П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2022 року м. Київ

Справа №761/37167/18

Провадження № 22-ц/824/9248/2022

Резолютивна частина постанови оголошена 07 грудня 2022 року

Повний текст постанови складено 12 грудня 2022 року

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.

секретаря: Кравченко Н.О.

учасники справи: позивач Національний університет оборони України імені Івана Черняховського,

відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргоюНаціонального університету оборони України імені Івана Черняховського на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 19 січня 2022 року у справі за позовом у справі за позовом Національного університету оборони України імені Івана Черняховського до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про виселення, -

В С Т А Н О В И В:

Історія справи

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2018 року Національний університет оборони України імені Івана Черняховського звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 про виселення.

Позов мотивовано тим, що у 1997 році відповідачі без достатніх на те правових підстав зайняли кімнату НОМЕР_5 в гуртожитку університету за адресою:

АДРЕСА_1 .

Сторони не були пов`язані трудовими відносинами, рішення про вселення в спірну кімнату не приймалось, ордер на вселення не видавався, договір найму не укладався, за місцем проживання відповідачі не зареєстровані. Неправомірне утримання спірної кімнати перешкоджає університету використовувати її за призначенням - для забезпечення працівників та слухачів університету. Керівництво університету повідомляло про необхідність звільнення спірного приміщення у добровільному порядку, але до цього часу відповідачі займану жилу площу не звільнили. Окрім того,

ОСОБА_1 та члени його сім`ї забезпечені за рахунок Міністерства оборони України двокімнатною квартирою за адресою: АДРЕСА_2 .

Позивач зазначав, що відповідно до Акта прийому (передачі) будівель, споруд і територій військового містечка від 09 липня 2003 року, будівля № НОМЕР_1 військового

містечка НОМЕР_3, в якому знаходиться спірне приміщення, передано на баланс Національної академії оборони України, яку згодом, згідно постанови Кабінету Міністрів України

від 17 грудня 2008 року № 1089, реорганізовано в Національний університет оборони України. Згідно витягу (індексний номер 106410203) з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а також Витягу з Єдиного реєстру об`єктів державної власності будівля, в якій знаходиться спірна кімната, є гуртожитком та перебуває в державній формі власності балансоутримувачем якої є Національний університет оборони України імені Iвана Черняховського. Розпорядженням Шевченківської у місті Києві державної адміністрації від 22 квітня 2009 року будівля № 89 військового містечка

АДРЕСА_3 , є гуртожитком для слухачів. Для використання будівлі під гуртожиток академією отримано дозвіл санепідемстанції. Для його обслуговування набрано штат працівників (штатний розклад додається).

Національний університет оборони України імені Івана Черняховського просив виселити ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 з кімнати НОМЕР_5 гуртожитку Національного університету оборони України імені Івана Черняховського, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення в гуртожитку.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 13 листопада 2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за позовом Національного університету оборони України імені Івана Черняховського до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про виселення. Вирішено розгляд цивільної справи проводити в порядку загального позовного провадження. По справі призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Шевченківського районного суд увід 20 серпня 2019 року закрито підготовче провадження у цивільній справі за позовом Національного університету оборони України імені Івана Черняховського до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 про виселення. Призначено справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 14 листопада 2019 року зупинено провадження у цивільній справі за позовом Національного університету оборони України імені Івана Черняховського до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 про виселення, до закінчення відрядження відповідача ОСОБА_1 у складі Збройних Сил України, які залучено до складу Об`єднаних сил для здійснення заходів із забезпечення національної безпеки та оборони.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 12 лютого 2021 року поновлено провадження у цивільній справі за позовом Національного університету оборони України імені Івана Черняховського до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 про виселення.

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 19 січня 2022 року у задоволенні позову Національного університету оборони України імені Івана Черняховського до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про виселення відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що ОСОБА_1 та члени його сім?ї не можуть бути виселені без надання іншого жилого приміщення, оскільки ОСОБА_1 перебуває на квартирному обліку та перебував на військовій службі з 1981 року по 2004 рік та з

2019 року по теперішні час.

Короткий зміст вимог та доводів апеляційної скарги

20 липня 2022 року Національний університет оборони України імені Івана Черняховського подав до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, просить скасувати рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 19січня 2022 року та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд не звернув уваги на те, що

ОСОБА_1 не проходив військову службу в академії чи університеті на балансі якого знаходиться спірна житлова площа, у зв?язку із чим ОСОБА_1 та члени його сім?ї підлягають виселенню з гуртожитку без надання іншого жилого приміщення, оскільки утримання відповідачами жилої площі в гуртожитку є безпідставним та таким, що порушує право університету щодо користування та розпорядження своїм майном. Заявник вказує, що ОСОБА_1 та члени його сім?ї є забезпеченими за рахунок держави квартирою у місті Житомирі.

Рух апеляційної скарги та матеріалів справи

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями

від 20 липня 2022 року апеляційну скаргу передано судді-доповідачу.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 21 липня 2022 року витребувано з Шевченківського районного суду міста Києва матеріали цивільної справи № 761/37167/18 за позовом Національного університету оборони України імені Івана Черняховського до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про виселення.

08 серпня 2022 року матеріали цивільної справи № 761/37167 за позовом Національного університету оборони України імені Івана Черняховського до

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про виселення надійшли до Київського апеляційного суду.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 16 серпня 2022 року клопотання Національного університету оборони України імені Івана Черняховського про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 19 січня 2022 року задоволено та поновлено його.

Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Національного університету оборони України імені Івана Черняховського на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 19 січня 2022 року у справі за позовом Національного університету оборони України імені Івана Черняховського до ОСОБА_1 ,

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про виселення.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 24 жовтня 2022 року справу призначено до розгляду з викликом учасників справи.

Доводи інших учасників справи

07 вересня 2022 року ОСОБА_1 подав до Київського апеляційного суду відзив, у якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Печерського районного суду міста Києва від 19 січня 2022 року залишити без змін.

Позиція Київського апеляційного суду

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_5 підтримала доводи апеляційної скарги із наведених в ній підстав.

Відповідач ОСОБА_1 проти доводів апеляційної скарги заперечував посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які є членами сім`яї відповідача ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином, про що повідомив в судовому засіданні ОСОБА_1 , а тому колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у відповідності до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, врахувавши аргументи, наведені у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів дійшла таких висновків.

Частинами першою-третьою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Фактичні обставини справи

Встановлено, що з січня 1997 року сім`ї ОСОБА_1 у складі чотирьох чоловік, за клопотанням Начальника Центрального продовольчого управління тилу Збройних Сил України, полковника ОСОБА_6 , перед заступником Міністра оборони України по тилу - Начальником тилу Збройних Сил України генерал-полковником ОСОБА_7 , скеровано звернення на начальника управління освіти Міністерства оборони про виділення для сім`ї ОСОБА_1 кімнати в гуртожитку та, було виділено у користування кімнату № НОМЕР_2 у гуртожитку військового містечка НОМЕР_3 , який знаходиться по АДРЕСА_4 .

З копії листа Начальника Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України полковник ОСОБА_8 № 303/4/1073 від 30 травня 2018 року адресованого Начальнику Національного університету оборони України

імені І. Черняхівського генерал-лейтенанту ОСОБА_9, вбачається, що головний інженер-заступник начальника Яворівської квартирно-експлуатаційної частини (району), полковник запасу ОСОБА_1 з січня 1997 року разом із сім`єю проживає у гуртожитку Національного університету оборони України ім. І. Черняхівського та по теперішній час перебуває на квартирному обліку на отримання житла у м. Києві. Крім того, в листі Начальник Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України полковник ОСОБА_8 просить Начальника Національного університету оборони України ім. І. Черняхівського генерал-лейтенанту ОСОБА_9 дозволу на укладення з ОСОБА_1 договору піднайму житлового приміщення в гуртожитку за адресою:

АДРЕСА_5 , терміном на 5 років.

Однак, відповіді від Начальника Національного університету оборони України

ім. І. Черняхівського генерал-лейтенанту ОСОБА_9 на лист № 303/4/1073

від 30 травня 2018 року, а ні ОСОБА_1 , а ні Начальник Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України полковник ОСОБА_8 не отримували, тобто договір найму так і не укладався.

Згідно витягу з наказу Міністра оборони України генерала армії України

ОСОБА_10 від 20 грудня 2004 року № 1153, ОСОБА_1 звільнено у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України із залишенням на квартирному обліку для позачергового отримання житла за рахунок Міністерства оборони України.

Відповідно до довідки № 26074 від 30 травня 2019 року, виданої головою житлової комісії гарнізону м. Києва, ОСОБА_1 перебуває на квартирному обліку у ЖК гарнізону м. Києва, категорія пільги «позачерговий».

Разом з тим, відповідно довідки № 370/114 від 29 січня 2021 року, виданої

т.о. командиром військової частини НОМЕР_4 генералом - майором ОСОБА_11 , ОСОБА_1 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_4 .

Згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1089 «Про реорганізацію Національної академії оборони України» було проведено реорганізацію Національної академії оборони шляхом її перетворення в Національний університет оборони України.

Згідно Розпорядження Шевченківської районної у місті Києві державної адміністрації № 360 від 22 квітня 2009 року будинок АДРЕСА_4 використовується як гуртожиток, знаходиться у військовому містечку № НОМЕР_3 (лист Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації № 09/55-5230 від 17 липня 2007 року) та знаходиться на балансі Національної академії оборони України (акт прийому (передачі) будівель, споруд і території військового містечка Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України від 09 серпня

2003 року).

