РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2022 рокусмт ПетровеСправа № 941/1675/20
Провадження № 2/941/13/22

Петрівський районний суд Кіровоградської області

в складі: головуючого судді - Колесник С. І.

при секретарі - Молдавської А.М.

представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - Харути В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Петрове Кіровоградської області цивільну справу за позовом Приватного сільськогосподарського підприємства «Зарічне» до ОСОБА_2 , про визнання договору оренди землі поновленим, визнання укладеною додаткової угоди про поновлення договору, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача звернувся до суду з позовом, мотивуючи тим, що 23 квітня 2009 року між позивачем та відповідачем був укладений договір оренди землі, за яким відповідачка передала в довгострокове платне користування ПСП «Зарічне» належну їй земельну ділянку, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Новостародубської сільської ради Петрівського району Кіровоградської області, загальною площею 4,42 га., строком на 10 років. Державна реєстрація договору була проведена у «Кіровоградській регіональній філії ДП Центр державного земельного кадастру» 30 квітня 2010 року за № 73. 28 березня 2020 року Приватне сільськогосподарське підприємство «Зарічне» направило на адресу орендодавця ОСОБА_2 повідомлення № 89 про намір реалізувати своє переважне право на поновлення договору із приєднаними до нього проектами відповідних додаткових угод.

Однак, направлене на її адресу повідомлення відповідачка залишила без відповіді та реагування і у визначений ч. 5 ст. 33 Закону місячний термін не погодилась а ні на поновлення договору шляхом підписання відповідної додаткової угоди в пропонованій орендарем редакції, а ні висловила будь-яких заперечень щодо його поновлення, так само як і не запропонувала власних умов поновлення договору, тому після закінчення строку дії договору ПСП «Зарічне» продовжило використовувати орендовану земельну ділянку, якій після здійснення її державної реєстрації було присвоєно кадастровий номер :02:000:0830 та зазначена площа 4.4150 га. Так, восени 2019 року зазначена земельна ділянка була засіяна озимим ріпаком, збирання якого було проведено в липні 2020 року, тобто уже після закінчення календарного строку дії договору оренди від 23.04.2009 року. Зважаючи на відсутність заперечень відповідачки проти продовження використання позивачем її земельної ділянки, після збирання врожаю озимого ріпаку на даній ділянці протягом липня - листопада 2020 року був виконаний комплекс робіт з підготовки її до посіву навесні 2021 року силосної кукурудзи, що включає в себе поверхневий обробіток та культивацію земельної ділянки, внесення мінеральних добрив. В той же час, відповідачкою була отримана в повному обсязі орендна плата за використання земельної ділянки протягом всього 2020 року, а не частково за період користування даним об`єктом нерухомості до моменту закінчення календарного строку дії договору. Однак, після отримання орендної плати в жовтні поточного року відповідачка заявила, що надалі не бажає продовжувати орендні відносини з позивачем та вимагає негайно повернути на її користь належну їй земельну ділянку, а тому представник позивача просить суд визнати вищевказаний договір оренди землі поновленим, визнати укладеною додаткову угоду про поновлення договору оренди землі від 23.04.2009 року, а також стягнути з відповідачки на користь позивача понесені судові витрати по оплаті судового збору в сумі 4204 грн.

Представник відповідача ОСОБА_3 надала до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що вимоги позивача ґрунтуються на тому, що ним у передбачені законом та договором оренди від 23 квітня 2009 року строки було направлено відповідачу лист щодо поновлення дії договору на 10 календарних років та проект додаткової угоди. Вказуючи на недобросовісність дій відповідача у даній справі, зокрема, щодо ненадання відповіді на даний лист та не підписання додаткової угоди, вказаний вище договір оренди землі вважається поновленим, згідно вимог ст. 33 Закону України "Про оренду землі». Однак, на її думку, з позицією позивача по справі неможливо погодитись, виходячи з того, що для застосування частини першої статті 33 Закону України "Про оренду землі" та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди згідно з частинами другою, третьою, четвертою та п`ятою цього закону необхідно встановити такі юридичні факти: орендар належно виконує свої обов`язки за договором; орендар до закінчення строку дії договору повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди; орендодавець протягом місяця не повідомив орендаря про наявність заперечень та своє рішення. Однак, позивачем жодної з цих умов не було дотримано. Крім того орендарем не було застраховано об`єкт оренди на весь період дії договору, що передбачено п.33 Договору оренди землі, а також у порушення вимог чинного законодавства, орендар здійснив реєстрацію договору оренди через 1 рік після його фактичного укладення та передачі земельної ділянки у користування, що відбулось 23.04.2009 року за актом приймання - передачі землі, чим безпідставно продовжив строк дії договору оренди ще на один рік, що є істотною умовою договору оренди та порушенням домовленості з орендодавцем щодо строку дії договору оренди. Також зазначає, що до закінчення строку дії договору, маючи намір самостійно обробляти свою земельну ділянку, відповідачка намагалась особисто вручити лист - повідомлення від 16 липня 2019 року, відповідно до якого орендодавець повідомила орендаря про намір припинити дію договору оренди та про неможливість поновлення дії договору оренди на новий строк, однак юрист підприємства відмовився отримувати даний лист, і вказав на необхідність направлення його поштовим зв`язком, тому відповідачка відправила зазначений лист засобами поштового зв`язку у липні 2019 року, фактично задовго до закінчення його дії, адже на її думку, строк дії договору відраховувався з квітня 2009 року.

