Справа № 606/2414/21 року
Р і ш е н н я

і м е н е м У к р а ї н и

24 березня 2022 року м.Теребовля

Теребовлянський районний суд в складі:

головуючого Малярчука В.В.

при секретарі Зіньковській Н.Д.

розглянувши заочно у відкритому судовому засіданні в місті Теребовлі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди завданої злочином,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди завданої злочином, у якому просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 в його користь 34000 грн. 00 коп., з яких 4000 грн. вартість мобільного телефону, 30000 грн. витрати на правову допомогу, крім того просить стягнути з відповідача в його користь моральну шкоду в розмірі 25000 грн. Мотивуючи тим, що згідно обвинувального акту у кримінальному провадженні, відомості внесено до ЄРДР 0000262 від 02.08.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, про те, що 01 серпня 2019 року, близько 15.00 години ОСОБА_2 перебуваючи поблизу житлового будинку, що за адресою АДРЕСА_1 , на грунті особистих неприязних відносин, умисно заподіяв позивачу декілька ударів лопатою по передпліччю лівої руки, фалангах пальців та правої нижньої кінцівки, спричинивши тим самим йому тілесні ушкодження у вигляді садна лівого передпліччя, ділянки правого променево - зап`ясткового суглоба а правої кисті, синця і садна правого стегна. В результаті нанесення вище вказаних ударів ОСОБА_1 , ОСОБА_3 отримав тілесні ушкодження, які відповідно до п. 2.3.3 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень (наказ № 6 МОЗ України, Київ, 1995) належать до легких. ОСОБА_2 повідомлено про підозру кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 125 КК України.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, позивач подав до суду заяву про слухання справи без його участі, позов підтримав та просив його задовільнити, посилаючись на мотиви викладенні в позовній заяві, та не заперечив проти заочного розгляду справи,.

Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, але не повідомив суд про причини своєї неявки.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Судом ухвалено рішення при заочному розгляді, відповідно до статті 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши та оцінивши докази, що є у справі, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, оскільки судом встановлено наступне:

01 серпня 2019 року близько 15 годин 00 хвилин ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували поблизу житлового будинку, що за адресою: АДРЕСА_1 . В цей час на грунті особистих неприязних відносин між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 виник словесний конфлікт. В ході даного конфлікту, ОСОБА_2 знаючи про те, що здоров`я будь-якої людини рівною мірою охороняється законом і протиправне посягання на нього є кримінально караним, діючи цілеспрямовано, реалізуючи свій злочинний умисел на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_1 , тримаючи в руках лопату наніс нею близько п`яти ударів (точну кількість ударів в ході досудового розслідування не встановлено), по передпліччю лівої руки, фалангах пальців та правої нижньої кінцівки ОСОБА_1 , чим спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді садна лівого передпліччя, ділянки правого променево-зап`ясткового суглоба та правої кісті, синця і садна правого стегна. В результаті нанесення вище вказаних ударів ОСОБА_2 , ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження, які відповідно до п. 2.3.3 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень (наказ № 6 МОЗ України, Київ, 1995) належать до легких. Своїми умисними діями, що виразились в умисному заподіянні ОСОБА_1 легких тілесних ушкоджень, ОСОБА_2 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України.

З приводу вказаного конфлікту Теребовлянським ВП ГУНП в Тернопільській області було розпочато кримінальне провадження № 0000262 від 02.08.2019 року.

Ухвалою Теребовлянського районного суду від 13.09.2021 року закрито кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_2 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, та звільнити його від кримінальної відповідальності у звязку із закінченням строків давності. Цивільний позов потерпілого ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, залишено без розгляду. У стягненні із ОСОБА_2 в корисиь ОСОБА_1 10000 грн. витрат на правову допомогу відмовлено.

Позивач ОСОБА_1 просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 в його користь 4000 грн. 00 коп. матеріальної шкоди за втрачений мобільний телефон.

Відповідно до частини 1 статті 22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до частини 1 статті 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Однак, в матеріалах справи відсутні докази щодо завдання неправомірними діями майнової шкоди відповідачем ОСОБА_2 позивачу ОСОБА_1 щодо втрати мобільного телефона марки Xiao-Redmi Note -4x вартістю 4000 грн.

Внаслідок протиправних дій ОСОБА_2 ОСОБА_1 зазнав моральної шкоди, оскільки йому заподіяно душевних страждань, суть яких полягає у тому, що йому було порушено нормальний звичний спосіб життя, емоційні переживання, які негативно вплинули на стан здоров`я. Зазначена подія призвела до зниження працездатності, що знову таки поглиблювало негативні переживання. Звичні стосунки порушилися, у зв`язку з чим він змушений прикласти додаткових зусиль, значних фізичних, душевних та матеріальних ресурсів для відновлення свого звичайного способу життя. Після незаконних, злочинних дій відносно нього, він відчуває почуття незахищеності, приниженої честі та гідності, образи, досади.

У зв`язку з переліченими обставинами, у ОСОБА_2 було порушено його нормальний, до цього звичний спосіб життя, що в подальшому викликало у нього депресивний стан.

Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до частини 1 статті 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до пункту 2 та 4 частини 2 статті 23 Цивільного кодексу України, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів та у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до пункту 2 ч. 3 ст. 23 Цивільного кодексу України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ст. 280 Цивільного кодексу України якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню.

Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до частини 1 статті 1167 Цивільного кодексу України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Із врахуванням душевних страждань позивача ОСОБА_1 його переживань та порушення звичного способу життя спричиненого протиправною поведінкою відповідача ОСОБА_2 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди завданої злочином слід задовольнити частково стягнувши з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 15000 грн. 00 коп. моральної шкоди, спричиненої протиправною поведінкою відповідача.

Позивач ОСОБА_1 просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 в його користь судові витрати, понесені позивачем, пов`язані з розглядом справи на професійну правничу допомогу в розмірі 30000 грн., з яких 15000 грн. він поніс в ході розгляду в суді кримінального провадження № 0000262 від 02.08.2019 року, та 15000 грн. витрати на правничу допомогу пов`язані з розглядом цивільної справи про стягнення моральної та матеріальної шкоди (№ 606/2114/21).

Згідно договору від 15.09.2021 року адвокат Мовчан Анатолій Омелянович надавав правову допомогу ОСОБА_1 .

Згідно свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 369 Мовчан Анатолій Омелянович має право на заняття адвокатською діяльністю.

Згідно розрахуноку використаного часу, гонорару та поточних витрат від 15.09.2021 року в період з 09.01.2020 року по даний час у кримінальному провадженні № 0000262 від 02.08.2019 року адвокат виконав та передав наступні роботи їх вартість становить 15000 грн., з яких 2000 грн. прийняття справи та досудове ознайомлення з матеріалами справи, 2000 грн. підготовка цивільного позову до суду, 2000 грн. виїзна участь у проведенні ознайомленням з місцем події, 9000 грн. участь у судових засіданнях.

Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Однак, питання про розподіл процесуальних витрат за результатами судового розгляду у кримінальному провадженні вирішується, у тій справі, в якій вони були понесені, за правилами КПК України. Якщо це питання не було вирішене судом, сторони кримінального провадження, свідок, експерт, спеціаліст і перекладач мають можливість оскаржити в цій частині ухвалене у справі судове рішення в апеляційному та касаційному порядку. А тому такі витрати не можуть бути стягнуті з обвинуваченого за позовом, поданим за правилами цивільного судочинства.

Колегія суддів ККС вважала, що питання, які стосуються розподілу судових витрат, вирішуються під час судового розгляду кримінального провадження у порядку, визначеному нормами КПК щодо цивільного позову.

А правовий висновок, викладений у постанові ВП ВС від 21 листопада 2018 року (справа № 462/6473/16-ц, провадження № 14-400цс18) про неможливість розгляду питання щодо цивільного позову, у тому числі й у частині стягнення процесуальних витрат у порядку цивільного судочинства, перешкоджає захисту порушених майнових прав особи у випадках, коли ці питання не були вирішені під час судового розгляду кримінального провадження або якщо немає інших підстав для скасування судових рішень судами вищих інстанцій, крім неправильного застосування закону щодо вирішення цивільного позову.

ВП ВС зазначила, що у постанові від 21 листопада 2018 року (справа № 462/6473/16-ц, провадження № 14-400цс18) ВП ВС не вирішувала спір, який виник щодо цивільного позову у кримінальному провадженні, та не висловлювалася щодо порядку розгляду цивільного позову. Тобто висновків про неможливість розгляду питання щодо цивільного позову у порядку цивільного судочинства ВП ВС не робила. Натомість наведена справа та висновки у ній стосуються виключно питання розподілу процесуальних витрат у кримінальному провадженні.

ВП ВС не знайшла підстав для відступу від правового висновку, висловленого нею раніше у постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 462/6473/16-ц (провадження № 14-400цс18), оскільки процесуальні витрати, понесені у кримінальному провадженні, не є збитками, що можуть бути стягнуті шляхом подання цивільного позову до обвинуваченого. Такі витрати повинні бути розподілені судом у межах розгляду того кримінального провадження, у ході розгляду якого вони виникли.

