Справа № 522/2022/22
Провадження № 2/522/3380/22
У Х В А Л А

04 травня 2022 року суддя Приморського районного суду м. Одеси Косіцина В.В., вивчивши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 ), третя особа: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Куценко Оксана Іванівна (місцезнаходження: вул.Преображенська, 57, м.Одеса) про визнання недійсним та скасування заповіту,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 подала до Суворовського районного суду м. Одеси позовну заяву до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Куценко Оксана Іванівна про визнання недійсним та скасування заповіту ОСОБА_3 , посвідченого нотаріусом Куценко О.І., яким ОСОБА_3 заповів все рухоме та нерухоме майно ОСОБА_2 , яка є донькою співмешканки померлого батька позивача, з яким у нього були вкрай неприязні стосунки, а тому у позивача викликає сумнів щодо саме такого волевиявлення батька, тим більше, що за інформацією від нотаріуса, цей заповіт батько особисто не підписував.

09 лютого 2022 року ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Куценко Оксана Іванівна, про визнання недійсним та скасування заповіту передано за підсудністю для розгляду до Приморського районного суду м. Одеси, посилаючись на те, що в позовних вимогах ОСОБА_1 просить визнати недійсним та скасувати заповіт , посвідчений приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Куценко Оксаною Іванівною, ОСОБА_3 , який був зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_3 .

01 березня 2022 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшов позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 ), третя особа: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Куценко Оксана Іванівна (місцезнаходження: вул.Преображенська, 57, м. Одеса) про визнання недійсним та скасування заповіту.

Оскільки відповідачем у позовній заяві вказано фізичну особу, 11.03.2022 року, відповідно до приписів ч. 6 ст. 187 ЦПК України, на адресу відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області було направлено запит щодо його зареєстрованого місця проживання (перебування).

29.04.2021 року на адресу суду надійшла відповідь відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області, з якої вбачається, що зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_1 є АДРЕСА_1 ), та зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_2 є АДРЕСА_2 , що відноситься до території Суворовського району м. Одеси.

При цьому, ОСОБА_3 , чий заповіт наразі оспорюється, був зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_3 , що відноситься до території Приморського району м. Одеси.

З огляду на зазначене судом застосовуються правила виключної підсудності щодо розгляду цієї справи, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом ч. 1 ст. 23 ЦПК України усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються місцевими загальними судами як судами першої інстанції, крім справ, визначених частинами другою та третьою цієї статті.

Так, ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

За змістом вказаної норми, інститут підсудності безпосередньо пов`язаний із забезпеченням права на справедливий судовий розгляд, закріпленого у ч. 1 ст. 6 Конвенції, оскільки за його допомогою визначається «належний суд», тобто суд, уповноважений розглядати конкретну справу.

Європейський суд з прав людини у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (п.24 рішення від 20.07.2006; заяви №29458/04 та №29465/04) вказав, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

При цьому, Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях неодноразово наголошував, що, реалізуючи ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Як зауважує Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 21.10.2010 у справі «Дія 97» проти України», процесуальні правила призначені для забезпечення належного відправлення правосуддя та дотримання принципу юридичної визначеності; учасники судового провадження повинні мати право розраховувати на те, що ці правила застосовуватимуться. Цей принцип застосовується до усіх - не лише до сторін провадження, але й до національних судів (заява №19164/04, § 47).

Так, правила підсудності справ у цивільному судочинстві можуть визначатися лише процесуальним законом. Питання про підсудність справ позовного провадження визначається главою 2 розділу І ЦПК України.

За загальним правилом, визначеним ч. 1 ст. 27 ЦПК України, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Фактично спірні правовідносини, які виникли між сторонами, стосуються нерухомого майна, оскільки відповідно до змісту позовної заяви йдеться безпосередньо про вказане майно, яке належало спадкодавцю та є успадкованим відповідачем майном за оспорюваним заповітом.

Заповіт - це особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (стаття 1233 ЦК України).

Заповіт - це розпорядження особи (заповідача) щодо належного їй майна, майнових прав і обов`язків на випадок своєї смерті, складене у встановленому законом порядку.