Представник позивача ОСОБА_1 в свою чергу подав відповідь на відзив, посилаючись на те, що пунктами 33 - 35 договору оренди землі від 23.04.2009 року було передбачено, що згідно з цим договором об`єкт оренди підлягає страхуванню на весь період дії договору. Страхування об`єкту оренди здійснює орендар. Сторони домовились про те, що у разі невиконання свого обов`язку стороною, яка повинна згідно з цим договором застрахувати об`єкт оренди, друга сторона може застрахувати його і вимагати відшкодування витрат на страхування. Таким чином, на його думку, наведеними вище положеннями договору, що повинні розглядатися виключно та у комплексі і у взаємозв`язку одне з одним, сторони визначили чіткий механізм взаємодії в рамках існування орендних правовідносин, за якого у випадку, коли об`єкт оренди не буде застрахований орендарем, орендодавець набуває право застрахувати його самостійно та вимагати від орендаря відшкодування понесених витрат. Крім того, вдаючись до голослівних стверджень з приводу нібито навмисного нездійснення позивачем державної реєстрації договору оренди землі від 23.04.2009 року протягом тривалого часу (1 рік), відповідачка, всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, не надає до суду ніяких доказів існування таких обставин. За словами представника позивача, зазначений договір був поданий позивачем на державну реєстрацію одразу після його укладення у загальному порядку, без будь-якого свідомого та навмисного затягування цього процесу. В той же час, необгрунтовано довготривале виконання своїх безпосередніх функцій органом державної влади, що станом на 2009 рік займався здійсненням державної реєстрації договорів оренди землі на території Петрівського району Кіровоградської області, та за дії якого позивач не несе відповідальності, призвело до того, що така реєстрація була проведена тільки в квітні 2010 року, однак, на його думку, це в жодному разі не може свідчити про порушення орендарем своїх обов`язків за договором, тому відповідно повністю бездоказові твердження відповідачки не заслуговують на увагу. Крім того вважає, що посилання відповідачки на лист від 16.07.2019 року, доказом пред`явлення таких претензій слугувати не може, оскільки в матеріалах справи № 941/1675/20, відсутні будь-які підтверджуючі матеріали не тільки його отримання позивачем, але й направлення на адресу позивача. Натомість матеріалами справи повністю підтверджується факт вчинення відповідачкою дій по фактичному виконанню договору оренди у вигляді отримання орендної плати в повному обсязі і за 2019 рік, і за 2020 рік, тобто коли за її твердженнями вона вже вважала договір припиненим та не бажала продовження користування ПСП «Зарічне» її майном.

Представник відповідача ОСОБА_3 подала заперечення на відповідь на відзив, посилаючись на те, що орендодавець дійсно у випадку невиконання свого обов`язку орендарем може застрахувати його самостійно і вимагати відшкодування витрат, однак це є його правом, а не обов`язком. Таким чином, правовий контекст взаємовідносин зі страхування об`єкта оренди зводиться до визначення за орендарем обов`язку, а за орендодавцем права, однак доказів виконання свого обов`язку позивачем не надано, відтак, має місце порушення орендарем умов договору в цій частині. Також зазначає що, відповідно до законодавства, державна реєстрація договору оренди ділянки, договору суборенди земельної ділянки (її частини) здійснюється протягом 14 календарних днів з дня подання документів, відтак, доводи позивача, щодо того, що саме державним реєстратором було допущено затримку державної реєстрації на 1 рік, є безпідставними та не підтверджуються належними доказами по справі. Крім того восени 2019 року (під час дії договору оренди) позивач засіяв ділянку культурою, урожай з якої мав збиратися тільки у червні-липні поточного року, тобто після 30 квітня 2020 року і очевидно, що після припинення дії договору оренди, тому й сплатив відповідачу орендну плату за фактичний час користування земельною ділянкою, однак, на її думку, це жодним чином не може свідчити про згоду останньої на продовження дії договору оренди землі.

Представник позивача Ковальов Д.І. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позові.

Відповідачка ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3 в судовому засіданні проти задоволення позову заперечили з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву.

Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, показання свідків, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до наступних висновків.

В судовому засіданні встановлено, що 23 квітня 2009 року між Приватним сільськогосподарським підприємством «Зарічне» та ОСОБА_2 було укладено договір оренди землі, за яким відповідачка передала в довгострокове платне користування ПСП «Зарічне» належну їй земельну ділянку, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Новостародубської сільської ради Петрівського району Кіровоградської області, загальною площею 4,42 га , строком на 10 календарних років (а.с.6-7).

В день підписання договору сторонами було підписано також акт про передачу та прийом земельної ділянки, яка передається в оренду, однак державна реєстрація вищевказаного договору була проведена у «Кіровоградській регіональній філії ДП Центр державного земельного кадастру» лише 30 квітня 2010 року за № 73 (а.с.8).

Згідно довідки ПСП «Зарічне» №290 від 23 листопада 2020 року, земельна ділянка кадастровий номер :02:000:0830, площею 4,4150 га., належна громадянці ОСОБА_2 ? згідно з нумерацією полів за внутрішньогосподарським поділом ПСП «Зарічне», розташовується на полі №37 на території Новостародубської сільської ради Петрівського району Кіровоградської області (а.с.15).

Як вбачається з п.8 вищезазначеного договору, після закінчення строку договору оренди орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію (а.с.6-7).

28.03.2020 року орендар ПСП «Зарічне» звернувся до орендодавця ОСОБА_2 з повідомленням № 89 про намір реалізувати своє переважне право на поновлення договору із приєднаними до нього проектами відповідних додаткових угод (а.с.9).

В той же час, оскільки восени 2019 року зазначена земельна ділянка була засіяна озимим ріпаком, збирання якого було проведено в липні 2020 року, тобто уже після закінчення календарного строку дії договору оренди від 23.04.2009 року, зважаючи на відсутність заперечень відповідачки проти продовження використання позивачем її земельної ділянки, після збирання врожаю озимого ріпаку на даній ділянці протягом липня - листопада 2020 року був виконаний комплекс робіт з підготовки її до посіву навесні 2021 року силосної кукурудзи, а також виплачено їй в повному обсязі орендну плату за використання земельної ділянки протягом всього 2020 року (а.с.16-29).

Таким чином орендар вважав, що оскільки він продовжив користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору, а орендодавець впродовж місяця після спливу цього строку відповідно до ч. 5 ст. 33 Закону у місячний термін не погодилась а ні на поновлення договору шляхом підписання відповідної додаткової угоди в пропонованій орендарем редакції, а ні висловила будь-яких заперечень щодо його поновлення, так само як і не запропонувала власних умов поновлення договору, останній є поновленим на той самий строк в силу закону, у зв`язку з чим він звернувся до суду з позовними вимогами про визнання вищевказаного договору оренди землі поновленим та визнання укладеною додаткової угоди про поновлення договору оренди землі від 23.04.2009 року.

В частині 1 статті 15 ЦК України, визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини 1 статті 16 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 1, ч. 1 ст. 2 Закону України «Про оренду землі» в редакції від 14.10.2008 року, тобто чинній на момент укладення договору, оренда землі це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

За приписами частин 1-5 статті 33 Закону України «Про оренду землі», чинній на момент укладення договору, по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди.

В той же час за частиною 6 ст.33 вищевказаного Закону у редакції, чинній на момент укладення договору, врегульовано пролонгацію договору оренди землі на тих самих умовах і на той самий строк, якщо орендар, який добросовісно виконував умови договору оренди, направив на адресу орендодавця в установлені строки лист-повідомлення з пропозицією укласти договір на новий строк та продовжував користуватися земельною ділянкою, а орендодавець у місячний строк після закінчення строку дії договору оренди не надав відповіді на лист-пропозицію орендаря.

Таким чином, для застосування даних норм статті 33 Закону України «Про оренду землі» та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди згідно з частинами 1-5, а також і 6 цього закону, необхідно встановити такі чотири юридичні факти , які зазначені у постанові ВП ВС від 22.09.20 у справі №159/5756/18:

орендар належно виконує свої обов`язки за договором;

до закінчення строку дії договору повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом укладення договору на новий строк;

до листа-повідомлення додав проект додаткової угоди;

орендодавець протягом місяця не повідомив орендаря про наявність заперечень та своє рішення.

На думку ВП ВС, згідно з частинами 1-5, а також і 6 Закону України «Про оренду землі», виникненню в орендодавця обов`язку прийняти рішення про поновлення договору або про наявність заперечень щодо цього з надсиланням відповідного листа-повідомлення має передувати, зокрема, обов`язкове звернення орендаря з повідомленням та проектом додаткової угоди.

