Справа № 461/2613/19 Головуючий у 1 інстанції: Леньо С.І.
Провадження № 22-ц/811/4329/21 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
Провадження № 22-ц/811/101/22
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2022 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Цяцяка Р.П.,

суддів Ванівського О.М. та Шеремети Н.О.,

за участю: секретаря Колич Х.Б.;

адвоката Горбунової О.Л.

- представника ПрАТ «Львівобленерго»;

адвоката Перунова В.В.

- представника відповідача Мандюка А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , представника Приватного акціонерного товариства «Львівобленерго», на рішення Личаківського районного суду міста Львова від 04 листопада 2021 року та апеляційною скаргою ОСОБА_2 , представника ОСОБА_3 , на додаткове рішення Личаківського районного суду міста Львова від 09 грудня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2019 року Приватне акціонерне товариство «Львівобленерго» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_4 , у якому просило стягнути зі згаданого відповідача на користь позивача 335 802 грн. 14 коп. вартості недоврахованої електричної енергії.

Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що відповідач є власником квартири АДРЕСА_1 , яку наказом Департаменту житлового господарства Львівської міської ради від 17.05.2001 року № 106-Д дозволено використовувати як нежитлове приміщення, і ним в порушення Правил роздрібного ринку електричної енергії було здійснено самовільне підключення до електроустановок позивача, що встановлено Актом про порушення від 31.10.2018 року, на підставі якого позивачем було здійснено нарахування вартості недоврахованої електричної енергії у розмірі 335 802 грн. 14 коп., які і є предметом позовних вимог (том 1, а.с. 2-7).

Рішенням Личаківського районного суду міста Львова від 04 листопада 2021 року у задоволенні позову відмовлено (том 2, а.с. 98-107).

Додатковим рішенням Личаківського районного суду міста Львова від 09 грудня 2021 року відповідачу ОСОБА_3 відмовлено у стягненні з позивача судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 17 000 грн. (том 2, а.с. 149-151).

Рішення Личаківського районного суду міста Львова від 04 листопада 2021 року оскаржила представник позивача.

Апелянт просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, покликаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та на порушення і неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Звертає увагу на те, що відповідач оскаржував дії представників позивача до НКРЕКП, однак НКРЕКП дії позивача по складанню Акту порушень визнала правомірними.

Вважає, що матеріалами справи безспірно стверджується те, що:

-ОСОБА_3 був обізнаний з тим, що договірні відносини з ПрАТ «Львівобленерго» на нежитлове приміщення є відсутніми, а також те, що саме згаданий відповідач несе відповідальність за самовільне підключення до електромережі, оскільки «законне споживання електричної енергії у його приміщенні почалось з 12.08.2019 року укладення відповідного договору про розподіл електричної енергії після акту про порушення … від 31.10.2018»;

-насправді квартира АДРЕСА_1 є нежитловим приміщенням.

Ухвалу Личаківського районного суду міста Львова від 12.12.2019 року про витребування доказів вважає такою, що не відповідає вимогам статті 84 ЦПК України та незаконною, оскільки «в предмет позову та доказування у (даній) справі …. не входить встановлення права власності, користування, володіння трансформаторною підстанцією ТП-1011, а також метрологічні характеристики цієї трансформаторної підстанції, тим більше відповідач підключився до неї незаконно» (том 2, а.с. 153-160).

Додаткове рішення Личаківського районного суду міста Львова від 09 грудня 2021 року оскаржив представник відповідача.

Апелянт просить додаткове рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити клопотання відповідача про відшкодування витрат на правову допомогу у повному обсязі, покликаючись на порушення норм матеріального права та недотримання норм процесуального права.

Вважає, що ненадання стороною спору попереднього розрахунку судових витрат «не є безумовною підставою для відмови у їх стягненні …, оскільки закон використовує термін «може» відмовити, а не «відмовляє».

Вважає необґрунтованим посилання суду на те, що «адвокатом Перуновим В.В. за весь період його участі в розгляді даної справи подано лише одне пояснення», оскільки договір про надання правової допомоги був укладений між ОСОБА_3 та Адвокатським об`єднанням «СТАТУС-КВО» і від початку розгляду справи представником відповідача був інший адвокат згаданого адвокатського об`єднання, а саме ОСОБА_5 , який вже в ході розгляду даної справи указом Президента України був призначений на посаду судді одного з судів України.

Вважає, що «прибуття на судове засідання та очікування цього засідання є невідворотними та не залежать від волі чи бажання адвоката», а тому вважає обґрунтованим включення згаданих стадій до часу на правничу допомогу (том 2, а.с. 180-185).

Третя особа, ФОП ОСОБА_4 , будучи неодноразово належним чином повідомленим про час та місце апеляційного розгляду справи (том 2, а.с. 201, 205, 212, 234; том 3, а.с. 42, 62, 94), в судові засідання не з`являвся і про причини такої неявки суд не повідомляв, що (у відповідності до частини 2 ст. 372 ЦПК України) не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників апелянтів на підтримання доводів поданих ними апеляційних скарг, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення та додаткового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга представника позивача підлягає до задоволення, а апеляційна скарга представника відповідача ОСОБА_2 підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Як вбачається з мотивувальної частини оскаржуваного рішення, відмову у задоволенні позовних вимог суд мотивував недоліками (на думку суду) при складенні 31 жовтня 2018 року Акту про порушення № 032605 та недоліками самого Акту: як такого, що складений за відсутності споживача чи його представника, а тому прийшов до висновку про те, що «позивачем на підтвердження того факту, що мало місце самовільне підключення відповідачем до електроустановок позивача … не надано суду у встановлені законом строки допустимих та належних доказів такої обставини».

На думку колегії суддів, вищенаведені висновки зроблені судом за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, а відтак такі не відповідають фактичним обставинам справи, виходячи з наступного.

ЦПК України встановлено, що:

- цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (статті 12 і 81);

- обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (частина 1 статті 82);

- доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76);

- належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (стаття 77).

Судом встановлено, стверджується матеріалами справи та визнається (не заперечується і не оспорюється) всіма її учасниками те, що:

-02.11.2000 року відповідач ОСОБА_3 купив квартиру АДРЕСА_1 (том 1, а.с. 9), яку за його заявою наказом Департаменту житлового господарства Львівської міської ради від 17.05.2001 року № 106-Д було дозволено використовувати як нежитлове приміщення (а.с. том 1, а.с. 10-11);

-27.07.2016 року між ПАТ «Львівобленерго» та ОСОБА_3 (як споживачем) було укладено Договір на користування електричною енергією (том 1, а.с. 66-67);

-01.05.2018 року між ОСОБА_3 (як «Орендодавцем») та ФОП ОСОБА_4 (як «Орендарем») було укладено Договір оренди нежитлового приміщення, згідно якого Орендодавець передає Орендарю «в строкове платне користування частину нежитлового приміщення …, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 … для здійснення діяльності Орендаря», якою (цією діяльністю) є «надання послуг мобільного харчування» під вивіскою « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (том 1, а.с. 68-78);

-31.10.2018 року мала місце перевірка працівниками позивача вищезгаданого об`єкту громадського харчування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою АДРЕСА_2 (том 1, а.с. 14-20).

Як вбачається з вищенаведеного, безспірним є те, що відповідачу було добре відомо про те, що він 01.05.2018 року передав належне йому на праві власності приміщення в будинку АДРЕСА_2 в оренду для використання його з метою здійснення господарської діяльності, а саме функціонування закладу громадського харчування « ІНФОРМАЦІЯ_1 », однак до 31.10.2018 року (дня перевірки) договір на користування електричною енергією на згаданий об`єкт громадського харчування укладено так і не було (на твердження позивача такий договір було укладено лише 12.08.2019 року). Опосередковано вищенаведене підтверджується також і письмовими Поясненнями на позов ФОП ОСОБА_4 (том 2, а.с. 48). За наведених обставин в їх сукупності цивільно-правова відповідальності за споживання електричної енергії для потреб підприємницької діяльності (функціонування закладу громадського харчування « ІНФОРМАЦІЯ_1 ») у приміщенні за адресою АДРЕСА_2 без укладення з позивачем відповідного договору саме на таке споживання - покладається на відповідача ОСОБА_3 , як власника цього приміщення.