За своєю юридичною природою заповіт є одностороннім правочином. Як правочин він має відповідати всім вимогам, що звичайно пред`являються до правочинів відповідно до цивільного законодавства. Його значення полягає в тому, щоб визначити порядок переходу усього майна, майнових прав і обов`язків до певних осіб, якого будуть дотримуватися після смерті заповідача.

Відповідно до пункту 27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» позови про визнання недійсними правочинів щодо нерухомого майна (заповіту) та застосування наслідків недійсності пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Так, відповідно до статті 181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Частиною першою статті 190 ЦК України визначено, що майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.

Згідно із пунктом 41 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Місцезнаходження нерухомого майна має бути підтверджено документально. У разі конкуренції правил підсудності (наприклад, при об`єднанні позовів, на один з яких поширюється дія правила про виключну підсудність) мають застосовуватися правила виключної підсудності.

Відповідно до пункту 42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна. Згідно з положеннями статті 181 ЦК України до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 лютого 2021 року у справі № 911/2390/18 провадження № 12-73гс20 висловила наступні правові позиції:

«7.15. Приписами цивільного судочинства (частина перша статті 114 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України; в редакції, чинній до 14 грудня 2017 року, частина перша статті 30 ЦПК України в чинній редакції) передбачено виключну підсудність позовів, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцем знаходження майна або його основної частини.

7.16. Забезпечуючи єдність у застосуванні процесуального законодавства, суди цивільної юрисдикції стало застосовували це положення таким чином, що у цьому випадку виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (частина перша статті 114 ЦПК). Враховуючи положення статті 181 ЦК України, зазначали, що такими є, наприклад, позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини (така позиція викладена, наприклад, у пункті 42 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», а також в подальшому Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду в постанові від 25 лютого 2018 року у справі № 201/12876/17 та від 11 липня 2019 року у справі № 426/7217/18).

7.22. Аналізуючи логічну послідовність зміни формулювання положень процесуального законодавства щодо правил розгляду позовів за виключною підсудністю, убачається її спрямованість на визначення виключної підсудності в цілому для всіх спорів, які виникають у межах відповідних правовідносин у зв`язку з нерухомим майном, безвідносно до предмета конкретного спору.

7.23. Отже, слід дійти висновку, що за правилами чинного ГПК України виключна підсудність застосовується до тих спорів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном.

7.24. Відповідна правова позиція у подібних правовідносинах викладена у постанові Верховного Суду від 9 вересня 2020 року у справі № 910/6644/18 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 7 липня 2020 року у справі № 910/10647/18.

7.25. Велика Палата Верховного Суду вважає, що словосполучення «з приводу нерухомого майна» у частині третій статті 30 ГПК України необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередньо об`єкт спірного матеріального правовідношення».

Частина перша статті 30 ЦПК України передбачає, що позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини (виключна підсудність).

Крім того, недотримання правил територіальної юрисдикції (підсудності) є порушенням процесуального закону, який є підставою для скасування рішення з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю (частина перша статті 378 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 ЦПК України, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана (стаття 32 ЦПК України).

За наведених обставин, враховуючи, що позивачем заявлено позовну вимогу, яка випливає із приводу нерухомого майна, на дану категорію справ поширюється дія правила про виключну підсудність, підстави для застосування правил підсудності справ за місцем проживання відповідача, визначені статтею 27 ЦПК України, - відсутні, а відтак дана справа не підсудна Суворовському районному суду міста Одеси.

Оскільки імовірне місцезнаходження спірного нерухомого майна є АДРЕСА_3 , то, керуючись п.1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України, матеріали цивільної справи №523/2022/22 слід передати на розгляд Приморському районному суду міста Одеси, як суду виключна підсудність якого поширюється на вказану адресу.

Суддя встановивши, що позовну заяву подано, в цілому, із додержанням вимог, викладених у статтях 174, 175, 177 Цивільного процесуального кодексу України, вона підсудна Приморському районному суду м. Одеси, вважає можливим відкрити провадження по справі та розглянути справу за правилами загального позовного провадження.

Крім того, позивач у своєму позові просив витребувати медичні документи на ім`я ОСОБА_3 .

