Справа № 462/8747/21 Провадження № 2/450/1024/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" травня 2022 р. Пустомитівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого-судді Кукси Д.А.

при секретарі Оленич О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Пустомити в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Моторно (транспортного) страхового бюро України (МТСБУ) до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 про (предмет спору) повернення безпідставно набутого майна, -

суд постановив таке рішення:

підстава позову (позиція позивача): позивач Моторне (транспортне) страхове бюро України звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 про повернення безпідставно набутого майна. Свої вимоги мотивує тим, що 26.03.2016 року по вул. Липинського 46 в м. Львові, відбулась дорожньо транспортна пригода за участю транспортного засобу Skoda, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та транспортного засобу Ford, д.н.з. НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_1 . Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні ушкодження. На виконання вимог ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» цивільно правова відповідальність ОСОБА_2 на момент настання ДТП застрахована не була. Відповідач 31.07.2017 року звернулася до позивача з заявою про виплату страхового відшкодування. Відповідно до звіту №45 вартість відновлюваного ремонту становить 21629,13 грн. Вартість послуг аварійного комісара становить 547,00 грн. Загальний розмір витрат з урахуванням витрат на збір документів та визначення розміру шкоди складає 22176,13 грн.

Зазначає, що постановою Апеляційного суду м. Львова від 18.10.2017 року по справі №462/1892/16-ц скасовано постанову Залізничного районного суду м. Львова від 19.06.2017 року та закрито провадження у зв`язку із закінченням строків, передбачених ст. 38 КУпАП. Таким чином позивач з посиланням на ст. 1212 ЦК України вважає, що відповідач не мала підстав для отримання відшкодування матеріального збитку за рахунок позивача, а відтак, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 22176,13 грн. З цих підстав просить позовні вимоги задоволити, вирішити питання розподілу судових витрат.

В судове засідання позивач явки уповноваженого представника не забезпечив. В матеріалах позовної заяви заявив клопотання про розгляд справи у відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримав, не заперечує щодо ухвалення судом заочного рішення у справі.

Позиція відповідача: відповідач повідомлялася про судовий розгляд шляхом направлення поштової кореспонденції, яку згідно поштового повідомлення було отримано.

У вказаний строк відповідач не надала суду відзив на позовну заяву, відповідно до вимог ст. 178 ЦПК України, без поважних причин.

Позиція третьої особи: третя особа ОСОБА_2 . В судове засідання не з`явився. Належним чином повідомлявся про розгляд справи шляхом скерування поштових повідомлень, які ним отримані не були та повернулися на адресу суду. В довідках про причини повернення значиться «адресат відсутній за вказаною адресою».

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії та рішення у справі: 01.12.2021 року запит щодо доступу до персональних даних Залізничного районного суду м. Львова; 05.01.2022 року відповідь на запит; 05.01.2022 року ухвала Залізничного районного суду м. Львова про передачу справи за підсудністю; 05.01.2022 року скерування ухвали позивачу; 31.01.2022 року отримання цивільної справи Пустомитівським районним судом Львівської області; 01.02.2022 року ухвала про відкриття провадження у справі та призначення справи до розгляду; 01.03.2022 року ухвала судового засідання; 08.04.2022 року ухвала судового засідання.

Встановлені судом фактичні обставини та оцінка суду.

Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом.

Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд дійшов наступних висновків.

Відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 26.03.2016 року о 07 год. 20 хв. у м. Львові на вул. Липинського, 46 водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Skoda», реєстраційний номер НОМЕР_1 , не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Ford», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , чим порушив п.п. 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року. Дії ОСОБА_2 кваліфіковані за ст. 124 КУпАП.

Постановою Залізничного районного суду м. Львова від 19.06.2017 року по справі №462/1892/16-ц, ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАП закрито у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків накладення адміністративного стягнення.

Згідно з пунктом 9 частини першої статті 7 ЗУ «Про страхування» страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є обов`язковим.

Відносини у цій сфері регулює ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону № 1961-IV).

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV).

Відповідно до ст. 6 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Однак, в порушення вимог імперативної норми Закону, на час скоєння ДТП транспортний засіб засобу Skoda, д.н.з. НОМЕР_1 , не був забезпечений полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що стверджується витягом з Централізованої бази даних МТСБУ.

Як визначено у п. 39.1 ст. 39 Закону, Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. МТСБУ є непідприємницькою (неприбутковою) організацією і здійснює свою діяльність відповідно до цього Закону, законодавства України та свого Статуту.

