Справа № 710/1860/21
Провадження № 2/710/108/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.05.2022 м. Шпола

Шполянський районний суд Черкаської області в складі

головуючого - судді Симоненко О.В.,

за участю секретаря судового засідання Коваленка В.О.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Гнатюк Г.І.,

представника Шполянської міської ради ОТГ Плосконос Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Шполянської дитячої мистецької школи Шполянської міської ради ОТГ, треті особи, які не заявляють самостійних вимог: Шполянська міська рада ОТГ, директор Шполянської дитячої мистецької школи Шполянської міської ради ОТГ Гончаренко Михайло Миколайович, про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи, стягнення невиплаченої заробітної плати за час відсторонення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Гнатюк Г.І., звернулась до Шполянського районного суду Черкаської області із позовом до Шполянської дитячої мистецької школи Шполянської міської ради ОТГ, у якому просила, з урахуванням позовної заяви із зменшеними позовними вимогами, яка надійшла до суду 26.04.2022 року, визнати незаконним та скасувати наказ відповідача за № 66-к/тр від 08.11.2022 року про відсторонення позивача від роботи; стягнути із відповідача на її користь середню заробітну плату за час незаконного відсторонення з 08.11.2021 року до 28.02.2022 року включно обрахований відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року.

В обґрунтування позову зазначено, що ОСОБА_1 прийнята на роботу до Шполянської дитячої мистецької школи Шполянської міської ради на посаду викладача по класу хореографії з 01.09.2014 року. 02.10.2021 року позивачу та її колегам завідувачем відділом культури Яценко І.В. у присутності директора школи ОСОБА_2 оголошено повідомлення про те, що з 08.11.2021 року на період дії карантину, встановленому КМУ, щеплення проти COVID-19 є обов`язковим для працівників закладу позашкільної освіти. У повідомленні позивач зазначила, що з ним не згідна. 05.11.2021 року викладачам був оголошений наказ «Про відновлення роботи ШДМШ, завершення простою викладачів та працівників школи». Також зазначено, що викладачі та працівники, які не матимуть станом на 08.11.2021 року підтверджуючих документів про проходження профілактичного щеплення проти COVID-19 будуть відсторонені від виконання посадових обов`язків. 08.11.2021 року позивача до роботи не допущено, а копію наказу вручено 19.11.2021 року. Позивач вважає даний наказ незаконним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки, на її думку, порушує її право на працю. Зазначила, що щеплення від COVID -19 є медичним експериментом. Жодна людина, без її вільної згоди, не може бути піддана медичним, науковим чи іншим дослідам. Наразі вакцинація від COVID-19 є добровільною та не є обов`язковою. Зауважила, що позивачу 16.10.2021 року в Медичному центрі « ОН Клінік Черкаси» проведене медичне оперативне втручання, призначене лікування та рекомендоване відсторонення від вакцинації проти гострої респіраторної хвороби COVID-19 на 6 місяців. Однак сімейний лікар відповідної довідки не надала.

Відповідач у відзиві на позовну заяву вказав, що позовні вимоги не визнає, оскаржений наказ виданий на підставі ст. 46 КЗУпП, ст. 12 Закону України « Про захист населення від інфекційних хвороб», Наказу міністерства охорони здоров`я України від 04.10.2021 року № 2153, яким затверджений Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, п. 41-6 Постанови КМУ від 09.12.2020 № 1236. Оскільки позивач правомірно була відсторонена від роботи, у зазначений період , тому відсутні підстави для збереження заробітної плати.

Позивач надала суду відповідь на відзив, в якій вказала, що відповідач не має права вимагати у позивача документ про вакцинацію від COVID-19, так як це не передбачено жодним законом. Відповідач у даному випадку виконав незаконні розпорядження, накази та постанови та на їх підставі видав незаконний наказ, чим скоїв кримінальне правопорушення.

Відповідач подав заперечення, у яких зазначив, що постанова КМУ № 1236 від 09.12.2021 року « Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» не визнана Конституційним Судом України неконституційною, а тому є обов`язковою до виконання . Також, відповідач посилався на лист КЦС ВС від 24.12.2021 №3223/0/208, в якому надано роз`яснення щодо правового регулювання на національному рівні, питання відсторонення працівників у зв`язку з відсутністю щеплення від COVID-19.

Третя особа, директор Шполянської дитячої мистецької школи Шполянської міської ради ОТГ Гончаренко М.М., надав пояснення, зміст яких аналогічний доводам відповідача.

10.12.2021 року позовна заява залишена без руху. 16 та 20 грудня 2021 року вимоги ухвали про залишення позову без руху виконані.

24.12.2022 року у справі відкрито провадження та справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження.