В порядку ч.1 ст.84 ЦПК України, учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом.

За таких обставин, враховуючи об`єктивну неможливість позивачем отримати докази особисто, тобто є складнощі для отримання витребуваних доказів, а також зважаючи на те, що для встановлення обставин по справі, що входять до предмету доказування, суд доходить висновку про необхідність витребувати вказані в заяві докази для правильного з`ясування обставин, які мають значення для вирішення справи, та оскільки вказана у клопотанні інформація, яку просить витребувати позивач, сприятиме повному, всебічному, об`єктивному та ефективному розгляду справи.

Керуючись ст. ст. 84, 175, 178, 187, 189-196, 353 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В :

Прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі за позовом ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 ), третя особа: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Куценко Оксана Іванівна (місцезнаходження: вул.Преображенська, 57, м.Одеса) про визнання недійсним та скасування заповіту.

Встановити загальний порядок розгляду справи.

Призначити проведення підготовчого судового засідання 1 червня 2022 року об 15:30 хв. у приміщенні суду за адресою: м. Одеса, вул. Балківська, 33.

Витребувати від приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Куценко Оксани Іванівни, яка знаходиться за адресою: 65045, м. Одеса, вул. Преображенська, 57, копію спадкової справи № 17/2021, відкритої на спадщину ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 та копію реєстру реєстрації заповіту ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Витребувати від Одеської міської станції швидкої медичної допомоги, яка знаходиться за адресою: 65082, м. Одеса, провулок Валіховський, 10 медичну картку на ім`я ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Витребувати від Університетської клініки № 2 Медичного офтальмологічного центру ОНМедУ, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Ольгіївська, 4/1 виписку з історії хвороби ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Витребувати від міської клінічної лікарні № 11, що знаходиться за адресою: 65000, м. Одеса, вул. Воробйова, 5, де помер ОСОБА_3 , копію історії хвороби ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Витребувати від будинку пристарілих «Вілла добра», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 відомості про перебування ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 у будинку пристарілих з наданням медичної копій медичної документації на ОСОБА_3

Витребувати від ВП № 2 Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області, що знаходиться за адресою: 65026, м. Одеса, вул. Грецька, 42 копію кримінального провадження ЄРДР № 0000589 від 21.08.2021 року.

Вищезазначені документи необхідно надіслати до суду невідкладно після отримання ухвали задля недопущення порушення строків розгляду справи.

Встановити відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали про відкриття провадження у справі для подання до суду письмового відзиву на позов (ст. 178 ЦПК України) разом з доказами в його обґрунтування, висновків експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову та доказами надіслання (надання) відзиву і доданих до нього документів іншим учасникам справи.

Роз`яснити, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішуватиме справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 1 ст. 193 ЦПК України у строк для подання відзиву відповідач має право пред`явити зустрічний позов.

Встановити позивачу триденний строк з дня отримання відзиву відповідача для подання відповіді на відзив у відповідності до вимог статті 179 Цивільного процесуального кодексу України.

Встановити відповідачу триденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення на відповідь у відповідності до вимог статті 180 Цивільного процесуального кодексу України.

Роз`яснити сторонам, що відповідно до ст. 189 ЦПК України суд призначає підготовче судове засідання з метою остаточного визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу; з`ясування заперечень проти позовних вимог; визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів; вирішення відводів; визначення порядку розгляду справи; вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.

Сторони можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України - http://pm.od.court.gov.ua/sud1522/.

Роз`яснити учасникам процесу, що надсилання процесуальних документів до суду в електронному вигляді передбачає використання сервісу «Електронний суд» з попередньою реєстрацією офіційної електронної адреси (електронного кабінету) та з обов`язковим використанням власного електронного підпису.

Надіслання документів не за допомогою підсистеми «Електронний суд», а електронною поштою з використанням електронного цифрового підпису учасника процесу або його представника є способом звернення до суду, який не передбачений чинним процесуальним законодавством.

Копію ухвали про відкриття провадження направити сторонам по справі, а відповідачам також копію позовної заяви з доданими до неї матеріалами.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Косіцина В.В.