Відповідно до п.п."а" п. 41.1 ст.41 3акону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Право на отримання відшкодування від МТСБУ мають потерпілі в ДТП особи, відповідальність яких була застрахована на дату ДТП.

З матеріалів справи слідує, що власник пошкодженого транспортного засобу Ford Fiesta , д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_1 з метою отримання відшкодування 28.03.2016 року звернулася до МТСБУ з відповідною заявою про виплату оціненої шкоди заподіяної транспортному засобу в результаті ДТП 26.03.2016 року. Відповідно до Висновку №45 ТОВ Фірма «Експертиза», складеного судовим експертом Галамай Я.І., вартість відновлювального ремонту з врахуванням коефіцієнта фізичного зносу транспортного засобу Ford Fiesta , д.н.з. НОМЕР_2 , після його пошкодження в ДТП 26.03.2016 року в цінах на час проведення дослідження становить 21629,13 грн.

Керуючись нормами п.41.1. ст.41 Закону, МТСБУ здійснило виплату відшкодування потерпілій особі ОСОБА_1 на загальну суму 22176,13 грн., з врахуванням послуг аварійного комісара, що підтверджується платіжними дорученнями від 01.06.2016 року №1704/16рв та від 30.11.2018 року №1014424 .

Як встановлено з матеріалів справи, МТСБУ виконало покладений Законом обов`язок по відшкодуванню шкоди заподіяної з вини власника транспортного засобу, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Постановою Апеляційного суду Львівської області від 18.10.2017 року по справі №462/1892/16-ц, суд апеляційної інстанції поновив захиснику Попельнюка В.В., адвокату Сологуб А.М. строк на апеляційне оскарження постанови судді Залізничного районного суду м. Львова від 19 червня 2017 року відносно ОСОБА_2 , апеляційну скаргу захисника ОСОБА_2 адвоката Сологуб А.М. задовольнив частково. Постанову судді Залізничного районного суду м. Львова від 19 червня 2016 року щодо ОСОБА_2 , якою його визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, скасував, а провадження у даній справі про адміністративне правопорушення щодо останнього закрив у зв`язку із закінченням строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

За таких обставин позивач, посилаючись на ст. 1212 ЦК України, звернувся до суду про стягнення з відповідача ОСОБА_1 виплаченої суми страхового відшкодування в розмірі 22176,13 грн., як безпідставно набуте майно.

Так, відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

За правовою природою конструкція зобов`язання, що виникає з безпідставного набуття майна (безпідставного збагачення), є формою реалізації охоронного правовідношення та виконує компенсаторну функцію. Зобов`язання, що виникають внаслідок безпідставного збагачення є протилежністю до зобов`язання з правочинів (договорів). Правочин, зокрема договір, як належна правова підстава встановлює зобов`язання з передання речі, виконання робіт (надання послуги), сплати коштів. Відповідно, за відсутності (або у подальшому відпадіння) правової підстави в особи виникає зобов`язання повернути те, що було отримано безпідставно (кондикція). Отримання майна, набутого без підстави, призводить до реституційного ефекту, прямо протилежного тому, що передбачено договором. Загальною ознакою кондикції є відсутність (або відпадіння у подальшому) правової підстави для утримання майна, набутого особою, до якої потерпілий звертається з кондикційним позовом.

Зі змісту статті 1212 ЦК України можна зробити висновок, що особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно збагатилася в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути безпідставно набуте майно цій особі. Будь-яке збагачення визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на збагачення за рахунок потерпілого, або в разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, і якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося.

Про виникнення зобов`язання, що виникають внаслідок безпідставного збагачення або збереження майна можна говорити у тому разі, коли дії особи або події призводять до протиправного результату, що юридично не обумовлений виникненням майнових вигод на стороні однієї особи за рахунок іншої. Саме цей протиправний результат у вигляді юридично безпідставних майнових вигод, що перейшли до набувача, є фактичною підставою для виникнення зобов`язань з повернення безпідставного збагачення.

Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Результат аналізу статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що фактичний склад, що породжує зобов`язання, які виникають внаслідок набуття або збереження майна без достатніх правових підстав, складається з таких елементів: 1) одна особа набуває або зберігає майно за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали (майно набувається або зберігається без передбачених законом, іншими правовими актами або правочином підстав).

Для виникнення зобов`язань із повернення безпідставного набутого майна необхідно, щоб майно було набуте або збережене безпідставно. Безпідставним є набуття або збереження, що не ґрунтується на законі, іншому правовому акті або правочині.

Набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо його правова підстава відпала згодом. Відпадіння правової підстави полягає у зникнення обставин, на яких засновувалась юридична обґрунтованість набуття (збереження) майна.

Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 цього Кодексу, вимагає установлення абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Ознаки, характерні для кондиції, свідчать про те, що пред`явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі.

Особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно набула майно в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути таке майно цій особі на підставі статті 1212 ЦК України. Будь-яке набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на отримання майна за рахунок потерпілого, або у разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права.

Суд критично оцінює посилання позивача на вказану правову норму як наслідок винесення Апеляційним судом Львівської області постанови від 18.10.2017 року про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАП, на підставі с.7 ст. 247 КУпАП у зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП, виходячи з наступного.

Статтею 38 КУпАП визначено строки накладення адміністративного стягнення.

Відповідно до ч.2 ст.38 КУпАП, якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

Правовий аналіз положень КУпАП дає підстави для висновку, що закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення з підстав закінчення строків, передбачених статтею 38 КУпАП, можливо лише за умови встановлення факту вчинення особою протиправної дії чи бездіяльності, що підпадають під визначені законом ознаки адміністративного правопорушення.

Так, з положень статті 38 КУпАП вбачається, що її застосування можливе лише у випадку наявності вини особи у вчиненні правопорушення. У разі відсутності вини особи в порушенні провадження у справі підлягає припиненню на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП через відсутність події і складу адміністративного правопорушення. Відтак така обставина, як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених КУпАП, не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в порушенні закону.

Виходячи зі змісту статті 38 КУпАП «Строки накладення адміністративного стягнення», таке стягнення накладається лише на винну особу. Відповідно, ця норма (можливість застосування строків накладення адміністративного стягнення) застосовується лише у випадку встановлення вини особи у вчиненні правопорушення.

Тим більше, за своєю правовою природою звільнення від відповідальності у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення не є реабілітуючою обставиною.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 29 квітня 2020 року (справа № 686/4557/18) згідно з якою «закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених статтею 38 КУпАП, не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні адміністративного правопорушення».

З точки зору матеріального (сутнісного) підходу реабілітуючими визнаються обставини, за яких особа вважається непричетною до адміністративного правопорушення (у зв`язку із чим відновлюються її добре ім`я, репутація), а нереабілітуючими обставини, за яких має місце винуватість особи, але через передбачені законом обставини вона звільняється від адміністративної відповідальності.

Поділ підстав закриття провадження на реабілітуючі і нереабілітуючі має, насамперед, практичне значення щодо наслідків такої форми закінчення провадження у справі. Визнання обставини реабілітуючою / нереабілітуючою впливає на права та інтереси особи, яка є потерпілою від адміністративного правопорушення.

Системний аналіз положень п. 7 ст. 247, ст. ст. 1, 7, 245 КУпАП дозволяє дійти висновку, що у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю без з`ясування обставин, передбачених ст. 280 КУпАП, у тому числі і винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення, що також кореспондується з вимогами ст. 284 КУпАП, за змістом якої суд у резолютивній частині повинен викласти тільки одне із передбачених цією статтею рішень: про накладення адміністративного стягнення чи про закриття справи.

Оскільки на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_2 строк накладення адміністративного стягнення, передбачений ч.2 ст.38 КУпАП, сплинув, провадження у справі підлягало закриттю.

З огляду на вищевикладене, відносно водія ОСОБА_2 є рішення суду апеляційної інстанції від 19.06.2017 року по справі № 462/1892/16-ц, яке набрало законної сили, та яким провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо останнього закрито у зв`язку із закінченням строків, передбачених ст. 38 КУпАП, що не свідчить про відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин позовні вимоги позивача МТСБУ про повернення безпідставно набутого відповідачем майна за ст. 1212 ЦК України є безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст. 89 ЦПК України).

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до переконання, що позовні вимоги Моторно (транспортного) страхового бюро України (МТСБУ) є безпідставними, а тому, з урахуванням встановлених судом обставин, позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору слід залишити за позивачем.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 76-82, 141, 247, 258, 263-265, 268, 274-279, 352-354 ЦПК України, ст.ст. 38, 247 КУпАП, Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд,

ухвалив:

В задоволенні позовних вимог Моторно (транспортного) страхового бюро України (МТСБУ) до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 про повернення безпідставно набутого майна, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду або через Пустомитівський районний суд Львівської області шляхом подачі апеляційної скарги в 30 - денний строк з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: Моторне (транспортне) страхове бюро Украни, , 02154, м. Київ, Русанівський бульвар, буд. 8.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_2 .

СуддяД. А. Кукса