Ухвала

Іменем України

29 грудня 2022 року

м. Київ

справа № 185/7176/16-ц

провадження № 61-11137ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Ступак О. В.,

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство «Альфа Банк»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 19 липня 2022 року у складі колегії суддів: Єлізаренко І. А., Красвітної Т. П., Свистунової О. В.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2016 року Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Заочним рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 грудня 2016 року задоволено позовні вимоги. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором від 26 квітня 2007 року № 175/2674-КР2673 у розмірі 55 270,43 дол. США, з якої 24 955,01 дол. США - заборгованість за кредитом, 12 956,99 дол. США - заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом, 11 425,93 дол. США - пеня за несвоєчасне повернення кредиту, 5 932,50 дол. США - пеня за несвоєчасне повернення процентів. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 31 січня 2020 року замінено стягувача ПАТ «Укрсоцбанк» на його правонаступника - Акціонерне товариство «Альфа Банк» (далі - АТ «Альфа Банк») у виконавчому провадженні.

Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 31 січня 2020 року заочне рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 грудня 2016 року скасовано, справу призначено до судового розгляду в загальному порядку.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 червня 2021 року частково задоволено позовні вимоги АТ «Альфа Банк». Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Альфа Банк» заборгованість за кредитним договором у сумі 5 799,25 дол. США. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Додатковим рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 червня 2021 року стягнуто з АТ «Альфа Банк» на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 40 255,26 грн.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 19 липня 2022 року апеляційну скаргу АТ «Альфа-Банк» задоволено. Додаткове рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 червня 2021 року змінено. Зменшено стягнуту з АТ «Альфа-Банк» на користь ОСОБА_1 суму судових витрат з 40 255,26 грн до 5 384,20 грн, з яких: 384,20 грн - судовий збір за звернення із заявою про перегляд заочного рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 грудня 2016 року; 5 000,00 грн - витрати на правову допомогу.

Зменшуючи розмір стягнутих витрат, апеляційний суд керувався тим, що сума витрат на правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн є розумною та співмірною зі складністю справи, яка розглядалася у порядку спрощеного позовного провадження; ураховуючи критерій реальності адвокатських витрат і критерій розумності їхнього розміру, реально витрачений адвокатом час на надання послуг та їх обсяг, суд дійшов висновку, що заявлені вимоги є неспівмірними з наданими послугами, вартість послуг є завищеною, а тому наявні підстави для зменшення розміру витрат на правничу допомогу до 5 000,00 грн.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 10 листопада 2022 року засобами електронного зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Дніпровського апеляційного суду від 19 липня 2022 року у вказаній вище справі, в якій просить скасувати оскаржуване судове рішення скасувати та залишити в силі додаткове рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 червня 2021 року.

Касаційну скаргу заявник обґрунтовує тим, апеляційної інстанції при винесені оскаржуваної постанови застосував норми статей 137, 141, 263 ЦПК України та норми Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, а саме: у постановах Верховного Суду: від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19; у від 02 вересня 2020 року у справі № 329/766/18; від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц; від 07 липня 2021 року у справі № 910/12876/19 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Крім того, зазначає, що суд апеляційної інстанції не дав належної оцінки доказам поданим до суду відповідачем на підтвердження понесення ним витрат на правову допомогу, а навпаки врахував документи подані позивачем, хоча такі заперечення не містять жодних доказів неспівмірності витрат на правову допомогу.

Вказує, що втручання судів у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони суперечить принципу свободи договору.

Ухвалою Верховного Суду від 17 листопада 2022 року касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 залишено без руху. Надано строк для усунення недоліків: подання заяви про поновлення строку на касаційне оскарження та докази надсилання листом з описом вкладення копії касаційної скарги іншим учасникам справи.

У грудні 2022 року представник заявника надав матеріали на усунення недоліків, зокрема клопотання про поновлення строку, яке обґрунтовує тим, що матеріали справи не містять доказів вручення заявнику повного тексту постанови, з повним текстом судового рішення ознайомився лише 08 листопада 2022 року в Єдиному державному реєстрі судових рішень, а також надав докази надсилання листом з описом вкладення копії касаційної скарги АТ «Альфа-Банк».

Відповідно до частин першої та другої статті 390 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК України) касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Перевіривши доводи клопотання представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення та надані докази, суд вважає, що клопотання підлягає задоволенню, оскільки наведені доводи та надані на їх підтвердження докази свідчать про наявність поважних причин пропуску строку на оскарження, що є підставою для поновлення строку на касаційне оскарження постанови Дніпровського апеляційного суду від 19 липня 2022 року.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

Відповідно до частини шостої статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини перша, друга статті 133 ЦПК України).

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав (стаття 59 Конституції України).

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час ( стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Водночас, цивільно-процесуальним законодавством сформовані критерії, які підлягають застосуванню при визначенні розміру відшкодування витрат на правничу допомогу на користь сторони, яка виграла справу.

За змістом частин першої, другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до частин третьої - шостої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися (частина третя статті 141 ЦПК України).

Згідно з частиною восьмою статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Таким чином, ЦПК України передбачено основні критерії, які підлягають врахуванню при визначенні та розподілі судових витрат у вигляді правничої допомоги: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру та співмірність зі складністю справи і пропорційність до ціни позову.

Отже, сторона спору у договорі зі своїм адвокатом може визначати будь-яку ціну адвокатських послуг. Проте, суд, за результатами розгляду справи, здійснюючи розподіл судових витрат, в тому числі витрат на професійну правничу допомогу, зобов`язаний враховувати критерії, визначені законом.

Таке тлумачення норм процесуального закону узгоджується із практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ)

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Як убачається з оскаржуваного судового рішення, правова допомога відповідачу ОСОБА_1 надавалася адвокатським об`єднанням «Гапоненко Роман і партнери» на підставі договору про надання правової допомоги від 24 грудня 2019 року.

Відповідно до додаткової угоди № 1 від 20 травня 2021 року до договору про надання правової допомоги від 24 грудня 2019 року сторони вирішили збільшити на 100 000,00 грн, погоджений раніше розмір гонорару, що підлягає сплаті клієнтом. Розмір гонорару становить 147 000,00 грн.

На підтвердження витрат на правову допомогу, відповідачем ОСОБА_1 надано акт надання послуг від 24 травня 2021 року № 34, відповідно до якого відповідач ОСОБА_1 понесла витрати на гонорар за надання правової правничої допомоги згідно умов договору від 24 грудня 2019 року в сумі 47 000,00 грн та акт наданих послуг від 28 травня 2021 року № 35 на суму 100 000,00 грн.

Надано додаток до акту надання послуг від 24 травня 2021 року № 34 та до акту наданих послуг від 28 травня 2021 року № 35, відповідно до якого адвокатським об`єднанням надано ОСОБА_1 наступні послуги: ознайомлення з позовом - 2 години, аналіз законодавства та судової практики - 3 години, визначення правової позиції у справі та погодження з клієнтом - 1 година, підготовка та подання від імені клієнта заяви про перегляд заочного рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 грудня 2016 року - 3 години, підготовка та подання від імені клієнта заяви про виправлення описки в судовому рішенні - 1 година, підготовка та подання від імені клієнта заяви клопотання про проведення судової економічної експертизи - 1,5 години, підготовка та подання від імені клієнта письмових пояснень - 2,5 години, участь представника у судовому засіданні 18 травня 2020 року - 0,5 години, участь представника у судовому засіданні 25 січня 2021 року - 0,5 години, участь представника у судовому засіданні 02 березня 2021 року - 0,5 години, участь представника у судовому засіданні 05 квітня 2021 року - 0,5 години, участь представника у судовому засіданні 24 травня 2021 року - 1 година.

