КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа №367/1311/22

27 грудня 2022 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Левенця Б.Б.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» Сокуренко Наталії Вікторівни на рішення Ірпінського міськогосуду Київської області від 26 серпня 2022 року, постановлене під головуванням судді Линника В.Я., у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в:

23 лютого 2022 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулось до Ірпінського міського суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

На обґрунтування позовних вимог зазначало, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету- заяву № б/н від 11 червня 2018 року. При підписанні анкети - заяви відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується його підписом у заяві.

Зазначає, що заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «Приватбанк», які надані йому для ознайомлення в письмовій формі.

Вказує на те, що для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримав кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 45 000,00 грн.

Вважає, що АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором, проте у зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором відповідач має заборгованість станом на 27 січня 2022 року у розмірі 53 677,43 грн., яка складається з: 43 813,89 грн. заборгованості за тілом кредиту, 2840,84 грн. заборгованість за нарахованими відсотками, 7 022,70 грн. заборгованості за простроченими відсотками.

З огляду на викладене, просив суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 11 червня 2018 року у розмірі 53 677,43 грн., яка складається з: 43 813,89 грн. заборгованості за тілом кредиту, 2840,84 грн. заборгованість за нарахованими відсотками, 7 022,70 грн. заборгованості за простроченими відсотками.

Рішенням Ірпінського міськрайонного суду Київської області від 26 серпня 2022 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 11 червня 2018 року у сумі 43 813,89 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, 23 вересня 2022 року представник позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» Сокуренко Наталія Вікторівна подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення Ірпінського міськрайонного суду Київської області від 26 серпня 2022 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» в цій частині задовольнити.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні з відповідача на користь позивача заборгованості за відсотками по кредитуприйнято з порушенням норм процесуального та матеріального права.

Зазначає, що відповідачем до укладення кредитного договору було підписано паспорт споживчого кредиту в якому сторони погодити основні умови договору, а саме: тип кредиту; суму ліміту; строк договору та строк кредитування; спосіб та строк надання кредиту; процентну ставку в межах та поза межами пільгового періоду; тип процентної ставки; платежі за додатковці та супутні послуги кредитодавця; орієнтовну загальну вартість кредиту для споживача; реальну процентну ставку для споживача; реальну річну процентну ставку; порядок повернення кредиту; наслідки прострочення виконання чи невиконання зобов`язань за договором, у тому числі: розмір штрафу за прострочення більш ніж на 30 днів за обов`язковими платежами за картою, процентну ставку, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту та ін.

Тобто, на думку апеллянта, відповідач до укладання договору був належним чином повідомлений про умови кредитування, що діють в банку, у тому числі щодо сплати відсотків та прострочених відсотків.

Звертає увагу суду, що відповідач підтвердив свою згоду з такими Умовами шляхом часткового погашення заборгованості за відсотками, що вбачається з виписки за договором № б/н за період з 11 червня 2018 року по 31 січня 2022 рокупо карті ОСОБА_1 .

Відзиву на апеляційну скаргу відповідачем не подано.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши наявні у справі докази, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 11 червня 2018 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанкута того ж дня підписав довідку про умови кредитування.

З довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти, оформленої на ОСОБА_1 , вбачається, що 11 червня 2018 року йому було встановлено кредитний ліміт 500,00 грн., 08 грудня 2018 року кредитний ліміт було збільшено до 10 000,00 грн., 10 жовтня 2019 року кредитний ліміт було збільшено до 18 000,00 грн., 21 листопада 2019 року кредитний ліміт було збільшено до 25 000,00 грн.,13 березня 2020 року кредитний ліміт було збільшено до 35 000,00 грн., 18 серпня 2020 року, 13 жовтня 2021 року та 25 жовтня 2021 року кредитний ліміт було збільшено до 45 000,00 грн., 01 листопада 2021 року кредитний ліміт було зменшено до 0,00 грн.