19.01.2022 року до участі у справі залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог: директора Шполянської дитячої мистецької школи Шполянської міської ради ОТГ Гончаренка М.М..

У судовому засіданні позивач та її представник підтримали позов, просили його задовольнити з підстав, викладених у позові.

Відповідач та третя особа директор Шполянської дитячої мистецької школи Шполянської міської ради ОТГ Гончаренко М.М. у судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, надали заяви, в якій просили суд розглянути справу без їх участі.

Представник Шполянської міської ради ОТГ у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову. Зазначила, що наказ директора Шполянської дитячої мистецької школи Шполянської міської ради ОТГ Гончаренка М.М. про відсторонення позивача від роботи виданий у межах чинного законодавства. Відповідно до Переліку професій, які підлягають обов`язковій вакцинації проти COVID-19, до нього увійшли і працівники закладів позашкільної освіти. Керівник правомірно прийняв рішення про відсторонення позивача від роботи. Доказів наявності у позивача протипоказань проти щеплення від COVID-19 немає. Право позивача не порушене, оскільки відсторонення від роботи не є звільненням та дисциплінарним стягненням, це обмеження є тимчасовим заходом. Щеплення від COVID-19 не є медичним експериментом. Вакцини від COVID-19 пройшли процедуру реєстрації в Україні та дозволені до використання. Вважала, що керівник, на якого покладено нормами чинного законодавства обов`язок забезпечення здоров`я всіх працівників, діяв правомірно.

Заслухавши пояснення осіб, які з`явились у судове засідання, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини.

Відповідно наказу №43 від 01.09.2014 року Шполянської дитячої мистецької школи Шполянської міської ради та відомостей трудової книжки ОСОБА_1 , позивач з 01.09.2014 року прийнята на посаду викладача по класу хореографії (а.с. 25,26).

Відповідно заяви ОСОБА_1 від 23.09.2021 року повідомила, що утримується від щеплення проти коронавірусної інфекції ( а.с.20).

21.10.2021 року ОСОБА_1 звернулась до Директора КНП « Шполянський РЦПМСД» Шполянської ОТГ із заявою, у якій повідомила, що 16.10.2021 року вона звернулась до медичного центру « ОН Клінік Черкаси», їй була проведена тромбектомія радіохвильовим методом. Лікарем їй було рекомендовано зокрема відтермінування вакцинації ковід 19 терміном на 6 місяців. У зв`язку з чим просила надати довідку про відтермінування вакцинації ковід 19 терміном на 6 місяців ( а.с.46).

У листі № 425/01-07 від 22.10.2021 року КНП « Шполянський центр первинної медико-санітарної допомоги» Шполянської міської ради ОТГ ОСОБА_1 повідомлено, що на підставі вивчення її медичної карти амбулаторного хворого ( ф.025/0) медичні протипоказання до вакцинації, відповідно до Наказу МОЗ України від 16.09.2021 року № 595 « Про порядок проведення профілактичних щеплень в Україні та контроль якості обігу медичних імунобіологічних препаратів» наразі відсутні ( а.с.47).

Із письмового повідомлення від 29.10.2021 року № 76 про обов`язкове профілактичне щеплення проти COVID-19 вбачається, що ОСОБА_1 повідомлена про те, що з 08.11.2021 року на період карантину, встановленого КМУ, щеплення проти COVID-19 є обов`язковим для працівників закладу позашкільної освіти. На підставі наказу МОЗ « Про затвердження Переліку професій виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» від 04.10.2021 року № 2153 та п. 41-6 постанови КМУ від 09.12.2020 року № 1236 запропоновано надати до 05.11.2021 року документ, який підтверджує наявність профілактичного щеплення проти COVID-19 або довідку про абсолютні протипоказання відповідно до Переліку медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень, затвердженого наказом МОЗ від 16.09.2011 року № 959. Проінформовано, якщо до цієї дати позивач не надає один із зазначених документів, 08.11. 2021 року вона буде відсторонена від роботи без збереження заробітної плати на підставі статті 46 КЗпП та статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» від 06.04.2000 №1645-111( а.с.21).

Відповідно запису на вказаному наказі ОСОБА_1 ознайомлена з ним 02.11.2021 року.

Згідно з наказом директора Шполянської дитячої мистецької школи Шполянської міської ради «Про відсторонення від роботи ОСОБА_1 » №66-к/тр від 08.11.2021 р., ОСОБА_1 , відсторонено від роботи без збереження заробітної плати з 08.11.2021 на час відсутності щеплення проти COVID- 19 (а.с. 23).