23 червня 2021 року представник АТ «Альфа Банк» надав суду першої інстанції письмові заперечення, в яких також просив відмовити у стягненні витрат на правову допомогу за недоведеністю або зменшити їх розмір. Свої заперечення представник позивача обґрунтував тим, що жодного документу, який мав би докази оплати відповідачем ОСОБА_4 заявленої суми витрат на правову допомогу, представник відповідача не надав. Зазначена сума гонорару в сумі 147 000,00 грн є явно завищеною, необґрунтованою та не була своєчасно заявлена відповідачем, в порядку статті 134 ЦПК України.

При вирішенні питання щодо відшкодування відповідачці витрат на професійну правничу допомогу судом апеляційної інстанції враховано складність справи, обсяг наданих адвокатом послуг, значення справи для сторін, а також той факт, що позовні вимоги банку задоволено частково, та керуючись принципом розумності, визначено розмір витрат, який підлягає відшкодуванню, а саме 5 000,00 грн.

Ураховуючи критерії розумності, співмірності та необхідності, Верховний Суд погоджується з висновком суду апеляційної інстанції щодо стягнення 5 000,00 грн у рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, оскільки вказаний розмір судових витрат є співмірним зі складністю справи.

Відповідно до висновків, сформульованих у постановах Верховного Суду від 07 листопада 2019 року у справі № 905/1795/18 та від 08 квітня 2020 року у справі № 922/2685/19, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Оскільки рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 червня 2021 року частково задоволено позовні вимоги АТ «Альфа Банк». Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Альфа Банк» заборгованість за кредитним договором у сумі 5 799,25 дол. США, на переконання Верховного Суду судові витрати на правничу допомогу у розмірі 40 255,26 грн, які стягнуто судом першої інстанції з позивача на користь відповідачки, зважаючи ціну позову та результат розгляду справи, є завищеними щодо іншої сторони спору - АТ «Альфа Банк» та є неспівмірними зі складністю справи.

Доводи касаційної скарги про те, що клопотання відповідача про зменшення витрат не містить обґрунтованих підстав неспівмірності заявленого розміру витрат, не заслуговують на увагу, оскільки апеляційний суд, зменшуючи розмір витрат на правничу допомогу до 5 000,00 грн, виходив з критерію реальності адвокатських витрат і критерію розумності розміру витрат на правничу допомогу, реально витрачений адвокатом час на надання послуг та їх обсяг, а тому їх розмір є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору та є співмірним із складністю справи.

Доводи касаційної скарги про те, що суди втрутилися у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару, є необґрунтованими, оскільки, зменшуючи розмір витрат на правничу допомогу до 5 000,00 грн, судами враховані обставини справи та висновки, сформульовані у постановах Верховного Суду від 07 листопада 2019 року у справі № 905/1795/18 та від 08 квітня 2020 року у справі № 922/2685/19 щодо завищення розміру гонорару, визначеного стороною та його адвокатом, по відношенню до іншої сторони.

Посилання заявника у касаційній скарзі на те, що суд апеляційної інстанції не врахував висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладені у від 02 жовтня 2019 року у справі № 211/3113/16-ц, від 06 листопада 2020 року у справі № 760/11145/18, від 13 травня 2021 року у справі № 903/277/20, від 19 листопада 2020 року у справі № 734/2313/17; постановах Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2021 року у справі № 550/936/18, від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 є безпідставними, оскільки судом апеляційної інстанцій враховано реальність та необхідність понесених стороною позивача витрат на правничу допомогу.

Доводи касаційної скарги не спростовують правильних висновків судів попередніх інстанцій, натомість зводяться до незгоди з наданою судом оцінкою доказам на підтвердження витрат на правову допомогу, проте в силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та здійснювати переоцінку доказів.

Отже, перевіривши зміст касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень, Верховний Суд дійшов висновку, що скарга є необґрунтованою, оскільки Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновки щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суди розглянули справу відповідно до такого висновку.

Керуючись статтею 390, пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Клопотання представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження постанови Дніпровського апеляційного суду від 19 липня 2022 року.

У відкритті касаційного провадження у справі за позовом Акціонерного товариства «Альфа Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргоюпредставника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 19 липня 2022 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І. Ю. Гулейков С. О. Погрібний О. В. Ступак