Розглядаючи всудовому засіданні доводи позивача про належне виконання орендарем своїх обов`язків за спірним договором, суд дійшов наступних висновків.

Так, відповідно до п.33 вищевказаного договору оренди землі , сторони домовились, що об`єкт оренди за договором підлягає страхуванню на весь період дії договору (а.с.6-7).

При цьому згідно п.34 договору, страхування об`єкта оренди здійснює орендар. Також сторони домовилися про те , що у разі не виконання свого обов`язку стороною яка повинна згідно з цим договором застрахувати об`єкт оренди друга сторона може застрахувати його і вимагати відшкодування витрат на страхування (п.35).

Однак у порушення цих умов договору орендар не здійснив страхування земельної ділянки протягом усього строку дії договору оренди землі та не надав суду доказів виконання свого обов`язку.

При цьому суд не сприймає твердження позивача, що наведені вище положення договору повинні розглядатися виключно та у комплексі і у взаємозв`язку одне з одним, так як сторони визначили чіткий механізм взаємодії в рамках існування орендних правовідносин, за якого у випадку, коли об`єкт оренди не буде застрахований орендарем, орендодавець набуває право застрахувати його самостійно та вимагати від орендаря відшкодування понесених витрат, оскільки правовий контекст взаємовідносин зі страхування об`єкта оренди зводиться до визначення за орендарем обов`язку, а за орендодавцем права, однак доказів виконання свого обов`язку позивачем не надано, відтак, має місце порушення орендарем умов договору в цій частині.

Також згідно п.43 спірного договору, цей договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації (а.с. 6-7).

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про оренду землі» в редакції, чинній на момент укладення договору, орендар земельної ділянки зобов`язаний приступати до використання земельної ділянки в строки, встановлені договором оренди землі, зареєстрованим в установленому законом порядку.

Як вбачається з п. 31 спірного договору, обов`язок проведення реєстрації договору оренди покладено саме на орендаря, який зобов`язаний приступити до використання землі в строки, встановлені договором оренди землі, зареєстрованим в уставленому законом порядку, і згідно п. 20 вищевказаного договору , передача земельної ділянки орендодавцю здійснюється у 10-денний термін після державної реєстрації цього договору за актом приймання передачі (а.с.6-7).

Однак орендар здійснив державну реєстрацію договору оренди земельної ділянки відповідачки лише 30 квітня 2010 року, через тривалий проміжок часу після його фактичного укладення та передачі земельної ділянки у користування, що відбулось 23.04.2009 року за актом приймання передачі землі , чим безпідставно продовжив строк дії договору оренди ще на один рік, що є істотною умовою договору оренди та порушенням домовленості з орендодавцем щодо строку його дії.

Посилання позивача на те, що ним було своєчасно подано пакет документів для проведення державної реєстрації договору оренди землі відповідному органу державної влади, та реєстрація через рік відбулась саме з вини зазначеного органу, не підтверджується жодними доказами у справі.

Крім того, дані доводи спростовуються «Порядком ведення Книги записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі», що затверджений Постановою КМУ від 09.09.2009 року № 1021, який діяв на час реєстрації договору оренди землі, зокрема, п. 16-4, відповідно до якого державна реєстрація договору оренди земельної ділянки, договору суборенди земельної ділянки (її частини) здійснювалася протягом 14 календарних днів з дня подання документів.

Відтак, доводи позивача щодо того, що саме державним реєстратором було допущено затримку державної реєстрації на 1 рік, є безпідставними та не підтверджуються належними доказами по справі.

Що стосується юридичного факту, що до закінчення строку дії договору орендар повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом укладення договору на новий строк, то він також всудовому засіданні не знайшов свого підтвердження, виходячи з наступного.

Згідно матеріалів справи, 28 березня 2020 року після спливу визначеного сторонами десятирічного строку дії договору оренди від 23.04.2009 року, Приватне сільськогосподарське підприємство «Зарічне» направило на адресу орендодавця ОСОБА_2 повідомлення № 89 про намір реалізувати своє переважне право на поновлення договору із приєднаними до нього проектами відповідних додаткових угод.

На підтвердження доказів направлення вказаного повідомлення із проектами додаткових угод представник позивача надав квитанцію установи поштового зв`язку про прийняття поштового відправлення від 28.03.2022 року на поштовому відділенні с.Новий Стародуб Петрівського району Кіровоградської області, опис вкладення у цінний лист, заповненого відправником, у якому мається перелік документів, які направлялися, а саме: повідомлення про намір реалізувати першочергове право на поновлення оренди та додаткова угода про поновлення договору оренди, а також витяг з журналу реєстрації вихідної кореспонденції ПСП «Зарічне» за 2020 рік, у якому під вихідним номером 89 від 28.03.2020 року зазначено лист повідомлення про намір скористатися переважним правом оренди, проект додаткової угоди на ім`я ОСОБА_2 (а.с.9-14).

