Ухвала

Іменем України

27 грудня 2022 року

м. Київ

справа № 334/381/22

провадження № 61-12271ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Тітова М. Ю.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Запорізького апеляційного суду від 08 листопада 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного реєстратора Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області Ткаліч Вікторії Олегівни, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про скасування реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації, визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора, визнання недійсним договору дарування, за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив скасувати реєстрацію декларацій про готовність об`єкта до експлуатації від 04 грудня 2015 року, серія та номер ЗП 62, та від 17 лютого 2014 року, серія та номер ЗП 63, що зареєстровані Департаментом державної архітектурно-будівельної інспекції у Запорізькій області; визнати незаконним та скасувати рішення державного реєстратора Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області Ткаліч В. О. від 10 січня 2017 року, індексний номер: 18549013, щодо реєстрації за ОСОБА_2 права власності на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: квартира АДРЕСА_2 площею 111,3 кв. м, літ. «3» вольєр, площею 3,8 кв. м.; літ. «М» літня кухня, площею 86,0 кв. м; погреб літ. «М» (літ. пг5), площею 49,4 кв. м; гараж літ. «Н», площею 40,1 кв. м, загальною площею 179,3 кв. м, що є підставою для проведення державної реєстрації припинення права власності на вказані об`єкти самочинного будівництва; визнати недійсним договір дарування від 10 липня 2020 року, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Якіб`юк Ю. А. та зареєстрований в реєстрі за № 2430, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в частині дарування об`єктів самочинного будівництва, а саме - нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_3 площею 111,3 кв. м, літ. «3» вольєр, площею 3,8 кв. м; літ. «М» літня кухня, площею 86,0 кв. м; погреб літ. «М» (літ. пг5), площею 49,4 кв. м; гараж літ. «Н», площею 40,1 кв. м, загальною площею 179,3 кв. м.

У лютому 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просив вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_3 та господарчі споруди квартири АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101 шляхом заборони будь-яким особам здійснювати будівельні (ремонтні) роботи щодо вказаного нерухомого майна; заборони державному реєстратору, іншим особам, уповноваженим здійснювати реєстраційні дії, вчинення дій з відчуження вказаного нерухомого майна.

Заяву ОСОБА_1 мотивував тим, що відповідач ОСОБА_2 захопив частину прилеглої до будинку прибудинкової території за адресою: АДРЕСА_1 , яка знаходиться у спільному користуванні співвласників та належить Запорізькій міській раді, самовільно побудував паркан, який перешкоджає вільному проходу та користуванню співвласниками прибудинковою територією, побудував прибудову до своєї квартири, та самовільно збудував другий житловий будинок. Після цього ОСОБА_2 здійснив на користь відповідача ОСОБА_3 відчуження майна, до складу якого входять самовільні будівлі, з подальшим оформленням договору іпотеки. Предметом спору у цій справі є визначення прав на майно, що знаходиться у позивача і відповідача на праві спільної часткової власності - квартира АДРЕСА_4 . 23 лютого 2022 року ОСОБА_1 стало відомо про можливе надходження до Управління містобудування та архітектури від ОСОБА_2 заяви про видачу містобудівних умов на реконструкцію господарчих споруд будинку з розширенням та виділенням в окреме домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 . На підставі цього відповідачем буде зареєстровано повідомлення про початок виконання будівельних робіт. Вважає, що вказане майно, після проведення відповідачем ще одного будівництва без згоди позивача, може бути відчужено на користь третіх осіб, та у разі невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. ОСОБА_2 вже здійснено відчуження спільного майна, а саме - господарчі споруди будинку АДРЕСА_1 , які подаровані синові ОСОБА_3 без отримання згоди позивача за договором дарування від 10 липня 2020 року, зареєстрованим в реєстрі за № 2430. Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 просив заяву про забезпечення позову задовольнити.

Ленінський районний суд м. Запоріжжя ухвалою від 03 березня 2022 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовив.

Запорізький апеляційний суд постановою від 08 листопада 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнив частково. Ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 03 березня 2022 року скасував та ухвалив нове рішення, яким заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнив частково. Наклав арешт на об`єкт нерухомого майна та господарчі споруди за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101: квартира АДРЕСА_2, площею 111,3 кв. м, літ. «3» вольєр, площею 3,8 кв. м, літ. «М» літня кухня, площею 86,0 кв. м, погреб літ. «М» (літ. пг5), площею 49,4 кв. м, гараж літ. «Н», площею 40,1 кв. м, які належать ОСОБА_3 . В іншій частині заяву залишив без задоволення.

ОСОБА_1 05 грудня 2022 року подав до Верховного Суду засобами поштового зв`язку касаційну скаргу на постанову Запорізького апеляційного суду від 08 листопада 2022 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове рішення, яким вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_3 та господарчі споруди квартири АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101 шляхом заборони будь-яким особам здійснювати будівельні (ремонтні) роботи щодо вказаного нерухомого майна; заборони державному реєстратору, іншим особам, уповноваженим здійснювати реєстраційні дії, вчинення дій з відчуження вказаного нерухомого майна.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з наступних підстав.

Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з пунктами 1, 2 частини першої, частиною третьою статті 150 ЦПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Схожий за змістом правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19).

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має враховувати, наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співмірний із позовною вимогою, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Встановивши, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, апеляційний суд дійшов правильного висновку про часткове задоволення заяви та наявність передбачених законом підстав для застосування заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно. Наведений захід забезпечення позову відповідає вимогам розумності, обґрунтованості, адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову і спроможний забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову. Невжиття таких заходів забезпечення позову призведе до неможливості виконання судового рішення і виникнення між сторонами у справі конфліктних ситуацій.

Верховний Суд також погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про відмову в задоволенні решти вимог заяви про забезпечення позову, адже накладення арешту на спірне майно позбавляє державного реєстратора права на вчинення реєстраційних дій щодо спірного нерухомого майна та права відповідача на його відчуження. В той же час, заборона власнику нерухомого майна здійснювати будівельні (ремонтні) роботи виходить за межі вимог позову, які стосуються вже збудованого майна, та може мати негативні наслідки для утримання і обслуговування спірного нерухомого майна.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Аргументи касаційної скарги не спростовують висновків суду, правильне застосовування апеляційним судом норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про незаконність судового рішення та зводяться до переоцінки доказів, що згідно з вимогами статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.

З огляду на викладене, у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою, а оскаржуване судове рішення є законним, ухвалено з додержанням норм права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Запорізького апеляційного суду від 08 листопада 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного реєстратора Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області Ткаліч Вікторії Олегівни, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про скасування реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації, визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора, визнання недійсним договору дарування, за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: А. Ю. Зайцев

В. М. Коротун

М. Ю. Тітов