Справа № 464/1466/22
пр.№ 2/464/924/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

30.08.2022 року Сихівський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Теслюка Д.Ю.,

за участі секретаря судового засідання Коваль М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Львові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, пені, 3% річних штрафних санкцій та інфляційних втрат,

в с т а н о в и в :

представник позивача ОСОБА_1 адвокат Калмиков С.В. 21.04.2022 звернувся в суд із позовом, в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу в розмірі 9 000 доларів США, 3% річних - 3 271,10 грн., пеню в розмірі 19 626,40 грн. та інфляційні втрати в розмірі 29 700 грн. Окрім цього, просить покласти на відповідача відшкодування витрат, пов`язаних з розглядом справи, а саме судовий збір в розмірі 3 500 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 10 000 грн.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 12 жовтня 2021 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики грошових коштів, відповідно до якого позивач передав відповідачу в борг 9 000 доларів США із строком повернення до 8 грудня 2020 року. Вказаний договір було оформлено у вигляді розписки, яку відповідач власноручно написав. Всупереч наведеному, відповідач свої зобов`язання не виконав, вказану грошову суму позивачу не повернув. Добровільно відповідач ухиляється від свого обов`язку щодо повернення коштів. У зв`язку з наведеним, окрім суми боргу, просить стягнути 3% річних - 3 271,10 грн., пеню в розмірі 19 626,40 грн. та інфляційні втрати в розмірі 29 700 грн., а також судові витрати.

Ухвалою від 16.05.2022 прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче провадження.

Відповідно до ухвали від 05.07.202 підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, 30.08.2022 від його представника адвоката Калмикова С.В. надійшла заява про розгляд справи у відсутності сторони позивача. Просить позов задовольнити повністю, не заперечує щодо ухвалення у справі заочного рішення.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання повторно не з`явився, належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи, відзив на позовну заяву не подав.

Із врахуванням вищенаведеного, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.

У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, з огляду на таке.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду або такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

У відповідності до статей 526, 530 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору і в установлений договором строк. За умовами ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання.

Згідно з ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір позики грошових коштів від 12.10.2021, на підтвердження якого складена розписка, згідно з якою ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_1 9 000 доларів США та зобов`язався повернути такі до 08.12.2021 (а.с.5).

Разом з тим, відповідач ОСОБА_2 не повернув заборгованість позивачу ОСОБА_1 у строк, визначений зазначеною вище розпискою від 12.10.2021.

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16.01.2019 у справі №373/2054/16-ц висловлено правовий висновок про те, що чинне законодавство не містить заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі.

Із врахуванням наведеного, беручи до уваги те, що відповідач ОСОБА_2 доказів належного виконання умов договору не надав, а також не надав доказів того, що невиконання зобов`язань за договором сталося не з його вини, відтак заборгованість у розмірі 9 000 доларів США підлягає стягненню на користь позивача ОСОБА_1 з відповідача ОСОБА_2 , як позичальника.

Окрім цього, відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України.

У відповідності до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом ст.625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входить до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Згідно наданого представником позивача розрахунку 3% річних, сума відсотків за користування грошовими коштами за період з 08.12.2021 по 20.04.2022 складає 3 271 грн. 10 коп.

Даний розрахунок відповідачем не спростовано, відтак, з огляду на наведені норми, підлягає стягненню з відповідача в користь позивача розмір 3% річних в сумі 3 271 грн. 10 коп.

Щодо позовної вимоги про стягнення суми, нарахованої по індексу інфляції, слід зазначити таке.

За змістом ст. 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає.

Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях. Аналогічна позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 04.03.2020 р. у справі №61-790св17.

Із врахуванням наведеного, оскільки предметом договору позики у даному випадку є іноземна валюта - долар, відтак інфляційні збитки в розмірі 29 700 грн. є такими, що не підлягають стягненню з відповідача в користь позивача.

Щодо позовної вимоги ОСОБА_1 про стягнення пені, слід зазначити таке.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника таких, що ґрунтуються на законі, невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Частиною 1 статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частина 1 статті 546 ЦК України визначає види забезпечення виконання зобов`язання, а саме неустойку, поруку, гарантію, заставу, притримання, завдаток, право довірчої власності.

Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч.2 ст.549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України).

Платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін (ст.1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань»).

Згідно зі ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», розмір пені, передбачений ст.1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

При цьому, статтею 4 зазначеного Закону встановлено, що розмір пені не повинен перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховувалась пеня.

Суд враховує, що в аспекті конституційного звернення положення другого речення преамбули Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 22 листопада 1996 року з наступними змінами у взаємозв`язку з положеннями статей 1, 3 цього Закону потрібно розуміти так, що обмеження пені у грошових зобов`язаннях подвійною обліковою ставкою Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, поширюється на правовідносини, суб`єктами яких є лише підприємства, установи та організації незалежно від форм власності і господарювання та фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності (підприємці).

Як вбачається із матеріалів справи, за невиконання зобов`язання у самій розписці від 12.10.2021 року розмір пені не визначався.

Таким чином позовна вимога ОСОБА_1 про стягнення із відповідача ОСОБА_2 пені в сумі 19 626,40 грн. не підлягає задоволенню.

Щодо заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу адвоката, слід зазначити таке.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Інші судові витрати, пов`язані із розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною 4 ст. 137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно із п. 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною 5 статті 137 ЦПК України встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Встановлено, що правнича допомога позивачу ОСОБА_1 надавалась адвокатом Калмиковим С.В. (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю від 7 травня 2012 року №641, видане Волинською обласною кваліфікаційно дисциплінарною комісією адвокатури) на підставі договору про надання правничої допомоги №2/Д від 12.01.2022.

Щодо витрат на правничу допомогу, представником позивача долучено: договір про надання правничої допомоги №2/Д від 12.01.2022, акт прийому-здачі наданих послуг за вказаним договором від 19.02.2022, додаток до акту прийому-передачі наданих послуг та квитанцію до прибуткового касового ордера №12, згідно з якою 19.02.2022 прийнято від ОСОБА_1 у якості оплати за надання юридичних послуг 10 000 грн.

Виходячи із встановленої реальності участі адвоката та її необхідності, відсутності заяви відповідача про неспівмірність таких витрат, суд вважає за необхідне стягнути із відповідача в користь позивача 10 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу, які можна вважати необхідними і неминучими для позивача.

Окрім цього, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд приходить до висновку, що на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача в користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, в розмірі 3 006,16 грн., що пропорційно відповідатиме розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 89, 137, 141, 263, 265, 280-282 ЦПК України,

у х в а л и в:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, пені, 3% річних штрафних санкцій та інфляційних втрат задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 12.10.2021 у розмірі 9 000 (дев`ять тисяч) доларів США та 3 271 (три тисячі двісті сімдесят одну) грн. 10 коп. 3% річних.

Стягнути із із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати: 3 006 грн. 16 коп. судового збору та 10 000 грн. витрат за професійну правничу допомогу адвоката, а всього 13 006 (тринадцять тисяч шість) грн. 16 коп.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені та інфляційних втрат відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про його перегляд, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 .

Суддя Д.Ю. Теслюк