Однак, суд вважає, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження своєчасного направлення листа повідомлення та додаткової угоди, на підставі яких можливо встановити дійсні обставини справи, з таких підстав.

Відносини між операторами поштового зв`язку і користувачами їх послуг, регулюються Законом України «Про поштовий зв`язок» та «Правилами надання послуг поштового зв`язку», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 5 березня 2009 року № 270.

Цим Законом, зокрема, визначено, що пересилання поштових відправлень (поштових переказів) це сукупність операцій з приймання, обробки, перевезення та доставки (вручення) поштових відправлень (поштових переказів). Послуги поштового зв`язку - це продукт діяльності оператора поштового зв`язку з приймання, обробки, перевезення та доставки (вручення) поштових відправлень, виконання доручень користувачів щодо поштових переказів, банківських операцій, спрямований на задоволення потреб користувачів.

Водночас, Правила надання послуг поштового зв`язку (далі-Правила), встановлюють порядок надання послуг поштового зв`язку, права та обов`язки операторів поштового зв`язку і користувачів послуг поштового зв`язку та регулюють відносини між ними.

За приписами п.п. 8, 10 Правил оператори поштового зв`язку надають послуги з пересилання внутрішніх та міжнародних поштових відправлень, поштових переказів та зобов`язані забезпечувати надання послуг поштового зв`язку встановленого рівня якості відповідно до нормативно-правових актів, що регламентують діяльність операторів поштового зв`язку, умов договору. До внутрішніх поштових відправлень належать: серед іншого, листи - з оголошеною цінністю.

Згідно п.11 Правил, поштові відправлення залежно від технології приймання, обробки, перевезення, доставки/вручення поділяються на прості, рекомендовані, без оголошеної цінності, з оголошеною цінністю.

У розумінні Правил - поштове відправлення з оголошеною цінністю - реєстровані лист, бандероль, посилка, прямий контейнер, які приймаються для пересилання з оцінкою вартості вкладення, визначеною відправником. Реєстроване поштове відправлення - поштове відправлення, яке приймається для пересилання з видачею розрахункового документа, пересилається з приписуванням до супровідних документів та вручається одержувачу під розписку. Одержувач - це адресат або особа, уповноважена ним на одержання поштового відправлення, коштів за поштовим переказом.

Згідно п.19, 21 Правил внутрішні поштові відправлення з оголошеною цінністю можуть прийматися для пересилання з описом вкладення та/або з післяплатою.

При цьому, п.61 Правил передбачено, що у разі приймання внутрішніх поштових відправлень з оголошеною цінністю з описом вкладення бланк опису заповнюється відправником у двох примірниках. Працівник поштового зв`язку повинен перевірити відповідність вкладення опису, розписатися на обох його примірниках і проставити відбиток календарного штемпеля. Один примірник опису вкладається до поштового відправлення, другий видається відправникові. На примірнику опису, що видається відправникові, працівник поштового зв`язку повинен зазначити номер поштового відправлення. За бажанням відправника на примірнику опису, що вкладається до поштового відправлення, вартість предметів може не зазначатися.

Таким чином , відповідно до вищезазначених приписів, поштовому відправленню - опису вкладення у цінний лист та квитанції установи поштового зв`язку про прийняття поштового відправлення, наданих позивачем на підтвердження своїх позовних вимог, потрібно присвоїти статус реєстрованого листа з оголошеною цінністю, з описом.

В такому випадку відповідно до п.п. 89,104 Правил реєстровані поштові відправлення, в тому числі з оголошеною цінністю, повинні вручатися одержувачам за умови пред`явлення ними паспорта громадянина України та інших документів, що посвідчують особу згідно із законодавством, або відповідної довіреності, засвідченої в установленому законодавством порядку.

У разі отримання інших реєстрованих поштових відправлень, поштових переказів одержувач заповнює відповідний бланк повідомлення: зазначає найменування, серію та номер пред`явленого документа, дату одержання та ставить свій підпис. (п.105 Правил).

Виходячи із системного аналізу наведених норм Закону України «Про поштовий зв`язок» та Правил надання послуг поштового зв`язку, відповідач ОСОБА_2 повинна була отримати під підпис на підставі пред`явленого одержувачем документареєстрований лист з оголошеною цінністю, з описом, направлений на її адресу ПСП «Зарічне» 28.03.2020 року.

Але в матеріалах справи відсутня розписка з відповідною відміткою працівника поштового зв`язку, а також заповнена форма поштових документів про те, що ОСОБА_2 отримала під підпис на підставі пред`явленого одержувачем документареєстрований лист з оголошеною цінністю, з описом, направлений на її адресу ПСП «Зарічне» 28.03.2020 року.

Як зазначила в судовому засідання відповідач, у серпні 2020 року вона перебувала у справах на поштовому відділенні зв`язку Чечеліївської ТПС Петрівського району Кіровоградської області АТ «Укрпошта», і працівником вказаного відділення їй було вручено без розписки поштове відправлення (поштовий конверт), в якому містився опис вкладення у цінний лист з відбитком календарного штемпеля з датою «28.03.2020», направлений на її адресу ПСП «Зарічне» .

Вказані обставини справи підтверджуються відповіддю АТ «Укрпошта» від 16.02.2021 року №208, у якій повідомлено, що не можуть надати підтверджуючі документи щодо вручення поштового відправлення №843 від 28.03.2020 року, адресованого на ім`я ОСОБА_2 за вказаною адресою, оскільки у відділенні відсутній документ з підписом одержувача (а.с.75).

Крім цього, як вбачається з відповіді АТ «Укрпошта» від 02.03.2021 року №278, згідно системи відстежень АТ «Укрпошта» поштове відправлення №843 взагалі не зареєстроване в системі товариства (а.с.84).

Таким чином встановлені обставини справи спростовують покази допитаного в суді свідка ОСОБА_4 , яка є співробітником відділення поштового зв`язку с. Новий Стародуб Кіровоградської дирекції АТ «Укрпошта», що саме 28.03.2020 року вона приймала до пересилання у даному відділенні поштового зв`язку цінний лист ПСП «Зарічне», адресований відповідачці ОСОБА_2 , в якому містилось повідомлення орендаря про намір реалізувати належне йому переважне право на поновлення договору оренди від 23.04.2009 року з приєднаними до нього двома екземплярами проектів відповідних додаткових угод, перевіряла вміст поштового конверту, засвідчувала його власноручним підписом на описі вкладення та календарним штампом, власноручно заповнювала фіскальний чек в частині отримувача поштового відправлення та його адреси.

Також як вбачається з матеріалів справи та пояснень учасників процесу, позивач не заперечує той факт, що долучений відповідачкою поштовий конверт про направлення їй вказаного листа дійсно належить даному підприємству та стосується поновлення договору оренди (а.с.168).

Однак, даний факт додатково підтверджує те, що зазначений лист був направлений у неналежний спосіб та строк.

Так, документом, що підтверджує надання послуг поштового зв`язку є розрахунковий документ встановленої відповідно до Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" форми та змісту (касовий чек, розрахункова квитанція тощо).

В той же час наданий позивачем касовий чек про відправку листа на адресу відповідача містить відомості про одержувача: прізвище, адресу, які вписані від руки невідомою особою та невідомо коли, а у сукупності з тим, що поштовий конверт взагалі не містить жодних позначок поштової обробки (оформлення, приймання, оплати, вручення), тому це дає підстави для сумнівів щодо достовірності відомостей, зазначених у фіскальному чекові.

Водночас, опис вкладення у цінний лист, наданий позивачем також не відповідає вимогам зазначених Правил надання послуг поштового зв`язку, адже не містить найменування відділення поштового зв`язку та номер поштового відправлення, як передбачено п. 61 цих Правил, а саме, що на примірнику опису, що видається відправникові, працівник поштового зв`язку повинен зазначити номер поштового відправлення.

Таким чином, в судовому засіданні не підтверджено факт отримання ОСОБА_2 саме до закінчення строку дії договору оренди землі, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку, жодних листів з пропозицією про поновлення договору оренди та укладення додаткової угоди зі сторони орендаря ПСП «Зарічне».

Тобто відсутність звернення позивача до відповідача у встановлений договором строк з повідомленням про поновлення такого договору означає, що позивач не реалізував право на поновлення договору оренди землі та не підтвердив у такий спосіб продовження користування земельною ділянкою після спливу строку цього договору.

Важливість дотримання як строку звернення орендаря до орендодавця, так і відповіді орендодавця на таке звернення неодноразово підкреслювалось ВС, при цьому дотримання строку та надсилання орендарем проекту додаткової угоди входять до обов`язкових юридичних фактів, наявність яких необхідна для поновлення договору оренди з підстав, передбачених ч.6 ст.33 України «Про оренду землі» (постанови ВС від 10.04.2018 у справі №594/376/17-ц, від 22.09.2020 у справах №№313/350/16-ц, 159/5756/18).

У той же час ВС наголошує, що недотримання орендарем встановленого договором оренди строку для звернення до орендодавця є істотним порушенням, яке унеможливлює поновлення договору оренди, виходячи із загальновстановлених цивільним законодавством принципів виконання договірних зобов`язань.

Що стосується юридичного факту, що до листа-повідомлення позивач додав проект додаткової угоди, судом встановлено наступне.

Так, в судовому засіданні встановлено, що позивач посилається у позові як на ч.ч.1-5 ст.33 ЗУ «Про оренду землі», так і на ч.6 цієї ж норми, вказуючи, що вважає спірний договір оренди землі поновленим, оскільки він добросовісно виконував його вимоги протягом усього строку користування земельною ділянкою, завчасно направив лист-повідомлення про бажання продовжувати орендні відносини та направив додаткову угоду з новими умовами, більш вигідними для орендодавця, який, в свою чергу відповіді на лист-повідомлення не надав, додаткову угоду не підписав (ч.ч.1-5 ст.33 ЗУ «Про оренду землі»), а також, вважає договір оренди землі поновленим, оскільки після закінчення строку дії цього договору позивач (орендар) продовжував користуватися земельною ділянкою, а орендодавець не заперечував проти цього, тому договір оренди землі є поновленим на підставі ч.6 ст.33 ЗУ «Про оренду землі» .

Однак, такі вимоги позивача не відповідають змісту наведених норм Закону «Про оренду землі» та є взаємовиключними, адже за ч.ч.1-5 ст.33 Закону «Про оренду землі» договір оренди землі поновлюється у порядку набуття переважного права орендаря, який добросовісно виконував умови договору оренди землі та в установлені строки направив на адресу орендодавця лист з пропозицією укласти договір на новий строк, а також додаткову угоду, в якій може пропонувати нові умови договору та інший строк оренди.

В той же час позивач просить суд визнати договір оренди землі поновленим також на підставі ч.6 ст.33 Закону, однак додаткову угоду просить визнати укладеною на інших умовах, що суперечить цим приписам Закону, оскільки якщо він набув переважне право на продовження договору оренди спірної земельної ділянки на підставі положень ч.6 ст. 33 ЗУ «Про оренду землі» у редакції, чинній на момент закінчення строку дії договору оренди землі, то додаткова угода має бути підписана виключно на тих самих умовах і на той самий строк (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 31.08.2021 року у справі №903/1030/19).

З наведеного слід дійти висновку, що дані позовні вимоги по справі є необґрунтованими і позивачем обрано неналежний спосіб захисту свого права.

Що стосується юридичного факту, що орендодавець протягом місяця не повідомила орендаря про наявність заперечень та своє рішення, судом встановлено наступне.

Відповідно до ч .ч. 8 та 9 статті 33 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов`язковому порядку. Відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди можуть бути оскаржені в суді.

Велика Палата Верховного Суду у п.п.40, 41 постанови від 31.08.2021 року у справі №903/1030/19 вказала, що додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов`язковому порядку (частина восьма статті 33 Закону України «Про оренду землі»). Відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено в суді (частина одинадцята статті 33 Закону України «Про оренду землі»).

Як розглядалося судом вище, позивачем не було надано належних доказів на підтвердження своєчасного направлення листа- повідомлення та проекту додаткової угоди відповідачці, тобто, в судовому засіданні не підтверджено факт отримання ОСОБА_2 у квітні 2020 року жодних листів про поновлення договору оренди, тому остання протягом місяця не могла повідомити орендаря про наявність заперечень та своє рішення.

Крім того, суд звертає увагу на те, що позивачем пасивна поведінка відповідача щодо отримання орендної плати за користування земельною ділянкою після закінчення строку дії договору, безпідставно ототожнюється з фактичним виконанням умов договору.

Так, після закінчення строку дії договору сторони узгодили його припинення, та було погоджено зібрання орендарем врожаю, а потім повернення земельної ділянки, та в подальшому велись переговори щодо обміну земельних ділянках.

Відтак, оскільки восени 2019 року (під час дії договору оренди) позивач засіяв земельну ділянку культурою, урожай з якої мав збиратися тільки у червні-липні наступного року, тобто після 30 квітня 2020 року, і очевидно, що після припинення строку дії договору оренди, тому й сплатив відповідачу орендну плату за фактичний час користування земельною ділянкою, що підтверджується відомостями про виплату грошей ОСОБА_2 №382 за 2020 рік (а.с.29), однак, це жодним чином не може свідчити про згоду останньої на продовження дії договору оренди.

Також ОСОБА_2 звернулася до ФОП ОСОБА_5 землевпорядника і уклала з ним відповідний договір, щоб винести межі своєї земельної ділянки в натурі на місцевості, на підставі чого ним були виконані відповідні роботи по винесенню меж спірної земельної ділянки в натурі на місцевості, про що 30.10.2021 року між ними підписаний акт виконаних робіт (а.с.156-157).

Згідно довідки ПСП «Зарічне» №107 від 30 березня 2022 року, земельна ділянка сільськогосподарського призначення, кадастровий номер :02:000:0830, площею 4,4150 га., розташована на полі № НОМЕР_1 на території Новостародубської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області, яка належить громадянці ОСОБА_2 , починаючи з серпня 2021 року не обробляється (а.с.192).

Вказані обставини справи підтвердив у судовому засідання свідок ОСОБА_6 , який є її чоловіком, тому добре знає, що ПСП «Зарічне» переймалось питанням зібрання вказаного урожаю, оскільки на початку літа 2020 року їх представник телефонував до нього та з`ясовував питання чи не буде в них проблем із збиранням даного урожаю, розуміючи, що це буде вже поза межами строку дії договору оренди, на що їм була дана відповідь, що жодних проблем з боку орендодавця не буде, що вони можуть зібрати свій урожай, після чого земельна ділянка має бути повернута орендодавцю, проти чого не заперечував і сам орендар на той час, однак після збору врожаю земельну ділянку не повернув.

Також вказані обставини справи підтвердив свідок ОСОБА_7 , який перебуває в родинних стосунках з відповідачкою, а саме, є її племінником, та зазначив, що перемовини з ПСП «Зарічне» стосовно обміну, повернення земельної ділянки велися ним особисто, тому він добре пам`ятає, що після закінчення строку дії договору оренди сторони узгодили його припинення та погоджено зібрання орендарем врожаю, а потім повернення земельної ділянки орендодавцю, однак, у подальшому представник позивача звернувся до ОСОБА_2 з пропозицією залишити йому у користування дану земельну ділянку, взамін якої обіцяв надати іншу, тобто здійснити обмін земельними ділянками, але його тітка не погодилась на дану пропозицію, вказавши, що бажає господарювати саме на своїй землі, на що представник позивача відповів, що у такому разі остання буде повертати землю тільки через суд.

Таким чином, для реалізації переважного права на поновлення договору оренди принципово важливим є дотримання обома сторонами договору визначених ст.33ЗУ «Про оренду землі» строків : орендарем для повідомлення орендодавця про намір поновити договір оренди, орендодавцем для відповіді на своєчасно надіслане звернення орендаря. Обов`язок орендодавця розглянути в місячний строк звернення орендаря виникає тільки у випадку виконання орендарем взятого на себе обов`язку повідомлення орендодавця про свій намір у строк, погоджений сторонами в договорі оренди, з обов`язковим долученням до такого звернення проекту додаткової угоди (постанови ВС від 10.04.2018 у справі №594/376/17-ц, від 22.09.2020 у справах №№313/350/16-ц, 159/5756/18).

З наведеного слід дійти висновку, що дані позовні вимоги по справі є також необґрунтованими.

Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом та наведені вище обставини, які не були підтверджені доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність та достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Приватного сільськогосподарського підприємства «Зарічне» про визнання договору оренди землі від 23.04.2009 року поновленим, визнання укладеною додаткової угоди про поновлення договору оренди землі від 23.04.2009 року, є не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Питання судових витрат суд вирішує у відповідності до вимог ст.ст.137,141 ЦПК України.

Таким чином, у зв`язку з тим, що в задоволення позову відмовлено, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача, а саме, сплачений ним судовий збір в сумі 4204 грн., крім того суд вважає за необхідне стягнути з позивача на користь відповідача 5000 гривень в рахунок відшкодування документально підтверджених витрат на професійну правничу допомогу (а.с.172-175).

На підставі ст.ст,25,33 ЗУ «Про оренду землі», ЗУ «Про поштовий зв`язок», ст.27 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст.ст.90,125,211 ЗК України, ст.ст.12,76-80 ЦПК України та керуючись ст.ст.137,141,263,264,265,268 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову Приватного сільськогосподарського підприємства «Зарічне» до ОСОБА_2 , про визнання договору оренди землі поновленим, визнання укладеною додаткової угоди про поновлення договору - відмовити.

Стягнути з Приватного сільськогосподарського підприємства «Зарічне» на користь ОСОБА_2 понесені нею судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 (п`ять тисяч) грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після відмови у відкритті апеляційного провадження, повернення апеляційної скарги, залишення її без розгляду, ухвалення іншого рішення, яким закінчується апеляційне провадження.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Повний текст рішення складено 07 листопада 2022 року.

Суддя С.І.Колесник