Разом з тим, ВП ВС дійшла висновку, що потерпілий від кримінального правопорушення має право клопотати перед судом про визначення грошового розміру процесуальних витрат, які повинні бути йому компенсовані. Таке право залишається у потерпілого незалежно від того, чи розгляд кримінального провадження завершено винесенням обвинувального вироку або ж ухвали про закриття кримінального провадження.

Таким чином суд вважає, що судові витрати, понесені позивачем, пов`язані з розглядом справи на професійну правничу допомогу за період з 09.01.2020 року по даний час у кримінальному провадженні № 0000262 від 02.08.2019 року в розмірі 15000 грн. не підлягають стягненню.

Крім того позивач ОСОБА_1 просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 в його користь 15000 грн. витрати на правничу допомогу пов`язані з розглядом цивільної справи про стягнення моральної та матеріальної шкоди (№ 606/2114/21)

На підтвердження понесених витрат позивач надав суду копію договору від 15.09.2021 року, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 369.

Згідно ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, в тому числі, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За правилами ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

Предметом Договору від 15.09.2021 року про надання правничої допомоги, визначено надання правничої допомоги по цивільній справі про відшкодування збитків, завданих злочином (за результатами кримінального провадження № 0000262 від 02.08.2019 року), в тому числі за окремими дорученнями клієнта (п.1.1).

Як вбачається із матеріалів справи, інтереси позивача представляв адвокат Мовчан Анатолій Омелянович, згідно свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 369.

При цьому, як вже вказувалося до матеріалів справи додано розрахунок використаного часу, гонорару та поточних витрат від 15.09.2021 року за період з 09.01.2020 року по даний час у кримінальному провадженні № 0000262 від 02.08.2019 року, - отримання послу правової допомоги та їх вартість становить 15000 грн. та договір від 15.09.2021 року про надання правничої допомоги.

Новою редакцією ЦПК (частиною 2 статті 137) встановлено, що для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Розмір витрат на правничу допомогу адвоката встановлюється судом на підставі детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон) визначено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до частин першої та другої статті 30 Закону гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Виходячи зі змісту положень частини третьої статті 27 Закону до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Статтею 627 ЦК України закріплено принцип свободи договору, який полягає у визначенні за суб`єктом цивільного права можливості укладати договір або утримуватися від його укладання, а також визначати його зміст на свій розсуд відповідно до досягнутої з контрагентом домовленості.

Разом з тим, згідно ч.4 ст 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Зваживши надані представником позивача докази на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу суд вважає, що позивачем не надано достатніх доказів щодо детального опису виконуваних адвокатом робіт, а саме що малося на увазі - консультування клієнта стовно прав позивача, процедури провадження в суді, й узагальнення судової практики щодо стягнення матеріальної та моральної шкоди, і в чому саме полягала підготовка до судового засідання у цивільній справі.

Окрім цього суд не бере до уваги те, що кошти, які просить стягнути адвокат за розрахунком виконаних робіт від 15.09.2021 року про надання правничої допомоги в розмірі 15000 грн., як судові витрати у циільній справі, так як вказаний розрахунок стосуєтьсяя виконаних робіт та послуг за надані правову допомогу під час розслідування та судового розгляду кримінального провадження № 0000262.

Крім того, позивачем не додано до матеріалів справи квитанції про оплату гонорару за договором про надання правничої допомоги від 15.09.2021 року.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди завданої злочином слід задоволити частково, стягнувши з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 15000 грн. 00 коп. моральної шкоди, спричиненої протиправною поведінкою відповідача, а у решті позову відмовити, у зв`язку із безпідставністю заявлених позовних вимог.

Також слід стягнути з ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 992 грн. 40 коп. в дохід держави за звернення до суду позивача з немайновим позовом.

Керуючись ст. ст. 81, 263, 265 ЦПК України, ст.ст.11, 16, 22, 23, 280, 1166, 1167, 1195 ЦК України, Пленум Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 15000 грн. 00 коп. моральної шкоди, спричиненої протиправною поведінкою відповідача.

У решті позовних вимог відмовити, у зв`язку з безпідставністю заявлених позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 992 грн. 40 коп. в дохід держави за звернення до суду позивача з немайновим позовом.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Розяснити учасникам справи, що інформацію щодо справи що розглядалася вони можуть отримати на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет - http://tr.te.court.gov.ua.

ГОЛОВУЮЧИЙ В.В. МАЛЯРЧУК