Справа № 156/303/22 Головуючий у 1 інстанції: Бєлоусов А. Є.
Провадження № 22-ц/802/805/22 Категорія: 39 Доповідач: Киця С. I.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 вересня 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Киці С. І.,

суддів Данилюк В. А., Шевчук Л. Я.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на рішення Іваничівського районного суду Волинської області від 29 червня 2022 року,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 у травні 2022 року звернувся в суд з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення боргу. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 22 липня 2021 року ОСОБА_2 позичила у нього 352 долари США для оплати боргу за комунальні послуги, які остання зобов`язалася повернути до 22 серпня 2021 року, що підтверджується розпискою. В подальшому, 01 серпня 2021 року відповідач позичила 110 доларів США для сплати поточних комунальних платежів, які зобов`язалась повернути до 01 вересня 2021 року, про що склала відповідну розписку. Відповідач 12 вересня 2021 року відповідно до розписки позичила грошові кошти на суму 420 доларів США, які зобов`язалась повернути до 15 вересня 2021 року, для оплати кафе на весілля сина. Відповідач обіцяла повернути повну суму заборгованості у розмірі 882 долари США після весілля сина з подарованих сину грошей. Позичених коштів відповідач йому не повернула та ухиляється від виконання свого зобов`язання в добровільному порядку. Просив стягнути з ОСОБА_2 борг за договорами позики від 22 липня 2021 року в сумі 352 долари США, від 01 серпня 2021 року в сумі 110 доларів США, від 12 вересня 2021 року в сумі 420 доларів США, що становить всього 882 долари США та судові витрати.

Рішенням Іваничівського районного суду Волинської області від 29 червня 2022 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 за договором позики кошти в розмірі 882 долари США. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені позивачем витрати щодо сплати судового збору в розмірі 992,40 грн., витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2000 грн.

Відповідач подала апеляційну скаргу на зазначене рішення, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення Іваничівського районного суду Волинської області від 29 червня 2022 року та відмовити у задоволенні позову. Вказує, що вона дійсно позичила у позивача 352 долари США та 110 доларів США. Після цього відповідач почав наполягати на тому, щоб розписка була одним цілим та сказав написати одну розписку замість двох, на що вона погодилась. Перших розписок на суму 352 долари США та 110 доларів США позивач їй не повернув, а викинув у смітник. Стверджує, що віддала відповідачу ОСОБА_1 40 доларів США, які він відмінусував від загальної суми в нову розписку, і сума отримана була 420 доларів США. Позивач шантажував її сумою боргу, схиляв до співмешкання, однак вона продовжувала віддавати йому заборговані кошти, взамін не отримуючи розписок. Вважала, що борг нею був сплачений у повному обсязі, оскільки позивач щоразу вписував повернуті нею кошти до розписок. Позивач надав суду оригінали розписок, відірвавши частини аркушів, у яких було зазначено суми повернених коштів.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Зазначає, що не зважаючи на його постійні нагадування, відповідач не повертала позичені кошти у зв`язку із чим він був змушений звернутись до суду з вказаним позовом. Не бажаючи повертати кошти, відповідач перейшла на особистісні образи, наклепи. Вважає пояснення ОСОБА_2 надуманими, оскільки остання не зверталась до правоохоронних органів зі зверненнями з приводу його ймовірних неправомірних дій. Наголосив на тому, що він був змушений звернутись до поліції через погрози особами, найнятими ОСОБА_3 з приводу боргу.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційний суд розглянув справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

Положеннями частини 3 статті 369 ЦПК України передбачено, що з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій вказаної статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Як передбачено частинами 4, 5 статті 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши наявні матеріали справи, вивчивши доводи апеляційної скарги та відзиву на таку скаргу, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу позивача слід залишити без задоволення, а судове рішення першої інстанції - без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 22 липня 2021 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачкою ОСОБА_2 був укладений договір позики, який підтверджений розпискою, відповідно до якого ОСОБА_2 взяла у борг у ОСОБА_1 352 долари США, які зобов`язується повернути до 22 серпня 2021 року. За договором позики від 01 серпня 2021 року, підтвердженим розпискою, відповідач позичила у позивача 110 доларів США, які зобов`язалась повернути до 01 вересня 2021 року. 12 вересня 2021 року ОСОБА_2 позичила у ОСОБА_1 420 доларів США, які зобов`язалась повернути до 15 вересня 2021 року, що підтверджується відповідною розпискою. Із змісту розписок вбачається, що ОСОБА_2 зобов`язується повернути гроші на загальну суму 882 долари США. Розписки складені власноручно та підписані ОСОБА_2 .

Згідно зі ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст.1049 ЦК України).

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Розписка про отримання в борг грошових коштів за своєю суттю є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. При цьому факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця.

У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання.

Статтею 545 ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

Поясненнями сторони, показами свідка не може доводитися факт виконання (в т. ч і часткового) зобов`язання за договором позики у відповідності до вимог ст. ч.2 ст. 78 ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Враховуючи викладене, розписки від 22 липня 2021 року, від 01 серпня 2021 року, від 12 вересня 2021 року підтверджують факт укладення між сторонами договорів позики - отримання ОСОБА_2 від ОСОБА_1 грошових коштів із зобов`язанням повернути їх в обумовлені договором строки та факт неповернення боргу. Суду відповідачкою на підтвердження пояснень, що позивачем подано до суду розписки з відірваним текстом про повернення боргу, доказів не надано.

Отже, наявність оригіналів розписок у позивача без зазначення на них про повернення відповідачкою оспорюваних сум, свідчить про те, що зобов`язання не виконане і цим спростовуються пояснення відповідача про повернення всієї суми боргу і відсутність обов`язку перед позивачем.

Доказів того, що позивач неправомірно заволодів двома розписками від 22 липня 2021 року та від 01 серпня 2021 року суду не надано, як і не надано доказів на підтвердження того, що розписка була написана під психологічним тиском позивача (позичальника).

Розглядаючи такий позов, суд першої інстанції установив наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності розписок, на підставі якої доказується факт укладення договорів позики і їх умови.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про стягнення з відповідача в користь позивача боргу за договорами позики у розмірі 882 доларів США.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду. Рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування немає.

Керуючись статтями 368, 369, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Іваничівського районного суду Волинської області від 29 червня 2022 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді