Номер провадження: 22-ц/813/5273/22
Справа № 501/190/21
Головуючий у першій інстанції Пушкарський Д. В.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.09.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Комлевої О.С.,

Цюри Т.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи, апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 , на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 21 вересня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Савранський районний відділ державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів,

встановив:

25.01.2021 року ОСОБА_1 , в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа: Савранський районний відділ державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів у розмірі 29 511,03 грн. у період з 01.04.2019 року по 30.06.2019 року (а.с. 1-4).

Позовні вимоги були обґрунтовані тим, що рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 20.10.2016 року, зміненого рішенням апеляційного суду Одеської області від 13.12.2016 року, з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 стягнуті аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 4000,00 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття та аліменти на утримання дружини у розмірі 1500,00 грн. - до 29.01.2019 року.

Позивач зазначила, що ОСОБА_3 своєчасно аліменти на утримання дитини за період стягнення з 13.12.2016 року по день звернення до суду з позовом, не сплачує, у зв`язку з чим виникла заборгованість по аліментам у розмірі 26133,33 грн.

Посилаючись на викладені обставини, позивачка просила про стягнення з відповідача на її користь неустойки (пені) з відповідача у розмірі 29 511,03 грн. за період з 01.04.2019 року по 30.06.2019 року, судовий збір на користь держави і судові витрати на її користь.

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 21.09.2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 01.05.2019 року по 01.07.2019 року у розмірі 1800,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 908,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 244,00 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 21.09.2021 року, ухвалення нового рішення яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

У відповідності до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється 14.09.2022 року в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, у зв`язку з чим судове засідання не проводиться.

Згідно приписів ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи, як малозначна у зв`язку з її незначною складністю (ч.ч. 4, 6 ст. 19, ч.ч. 1, 2, 4 ст. 274 ЦПК України).

Крім того, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Таким чином датою ухвалення цього судового рішення є 14.09.2022 року.

Колегія суддів зазначає, що суддя Сегеда С.М. перебував у відпустці у період з 20.06.2022 року по 22.07.2022 року та на лікарняному з 25.07.2022 року по 05.08.2022 року, суддя Цюра Т.В. перебувала у відпустці у період з 04.07.2022 року по 12.08.2022 року (а.с. 101-102).

При цьому, колегія суддів зазначає, що при відкритті провадження по даній справі було зазначено, що розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без проведення судового засідання, та без повідомлення учасників справи, копію ухвали останні отримали належним чином, що передбачено ст. 130 ЦПК України (а.с.97-99).

Розгляд справи був призначений ухвалою Одеського апеляційного суду від 07.09.2022 року (а.с.103).

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив із доведеності позовних вимог в частині стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період з 01.05.2019 року по 01.07.2019 року у розмірі 1800,00 грн. (а.с. 68-71).

Апеляційний суд погоджується з таким висновком районного суду, оскільки він відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 20.10.2016 року, зміненого рішенням апеляційного суду Одеської області від 13.12.2016 року, з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання дитини у розмірі 4000,00 грн. та стягнуто аліменти у розмірі 1500,00 грн. на утримання колишньої дружини, починаючи з 15.06.2016 року і до досягнення дитиною трирічного віку, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 8 - 10).

Згідно розрахунку Савранського ВДВС ГТУЮ в Одеській області від 28.12.2018 року, загальна заборгованість зі сплати аліментів ОСОБА_3 на утримання ОСОБА_1 та доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , склала 28133,33 грн. (а.с. 12-13).

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 01.12.2020 року у справі №501/1154/19 з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 стягнуто неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 01.01.2019 року по 01.04.2019 року у розмірі 25319,70 грн.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 01.12.2020 року виконано відповідачем, що підтверджується квитанцією про сплату (а.с. 32, 45).

Як вбачається з розрахунку Савранського районного ВДВ Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 15.03.2021 року станом на 01.01.2021 року заборгованість по сплаті аліментів у ОСОБА_3 відсутня, та існує переплата у розмірі 1463,44 грн. (а.с. 30-31).

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що зобов`язання у вигляді неустойки (пені) за період з 01.01.2019 року по 01.04.2019 року ОСОБА_3 було виконане.

Також відповідачем суду першої інстанції надано квитанції від 10.05.2019 року про сплату аліментів у розмірі 6000,00 грн., та від 01.07.2019 року на суму 5000,00 грн. на користь ОСОБА_1 (а.с. 46,47).

26.01.2019 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виповнилося три роки і аліменти, що стягувалися на утримання ОСОБА_1 на підставі рішення суду від 13.12.2016 року, припинилися.

Тобто, у зв`язку зі стягненням пені за вищевказаним рішенням суду, заборгованість станом на 01.04.2019 року погашена.

Згідно виконавчого листа № 501/1436/16-ц, виданого Іллічівським міським судом Одеської області, з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 стягуються аліменти на утримання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 4000,00 грн. щомісячно.

Відповідачем 10.05.2019 року сплачено аліменти на утримання доньки у розмірі 6000,00 грн. та 01.07.2019 року - у розмірі 5000,00 грн.

Згідно з ч. 1ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених ч. 14 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження».

При виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо.

Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.

Законодавець установив розмір пені - 1 % за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені.

Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені.

Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток.

Суд першої інстанції правильно послався на правову позицію, яка викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року справа № 333/6020/16-ц.

Крім того, відповідно до п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення аліментів.

З огляду на викладені обставини, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що формула розрахунку пені за несвоєчасну сплату аліментів наступна: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %.

Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.

У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання.

Крім того, у разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %.

Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості.

У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %.

Визначаючи розмір пені за порушення строків сплати аліментів у розмірі 1800,00 грн., суд першої інстанції застосував саме таке правило, дослідивши обставини справи, докази, надані сторонами, та здійснивши їх правову оцінку, відповідно до ст. 196 СК України.

Щодо доводів заявника апеляційної скарги про стягнення з відповідача судових витрат у розмірі 4000,00 грн. на правничу допомогу, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються, зокрема, з витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно п. 1 ч. 1 цієї ж статті до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (ч. 2 ст. 137 ЦПК України).

За правилами п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України розподіл судових витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 21.09.2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково - на 6,1% (1800грн.:29511,03грн.х100% = 6,1%), суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивача понесені судові витрати на правничу допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 244,00 грн. (4000,00 грн. х 6,1% = 244,00 грн.), як того вимагає ст. 141 ЦПК України.

З підстав викладеного, є необгрунтованими і безпідставними доводи апеляційної скарги про те, що з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню пеня за несвоєчасну виплату аліментів за період з 01.04.2019 року по 31.06 2019 року у сумі 29 511,03 грн., та витрати на правничу допомогу у сумі 4000 грн.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції. Ніяких нових обставин, які не були предметом розгляду судом першої інстанції та могли вплинути на правильність висновків суду не виявлено і сторонами не надано таких нових доказів в суді апеляційної інстанції.

Ураховуючи, що судом першої інстанції повно та всебічно з`ясовані фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

З цих підстав та враховуючи вимоги ст. 141 ЦПК України, а також та те, що заявник апеляційної скарги звільнена від сплати судового збору за подання апеляційної скарги, колегія суддів також вважає за необхідне компенсувати Одеському апеляційному суду судовий збір у сумі 1362 грн. (908 грн. х 150%) за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надала суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які вонв посилається як на підставу своїх позовних вимог, заперечень проти оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція) не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, оскільки рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду - залишити без змін.

Оскільки зазначена справа згідно п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України є малозначною, то дана постанова в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 141, 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 21 вересня 2021 року залишити без змін.

Компенсувати Одеському апеляційному суду, , судовий збір у сумі 1362 грн. (одна тисяча триста шістдесят дві гривні) за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

О.С. Комлева

Т.В. Цюра