Відповідно акту від 08.11.2021 року №2 ОСОБА_1 відмовилась від підпису щодо ознайомлення з наказом №66-к/тр від 08.11.2021 р. ( а.с. 24).

Із супровідного листа № 92 від 19.11.2021 року Шполянської дитячої мистецької школи, вбачається , що ОСОБА_1 направлені копії: наказу « Про припинення роботи Шполянської дитячої мистецької школи та оголошення простою від 22.09.2021 року № 59-к/тр, трудової книжки, наказу про прийняття на роботу, наказу «Про відсторонення від роботи ОСОБА_1 » №66-к/тр від 08.11.2021 р. ( а.с.22).

11.11.2021 року ОСОБА_1 подала директору Шполянської дитячої мистецької школи заяву, у якій повідомила, що категорично відмовляється брати участь в небезпечному експериментальному медичному втручанні і ризикувати своїм здоров`ям та життям ( а.с.31).

Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Відповідно до частини 1 статті 46 КЗпП України відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством.

У визначенні поняття «законодавством» суд враховує рішення Конституційного Суду України від 09 липня 1998 року № 12-рп/09 (справа про тлумачення терміну «законодавство»).

Конституційний Суд України дійшов висновку, що термін «законодавство», що вживається у частині третій статті 21 Кодексу законів про працю України, треба розуміти так, що ним охоплюються закони України, чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також постанови Верховної Ради України, укази Президента України, декрети і постанови Кабінету Міністрів України, прийняті в межах їх повноважень та відповідно до Конституції України і законів України.

При видачі оспорюваного наказу відповідач, керувався нормами статті 46 КЗпП України, частиною 2 статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», наказом Міністерства охорони здоров`я України від 04 жовтня 2021 року № 2153 «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» та пунктом 41-6 постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».

Згідно зі ст.12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» та ст. 27 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення в Україні» обов`язковими є профілактичні щеплення проти туберкульозу, поліомієліту, дифтерії, кашлюка, правця та кору. Працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт. Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Таким центральним органом виконавчої влади є Міністерство охорони здоров`я України, згідно з п. 1 Положення Про міністерство охорони здоров`я України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 № 267.

Обов`язковість профілактичних щеплень проти інших, ніж туберкульоз, поліомієліт, дифтерія, кашлюк, правець та кір, інфекційних захворювань передбачена також Календарем профілактичних щеплень в Україні, затвердженим Наказом МОЗ України від 16.09.2011 № 595.

Наказом МОЗ від 04.10.2021 №2153 «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» , який набрав чинності 08.11.2021 року, встановлено, що на період дії карантину обов`язковій вакцинації проти COVID-19 підлягають, зокрема працівники закладів позашкільної освіти.

Наведеним наказом передбачається, що щеплення є обов`язковим в разі відсутності абсолютних протипоказань до проведення профілактичних щеплень, відповідно до Переліку медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 16.09.2011 № 595, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10.10.2011 за № 1161/19899 (у редакції наказу Міністерства охорони здоров`я України від 11.10.2019 року № 2070).

Накази МОЗ, видані в межах повноважень, передбачених законом, є обов`язковими до виконання центральними органами виконавчої влади, їх територіальними органами, місцевими держадміністраціями, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності та громадянами.

Щодо твердження позивача про те, що перелік обов`язкових щеплень визначається виключно Законом України "Про захист населення від інфекційних хвороб" у якому щеплення проти COVID-19 відсутнє, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику ЄСПЛ як джерело права.

ЄСПЛ у п. 269 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 28.04.2021 у справі «Вавржичка та інші проти Чеської Республіки» зазначає, що визначення терміну "закон" у словосполученні "відповідно до закону" необхідно розуміти не у формальному сенсі, а більш широкому, включаючи підзаконні нормативні акти.

За нормами ст. 12 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" в ч. 1 передбачено ряд захворювань, профілактичні щеплення від яких визначені обов`язковими в самому законі. Частина друга цієї ж статті передбачає можливість введення і інших обов`язкових профілактичних щеплень для працівників окремих професій, виробництв та організацій, перелік яких встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я. Заклад, працівником якого є позивач, визначене таким, що його працівники підлягають обов`язковому профілактичному щепленню від COVID-19, наказом Міністерства охорони здоров`я України. Тобто, враховуючи зазначене рішення ЄСПЛ, як джерело права, немає підстав стверджувати, що обов`язковість щеплення проти COVID-19, не встановлена законом.

Таким чином, суд дійшов висновку, що процедура визначення обов`язковості щеплення проти COVID-19 передбачена ч. 2ст. 12 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" дотримана.

Також нормою ч. 2 ст. 12 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" визначені наслідки ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень, а саме: у разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень у порядку, встановленому законом, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт.

