відносин, що виникли між сторонами, суд прийшов висновку, що позов підлягає до задоволення у повному обсязі, оскільки спірна квартира була придбана колишнім подружжям саме під час шлюбу за спільні кошти.

В процесі розгляду справи не було спростовано презумпцію спільності майна подружжя. Покази свідка, допитаного в судовому засіданні, не спростували наведених у позові та повідомлених у судовому засіданні доводів. Відповідачем не доведено належними та допустимими доказами того, що він за свої особисті кошти придбав спірну квартиру. Також під час розгляду справи не знайшло свого підтвердження твердження відповідача про те, що позивачка не брала фінансової участі у придбанні спірної квартири. Тому, суд дійшов висновку, що спірна квартира була придбана подружжям за їх спільні кошти.

Показання матері відповідача, надані у судовому засіданні 29.08.2022 року про те, що нею надавалися кошти на покупку спірної квартири нічим не підтверджені, а тому до уваги судом не беруться, оскільки вона являється зацікавленою особою.

За наведених обставин справи, дослідивши докази, подані сторонами, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для вирішення такої, враховуючи наведені норми матеріального права, суд приходить до обґрунтованого висновку про те, що наявні достатні правові підстави для задоволення позову з огляду на те, що позивачем достатньою мірою доведений факт спільної сумісної власності на спірну квартиру, а відповідачем, у свою чергу, не надано достатніх доказів того, що вказана квартира була придбана за його особисті кошти чи кошти, які йому надавали його батьки.

Факт реєстрації спірного нерухомого майна на ім`я одного з подружжя не означає, що воно належить лише цій особі. Майно в цьому разі є спільною сумісною власністю подружжя та належить чоловікові та дружині в рівних частках з моменту його придбання (постанова Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі № 462/518/18).

Таким чином, суд прийшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Вирішуючи питання щодо судових витрат, суд враховує те, що ч.1 ст. 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК встановлено, що інші судові витрати у разі задоволення позову покладено на відповідача. Однак, судом встановлено, що відповідач є інвалідом ІІ ї групи загального захворювання від ураження ОРА, та пенсіонером, на підтвердження чого в матеріалах справи міститься копія довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією, подана відповідачем через канцелярію суду 07.10.2021 року, та копія пенсійного посвідчення (а. с. 36, 37).

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.

Отже, суд приходить до висновку про залишення судових витрат за позивачем.

Керуючись: ст. 57, 60, 61, 63, 65, 68, 69, 70, 71, 114 СК України, ст. ст. 15, 16, 325, 368, 372 ЦК України, ст. 4, 13, 81, 259, 264, 265 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати квартиру АДРЕСА_2 спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .

Здійснити поділ квартири за АДРЕСА_2 , що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, шляхом визначення розміру ідеальних часток співвласників в розмірі по Ѕ частині кожному з подружжя - ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .

Судові витрати залишити за позивачем.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 09.09.2022.

Суддя: М. В. Мельникович