Відповідно до Акту про порушення № 032605, складеного 31 жовтня 2018 року представниками ПрАТ «Львівобленерго», зафіксовано самовільне підключення мережі електропостачання закладу громадського харчування « ІНФОРМАЦІЯ_1 », який знаходиться у будинку АДРЕСА_2 , до електричної мережі позивача, як енергопостачальника(том 1, а.с. 14-20).

Даний Акт складено з застосуванням фото- та відеофіксації, яка знаходиться у матеріалах справи та була переглянутою колегією суддів і учасниками справи в ході її апеляційного розгляду.

За результатами розгляду наведеного вище акту ПрАТ «Львівобленерго» 12.12.2018 року (за участі представника відповідача Мандюка А.О.) прийнято протокольне рішення про нарахування обсягу та вартості необлікованої електричної енергії відповідно до Методики визначення обсягу та вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення споживачами правил користування електричною енергією, затвердженої Постановою НКРЕ № 562 від 04 травня 2006 року у розмірі 335 802 грн 14 коп.

Зазначений Акт про порушення № 032605 від 31 жовтня 2018 року оскаржувався відповідачем ОСОБА_3 до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП), однак (як вбачається з відповіді НКРЕКП на цю скаргу) такий відповідає вимогам законодавства та містить усі передбачені законодавством дані, необхідні та достатні для визначення обсягу і вартості недорахованої електричної енергії (том 1, а.с. 225-227).

Частиною четвертою статті 319 ЦК України встановлено, що власність зобов`язує.

Зміст положення частини четвертої статті 319 ЦК України про те, що власність зобов`язує, яке має більш загальний характер, фактично розкривається через закріплений у наступній частині цієї статті принцип, що забороняє власникові використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Відповідно до статті 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 26 Закону України «Про електроенергетику» споживання енергії можливе лише на підставі договору енергопостачальником. Споживач енергії зобов`язаний додержуватися вимог нормативно-технічних документів та договору про постачання енергії.

Пунктом 1.3 Правил передбачено, що постачання електричної енергії для забезпечення потреб електроустановки здійснюється на підставі договору про постачання електричної енергії, що укладається між власником цієї електроустановки (уповноваженою власником особою) та постачальником електричної енергії за регульованим тарифом, або договору про купівлю-продаж електричної енергії, що укладається між власником цієї електроустановки (уповноваженою власником особою) та постачальником електричної енергії за нерегульованим тарифом.

Згідно з підпунктом 1 пункту 10.2 Правил споживач електричної енергії зобов`язаний користуватися електричною енергією виключно на підставі договору (договорів).

У пункті 1.2 Правил дано визначення споживача електричної енергії як особи, що використовує її для забезпечення потреб власних електроустановок на підставі договору.

Водночас зі змісту інших положень Правил, зокрема з того ж підпункту 1 пункту 10.2, вбачається, що даний термін необхідно застосовувати в значно ширшому значенні, оскільки він також розповсюджується і на осіб, які використовують електричну енергію без укладення договору на електропостачання.

Відповідно до статті 27 Закону України «Про електроенергетику» правопорушення в електроенергетиці тягне за собою встановлену законодавством України цивільну, адміністративну і кримінальну відповідальність. Згідно з частиною 2 вказаної статті правопорушеннями в електроенергетиці, зокрема, є: крадіжка електричної енергії, самовільне підключення до об`єктів електроенергетики і споживання енергії без приладів обліку.

За змістом пунктів 48, 53 Правил користування електричною енергією споживач несе відповідальність згідно із законодавством, зокрема, за розкрадання електричної енергії у разі самовільного підключення до електромереж і споживання електричної енергії без приладів обліку. У разі виявлення представником енергопостачальника порушення споживачем правил користування електричною енергією, у тому числі фактів розкрадання електричної енергії, складається акт, який підписується представником енергопостачальника та споживачем. Акт про порушення Правил розглядається комісією з розгляду актів, що утворюється енергопостачальником, і складається не менш як з трьох уповноважених представників енергопостачальника. Споживач має право бути присутнім на засіданні комісії з розгляду актів. У разі причетності споживача до порушення цих Правил у протоколі зазначається розрахунок проведених нарахувань з посиланням на відповідні пункти цих Правил та Методики визначення обсягу та вартості електричної енергії, необлікованої внаслідок порушення споживачами правил користування електричною енергією, затвердженою постановою НКРЕ від 04 травня 2006 року №562.

В даному випадку між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 склалися фактичні договірні відносини, за якими у належне ОСОБА_3 на праві приватної власності приміщення постачалася електрична енергія в порушення встановленого законом порядку щодо підключення до електромережі та за відсутності укладеного у встановленому порядку договору, то саме згаданий відповідач, як власник приміщення, повинен нести відповідальність за належне утримання свого майна і використання та облік електроенергії через встановлені відповідними органами прилади обліку.

З урахуванням вищенаведеного колегія суддів приходить до висновку про те, що оскаржуване рішення підлягає до скасування з ухваленням нової постанови про задоволення позовних вимог ПрАТ «Львівобленерго» у повному обсязі, оскільки розрахунок цих вимог відповідачем відповідними розрахунками не спростовано.

Відповідно, також підлягає до скасування і додаткове рішення суду від 09 грудня 2021 року, оскільки таке стосується розподілу судових витрат за результатами розгляду судом справи, рішення суду першої інстанції по якій скасовано за результатами розгляду справи в апеляційному порядку.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За подачу позовної заяви до суду позивачем сплачено 5 037 грн. 05 коп. судового збору (том 1, а.с. 1), а за подачу апеляційної скарги 7 557 грн. 00 коп. судового збору (том 2, а.с. 161): всього 12 594 грн. 05 коп., які і підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача.

Представником позивача також подано до суду докази понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 9 000 грн. (том 2, а.с. 167-172).

Натомість, відповідачем так і не було подано до суду клопотань про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, та (або) доводів і доказів про неспівмірність цих витрат, що унеможливлює вирішення судом питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, оскільки (ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності) суд не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, з власної ініціативи.

Вищенаведена правова позиція знайшла своє відображення у постанові Верховного Суду від 08 грудня 2021 року у справі № 454/3919/18 (провадження № 61-13848св21) і в силу положень частини 4 статті 263 ЦПК України є обов`язковою для суду апеляційної інстанції.

За вищенаведених обставин в їх сукупності колегія суддів приходить до висновку про те, що до стягнення з відповідача на користь позивача також підлягають і 12 594 грн. 05 коп. сплаченого судового збору та 9 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу,

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.2, 376 ч.1 п.п. 1-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представника Приватного акціонерного товариства «Львівобленерго», задовольнити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , представника ОСОБА_3 , задовольнити частково.

Рішення Личаківського районного суду міста Львова від 04 листопада 2021 року і додаткове рішення Личаківського районного суду міста Львова від 09 грудня 2021 року скасувати та ухвалити нову постанову.

Позов Приватного акціонерного товариства «Львівобленерго» до ОСОБА_3 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Приватного акціонерного товариства «Львівобленерго»:

-335 802 (триста тридцять п`ять тисяч вісімсот дві) грн. 14 коп. вартості недоврахованої електричної енергії;

-12 594 грн. 05 коп. сплаченого судового збору;

-9 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу,

а всього 357 396 (триста п`ятдесят сім тисяч триста дев`яносто шість) грн. 19 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 17 серпня 2022 року.

Головуючий: Цяцяк Р. П.

Судді: Ванівський О.М.

Шеремета Н.О.