Зазначена норма не суперечить ст. 46 КЗпП України, частина перша якої містить можливість відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом у випадках передбачених законодавством. Тобто підстави для відсторонення працівників можуть встановлюватися не лише законом, а й підзаконними нормативними актами.

Постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року № 1236, у редакції постанови, яка діяла на час видання оспорюваного наказу, установлено з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, з 19 грудня 2020 року до 31 березня 2022 року на території України карантин, продовживши дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211, від 20 травня 2020 року № 392 та від 22 липня 2020 року № 641.

Пунктом 41-6 указаної постанови визначено керівникам державних органів (державної служби), керівникам підприємств, установ та організацій забезпечити:

1) контроль за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 працівниками та державними службовцями, обов`язковість профілактичних щеплень яких передбачена переліком професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я від 4 жовтня 2021 року № 2153 (далі - перелік);

2) відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена переліком та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 відповідно до статті 46 Кодексу законів про працю України, частини другої статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» та частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу», крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я;

3) взяття до відома, що:

- на час такого відсторонення оплата праці працівників та державних службовців здійснюється з урахуванням частини першої статті 94 Кодексу законів про працю України, частини першої статті 1 Закону України «Про оплату праці» та частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу»;

- відсторонення працівників та державних службовців здійснюється шляхом видання наказу або розпорядження керівника державного органу (державної служби) або підприємства, установи, організації з обов`язковим доведенням його до відома особам, які відсторонюються;

- строк відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили.

Системний аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку, що відмова або ухилення від профілактичних щеплень працівників професій, виробництва та організацій, для яких таке щеплення є обов`язковим, як підстава для відсторонення працівника від роботи у відповідності до частини 1 статті 46 КЗпП України відноситься до інших випадків, передбачених законодавством.

Усі вище наведені законодавчі акти є чинними та у встановленому порядку не скасовувались і не визнавалися недійсними чи неконституційнийми.

Сторонами не заперечувалося, що позивач не надала документ, який підтверджує наявність профілактичного щеплення проти COVID-19 чи довідку про наявність абсолютних протипоказань до проведення такого щеплення. Крім того, необхідно зауважити, що відповідно повідомлення КНП « Шполянський центр первинної медико-санітарної допомоги» Шполянської міської ради ОТГ позивач не має абсолютних протипоказань щеплення проти COVID-19. Отже, відповідач при відстороненні позивача від роботи, діяв на підставі чинних нормативно-правових актів.

Щодо доводів позивача , що щеплення від COVID-19 є медичним експериментом, суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону України «Про лікарські засоби» лікарські засоби допускаються до застосування в Україні після їх державної реєстрації, крім випадків, передбачених цим Законом.

Частинами 1, 6 статті 9-2 вищевказаного Закону визначено, що у зв`язку із поширенням пандемії коронавірусної хвороби (COVID-19) для забезпечення можливості екстреного медичного застосування окремих лікарських засобів, вакцин або інших медичних імунобіологічних препаратів на час дії надзвичайної ситуації та/або карантину у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, такий лікарський засіб, вакцина або інший медичний імунобіологічний препарат для лікування та/або специфічної профілактики коронавірусної хвороби (COVID-19) може підлягати прискореній державній реєстрації у разі прийняття центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, рішення про державну реєстрацію лікарського засобу, вакцини з метою екстреного медичного застосування з урахуванням певних зобов`язань та за певних, визначених цим Законом, умов.

У разі настання будь-яких наслідків, спричинених застосуванням таких лікарських засобів, вакцин або інших медичних імунобіологічних препаратів для лікування та/або специфічної профілактики коронавірусної хвороби (COVID-19), державою забезпечується здійснення відповідних компенсаційних виплат у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.2021 № 95 затверджено Порядок державної реєстрації вакцин або інших медичних імунобіологічних препаратів для специфічної профілактики гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, під зобов`язання для екстреного медичного застосування (чинного на момент виникнення спірних відносин).

Відповідно до пункту 2 вищевказаного Порядку зареєстровано та внесено до Державного реєстру лікарських засобів України згідно із наказами МОЗ України лікарські засоби (медичні імунобіологічні препарати), а саме вакцини КОВІШЕЛД (COVISHIELD), КОМІРНАТІ/COMIRNATY™, CoronaVac, ЯНССЕН, AstraZeneca, Модерна.

В аспекті доводів позивача щодо відсутності у роботодавця підстави примушувати працівників вакцинуватися від коронавірусної хвороби COVID-1, суд вважає за необхідне, крім зазначеного вище, звернути увагу на наступне.

Стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлює, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

У справі «Соломахін проти України» у рішенні від 15 березня 2012 року ЄСПЛ сформулював правовий висновок, за змістом якого примусова вакцинація як примусове медичне лікування означає втручання в право на повагу до приватного життя, що включає фізичну та психологічну недоторканність особи. Втручання у фізичну недоторканність заявника можна вважати виправданим міркуваннями охорони здоров`я населення та необхідністю контролювати поширення інфекційних захворювань у регіоні.

Щодо мети втручання, то, як зазначено в п. 272 рішення ЄСПЛ від 28.04.2021 у справі «Вавржичка та інші проти Чеської Республіки», запровадження обов`язкової вакцинації з метою досягнення високого рівня вакцинації для захисту від хвороб, які можуть спричинити серйозний ризик для здоров`я, кореспондується з метою захистити здоров`я інших людей.

Отже, такі втручання цілком припустимі.

Як зазначено, в наказі Міністерства охорони здоров`я України "Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням" від 04.10.2021 року №2153 перелік професій визначено з метою забезпечення епідемічного благополуччя населення України та попередження інфекцій. Тобто у даному випадку, мета втручання у приватне життя позивача була виправдана та легітимна, оскільки загальновідомим є той факт, що COVID-19 є пандемічною хворобою, яка розповсюдилася за короткий термін у всьому світі.

У пунктах 274 та 280 рішення від 28.04.2021 у справі «Вавржичка та інші проти Чеської Республіки» ЄСПЛ констатує, що органи влади держави можуть самостійно визначати політику у сфері охорони здоров`я і межі їх розсуду є достатньо широкими.

У даному спорі органи влади, шляхом запровадження обов`язкової вакцинації проти COVID-19 для закладу, у якому працює позивач, надали їй вибір зробити щеплення (при відсутності протипоказань) чи бути відстороненим без виплати заробітної плати. Позивач не надала жодних доказів, що свідчили б про неможливість чи наявність об`єктивних труднощів для того щоб зробити щеплення. Від так позивач не зробила щеплення проти COVID-19 та , як слідує із змісту позовної заяви, письмових доказів у справі та пояснень у судовому засіданні, з власної волі, а оскільки вона була попереджена про наслідки у виді відсторонення від роботи, то і усвідомлюючи ці наслідки.

Відповідно до ст.43Конституції України кожен має право на працю, на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

У пунктах а, б статті 10 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» встановлено обов`язки громадян у сфері охорони здоров`я, зокрема, піклуватись про своє здоров`я та здоров`я дітей, не шкодити здоров`ю інших громадян; у передбачених законодавством випадках проходити профілактичні медичні огляди і робити щеплення.

Верховний Суд у постанові від 10.03.2021 у справі № 331/5291/19 висловив правову позицію про те, що вимога про обов`язкову вакцинацію населення проти особливо небезпечних хвороб з огляду на потребу охорони громадського здоров`я, а також здоров`я зацікавлених осіб, є виправданою. Тобто в даному питанні превалює принцип важливості суспільних інтересів над особистими, однак лише у тому випадку, коли таке втручання має об`єктивні підстави, тобто було виправданим.

Отже, інтереси однієї особи не можуть домінувати над інтересами держави в питанні забезпечення безпеки життя і здоров`я її громадян. Позивачка не дотрималася загальних правових обов`язків, спрямованих на охорону здоров`я людей, і держава визначила законодавством захисний захід - відсторонення від роботи.

Тимчасова втрата заробітної плати, внаслідок відсторонення від роботи за встановлених обставин - це прямий наслідок свідомого рішення позивачки обрати саме такий шлях для себе особисто, відмовитися від виконання юридичного обов`язку, метою якого є захист здоров`я.

У спірних правовідносинах суд не вбачає порушення права позивача на працю, визначене статтею 43 Конституції України, оскільки за нею зберігається робоче місце, трудовий договір не припинений, обмеження позивачки було правомірним та відповідало пріоритету забезпечення безпеки життя, здоров`я і безпеки людей.

За вказаних обставин, суд дійшов висновку про законність оспорюваного наказу, відтак відмову у задоволенні позовних вимог щодо визнання незаконним та скасування наказу директора КП « Комунальник» Шполянської міської ради об`єднаної територіальної громади Марчука В.В. «Про відсторонення від роботи №14 від 15.02.2021.

Зважаючи на правомірність відсторонення позивача від роботи, безпідставними є також вимоги про стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 19, 76-81, 82, 83, 84, 89, 133, 137, 141, 182, 211, 258, 263-265, ч.1 ст. 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складений 06.05.2022 року.

Суддя О.В. Симоненко