Як вбачається з наданої позивачем довідки, 11 червня 2018 року відповідач отримав кредитну картку №НОМЕР_1 , терміном дії до 01/22; 03 липня 2018 року відповідач отримав кредитну картку №НОМЕР_2 , терміном дії до 06/22, 10 жовтня 2019 року отримав кредитну карту № НОМЕР_3 , терміном дії до 08/23; 21 жовтня 2019 року - отримав кредитну картку № НОМЕР_4 , терміном дії до 10/23; 31 січня 2020 року відповідач отримав кредитну картку №НОМЕР_5 , терміном дії до 01/24;

З виписки АТ КБ "ПриватБанк" про рух коштів за договором № б/н, укладеним з ОСОБА_1 , станом на 31 січня 2022 року вбачається, що відповідач користувався наданими банком коштами та частково погашав заборгованість.

Згідно розрахунку заборгованості, наданого позивачем АТ КБ «ПриватБанк», відповідач станом на 27 січня 2022 року має заборгованість за договором б/н від 11 червня 2018 року у розмірі 53 677,43 грн., яка складається з: 43 813,89 грн. заборгованості за тілом кредиту, 2840,84 грн. заборгованість за нарахованими відсотками, 7 022,70 грн. заборгованості за простроченими відсотками.

В апеляційній скарзі представник Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» просить скасувати рішення Ірпінського міськогосуду Київської області від 26 серпня 2022 в частині відмови у стягненні з відповідача заборгованості за відсотками за користування кредитом, та ухвалити в цій частині нове судове рішення про задоволення вказаних позовних вимог, в іншій частині рішення суду просить залишити без змін.

Отже, рішення суду в частині задоволення вимоги банку про стягнення з відповідача заборгованості по тілу кредиту в сумі 43 813,89 грн. сторонами не оскаржується, а тому, у відповідності до ч.1 ст. 367 ЦПК України, в апеляційному порядку не переглядається, оскільки суд апеляційної інстанції переглядає справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Таким чином, апеляційний суд переглядає рішення суду першої інстанції лише в частині відмови в задоволенні позовних вимог банку про стягнення з відповідача відсотків за користування кредитом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 в частині стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом, суд першої інстанції не прийняв до уваги підписану ОСОБА_1 таблицю з описом основних умов кредитування (а.с. 15-16), оскільки вона носить інформативний характер, а саме: порівняння двох типів кредитних продуктів, але з неї не вбачається, що відповідач обрав один із цих банківських продуктів і який саме, та погодився на зазначені умови, а тому без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача відсотків за користування кредитом не підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За змістом статей 205, 207 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

На підтвердження заявлених вимог позивач надав до суду копію анкети - заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк» від 11 червня 2018 року, роздруківку з інформацією про деякі умови кредитування, витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг із Умов та правил надання банківських послуг та розрахунок заборгованості. Анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг від 11 червня 2018 року, яка підписана сторонами, не містить відомостей щодо розміру кредитного ліміту. В анкеті- заяві процентна ставка за користування кредитом не зазначена. Отже, сама по собі підписана відповідачем анкета- заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг без надання належних та допустимих доказів, що підтверджують досягнення між сторонами домовленості щодо розміру відсотків, не може бути підставою для стягнення процентів за користування кредитними коштами.

Роздруківка Умов та правил наданння банківських послуг із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що у даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки умови та правила надання банківських послуг, які розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua), неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» у період - з часу виникнення спірних правовідносин (11 червня 2018 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (23 лютого 2022 року), тобто, банк міг додати до позовної заяви витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в цьому банку у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк», враховуючи відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що надані банком витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк» через їх мінливий характер не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із ОСОБА_1 кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Доводи апеляційної скарги про те, що сторони погодили оплату процентів за користування кредитними коштами, колегія суддів відхиляє з огляду на наступне.

Під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація. Правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами. Першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін. Зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину.

За своїм змістом усі доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з наданою судом першої інстанції оцінкою зібраних у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин, разом з тим, доказів на спростування встановлених судом першої інстанції обставин в оскаржуваній частині рішення суду апелянтом до апеляційної скарги не надано.

Відповідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення Ірпінського міськогосуду Київської області від 26 серпня 2022 року в оскаржуваній частині постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги представника позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» Сокуренко Наталії Вікторівни.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» Сокуренко Наталії Вікторівни залишити без задоволення.

Рішення Ірпінського міськогосуду Київської області від 26 серпня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: Судді: