Справа № 344/3988/22
Провадження № 2-з/344/14/22
УХВАЛА

08 листопада 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано- Франківський міський суд Івано-Франківської області у складі :

Головуючої Кіндратишин Л.Р.,

за участю секретаря судового засідання Литвин Х.В.

розглянувши матеріали заяви позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову, заявленого до фізичної особи- підприємця ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором позики,-

В С Т А Н О В И В:

28.03.2022 позивач звернувся до суду із позовом до відповідача, в якому просить : розірвати договір на придбання та транспортування автомобіля від 21.09.2021 №ЧВ-01/11-04, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , стягнути з останнього на користь позивача 7 167,54 дол США матеріальної шкоди, сплачених на підставі договору та 50 000 грн. моральної шкоди, пеню за кожен день прострочення у розмірі трьох відсотків домовленої та оплаченої вартості послуг за період з дати прострочення зобов`язання по доставленню автомобіля ( з 26.10.2021) по дату прийняття рішення судом.

Справа перебуває у провадженні судді Антоняка Т.М.

07.11.2022 згідно протоколу автоматизованого розподілу головуючій Кіндратишин Л.Р. передано для розгляду заяву про забезпечення вказаного позову.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову ОСОБА_1 вказує, що відповідач має значний досвід у протиправних способах збагачення, маючи відкриті численні кримінальні провадження, про що свідчить Єдиний реєстр судових рішень. Зокрема, за ухвалою від 17.06.2022 у справі №944/2344/22, суд наклав арешт на рухоме і нерухоме майно та грошові кошти, які належать ОСОБА_2 в межах заявлених вимог 9 753 дол. США та 30 195 грн. Львівський апеляційний суд, постановою від 04.10.2022 у справі №944/2344/22, залишив без змін вказану ухвалу.

Відповідач вживатиме заходів щодо уникнення будь-якими методами сплати фізичних зобов`язань, спричинених йому його протиправною діяльністю, що в свою чергу значно ускладнить виконання рішення зважаючи на численні фінансові претензії до нього інших осіб, а також накладення арештів на майно та грошові кошти.

Таким чином, заявник просить суд накласти арешт на рухоме і нерухоме майно та грошові кошти ( в тому числі ті, що знаходяться на банківських рахунках), які належать ОСОБА_2 в межах заявлених вимог - 33 514,44 дол. США ( в тому числі 31 824.44 дол. США пені і оплаченої вартості послуг 1 690 дол. США) та 189 114 грн. майнової шкоди).

Згідно ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

З урахуванням приписів ч. 1 ст. 153 та ч. 2 ст. 247 ЦПК України розгляд заяви здійснюється без виклику сторін та без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Розглянувши заяву про забезпечення цивільного позову, суд дійшов висновку, що заява про забезпечення позову не підлягає до задоволення.

Частиною 1 статті 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Частиною 2 цієї ж статті встановлено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Пунктом 1 частини 1 ст. 150 ЦПК України визначено, що позов забезпечується шляхом накладенням арешту на майно та ( або) грошові кошти.

Згідно із частиною третьою статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Мета забезпечення позову - це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкоджання спричинення значної шкоди позивачу.

Забезпечення позову спрямоване насамперед проти несумлінних дій інших осіб, які за час розгляду справи можуть продати, знищити чи знецінити майно, тощо.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При розгляді заяв про забезпечення позову вирішуючи питання про забезпечення позову суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Крім того, заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову.

Обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає в доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. Окрім того, особа, яка подала заяву про забезпечення позову повинна довести співмірність обраного засобу забезпечення позову.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

За вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Адекватність заходу для забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (у тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Отже, у кожному конкретному випадку розглядаючи заяву про забезпечення позову суду належить встановить наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника. Така позиція також неодноразово висловлена і Верховним Судом, зокрема і 17.06.2022 у постанові № 908/2382/21.

Накладення судом арешту на банківські рахунки відповідача чинним законодавством не передбачено, але суд вправі накласти арешт на кошти, які обліковуються на рахунках у банківських установах або в інших кредитно-фінансових установах, у межах розміру сум позовних вимог та можливих судових витрат. Відомості про наявність рахунків, їх номери та назви відповідних установ, в яких вони відкриті, надаються суду заявником (постанова Верховного Суду від 25.09.2019 у справі № 320/3560/18).

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на банківські рахунки відповідача, позивач не надає доказів, які б підтверджували відомості про номери рахунків, суму грошових коштів на цих рахунках. Відсутність цих відомостей не дає змоги визначити співмірність засобів забезпечення позову із заявленими вимогами.

Із наведеного слідує, що відомості про те, на яких рахунках, в яких банківських установах та в якому розмірі перебувають грошові кошти відповідача є необхідними для забезпечення позову.

Суд встановив, що в заяві про забезпечення позову позивач не зазначив відомостей про нерухоме та рухоме майно, яке належать відповідачу, про накладення арешту на яке він просить.

Відсутність у суду відомостей про перелік та вартість нерухомого та рухомого майна, на яке просить накласти арешт позивач, також не дає суду змоги визначити співмірність засобу забезпечення позову заявленим позовним вимогам (7 167,54 дол США матеріальної шкоди, сплачених на підставі договору та 50 000 грн. моральної шкоди, пеню за кожен день прострочення у розмірі трьох відсотків домовленої та оплаченої вартості послуг за період з дати прострочення зобов`язання по доставленню автомобіля ( з 26.10.2021) по дату прийняття рішення судом), а також може бути спрямоване на обмеження прав, свобод та інтересів невизначеного кола осіб.

Додатково, суд звертає увагу, що у випадку, якщо заявник вважає, що підстави для вжиття заходів зустрічного забезпечення відсутні, заявник повинен вказати про це з наведенням відповідних мотивів. Саме наведені мотиви і будуть предметом оцінки суду для прийняття рішення про можливість вжиття заходів забезпечення позову без застосування зустрічного забезпечення.

Зазначення у заяві про забезпечення позову пропозицій щодо зустрічного забезпечення або наведення мотивів відсутності підстав для зустрічного забезпечення необхідне для правильного та об`єктивного вирішення судом такої заяви.

Аналогічна правова позиція підтримана Верховним Судом в ухвалі від 21.08.2019 у справі №761/35501/17.

На підставі наведеного, заява про забезпечення позову не підлягає до задоволення.

При цьому, суд вважає за необхідне роз`яснити заявнику, що відмова у забезпеченні позову не є порушенням права на справедливий судовий захист та не може вважатися обмеженням права доступу до суду, оскільки не перешкоджає особі повторно звернутися з даною заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, які стали підставою для її відмови.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 149-153, 247, ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ :

У заяві ОСОБА_1 про забезпечення позову, заявленого до фізичної особи- підприємця ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором позики - відмовити.

Сторони, яким ухвала суду не була вручена у день її складення, мають право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення їм цієї ухвали.

Відповідно до ч. 2 ст. 261 ЦПК України ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання набирають законної сили з моменту їх підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Івано-Франківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання.

Суддя Івано-Франківського міського суду Леся КІДРАТИШИН