Житловий фонд університету містить гуртожиток за адресою:

АДРЕСА_6 , будівля знаходиться на балансі університету та використовується як гуртожиток для слухачів, власником якого, згідно Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності

№ 106410203 від 06 грудня 2017 року.

Мотиви з яких виходить суд та застосовані норми матеріального права

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає.

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією Україниправ і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до статті 118 ЖК України службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті ради народних депутатів. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири.

За правилами частин першої, другої статті 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Статтею 124 ЖК України передбачено, що робітники і службовці, що припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, підлягають виселенню з службового жилого приміщення з усіма особами, які з ними проживають, без надання іншого жилого приміщення.

Відповідно до статті 132 ЖК України сезонні, тимчасові працівники і особи, що працювали за строковим трудовим договором, які припинили роботу, а також особи, що вчились у навчальних закладах і вибули з них, підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення з гуртожитку, який їм було надано у зв`язку з роботою чи навчанням. Інших працівників підприємств, установ, організацій, які поселилися в гуртожитку в зв`язку з роботою, може бути виселено без надання іншого жилого приміщення в разі звільнення за власним бажанням без поважних причин, за порушення трудової дисципліни або вчинення злочину. Осіб, які припинили роботу з інших підстав, ніж ті, що зазначені в частині другій цієї статті, а також осіб, перелічених у статті 125 цього Кодексу, може бути виселено лише з наданням їм іншого жилого приміщення.

Статтею 125 ЖК України визначено перелік осіб, які не можуть бути виселені зі службового житла у випадках, передбачених статтею 124 цього кодексу, без надання іншого жилого приміщення. Зокрема, не може бути виселено сім`ї військовослужбовців; осіб, звільнених у зв`язку з ліквідацією підприємства, установи, організації або за скороченням чисельності чи штату працівників; осіб, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації, що надали їм службове жиле приміщення, не менш як десять років.

Відповідно до статті 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого житла, а органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

«Житло» має самостійне поняття, яке не залежить від класифікації за національним законодавством. Питання про те, чи є конкретне приміщення «житлом», яке захищається пунктом 1 статті 8 Конвенції, залежатиме від фактичних обставин, а саме існування достатнього та тривалого зв`язку з певним місцем. Суд також повторює, що стаття 8 Конвенції лише захищає право особи на повагу до її існуючого житла (GLOBA v. UKRAINE, № 15729/07, § 37, ЄСПЛ, від 05 липня 2012 року).

Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла. Концепція «житла» має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві. Враховуючи, що виселення є серйозним втручанням у право особи на повагу до її житла, Суд надає особливої ваги процесуальним гарантіям, наданим особі в процесі прийняття рішення. Зокрема, навіть якщо законне право на зайняття приміщення припинено, особа вправі мати можливість, щоб співрозмірність заходу була визначена незалежним судом у світлі відповідних принципів статті 8 Конвенції. Відсутність обґрунтування в судовому рішенні підстав застосування законодавства, навіть якщо формальні вимоги було дотримано, може серед інших факторів братися до уваги при вирішенні питання, чи встановлено справедливий баланс заходом, що оскаржується (KRYVITSKA AND KRYVITSKYY v. UKRAINE, № 30856/03, § 41, 44, ЄСПЛ, від 02 грудня 2010 року).

Європейський суд з прав людини вказав, що «коли національні органи судової влади дійшли висновку, що вселення не відповідало чинним правовим положенням, вони надали цьому аспекту першочергове значення, жодним чином не врівноваживши його з аргументами заявників, що цей захід покладе на них надмірний тягар. Крім того, жодним чином не було розглянуто такі питання, як те, що з моменту вселення заявників разом із другим заявником до спірного житлового приміщення пройшло дванадцять років; та, що заявники виконали все, що від них вимагалось для належної реєстрації компетентним органом влади їх наймачами та, що протягом усього відповідного періоду вони добросовісно сплачували всі платежі, пов`язані з найманням. Підхід, застосований національним судами, сам по собі є проблематичним, оскільки він призвів до того, що вони не оцінили пропорційність виселення заявників. Із цього приводу суд звертає увагу на аргумент Уряду, що будь-яке право на тимчасове зайняття відповідного житлового приміщення було тісно пов`язане зі статусом військовослужбовця другого заявника та, що це право було втрачено у зв`язку з його звільненням з військової служби. Суд у принципі готовий визнати, що цей аргумент міг бути важливим для вирішення питання щодо пропорційності. Проте його не було включено до обґрунтування національного суду, який ухвалив рішення про виселення. Отже, аргументи Уряду з цього приводу мають бути відхилені. Суд уже констатував порушення статті 8 Конвенції в інших справах, коли у контексті провадження щодо виселення заявники не могли вимагати здійснення оцінки пропорційності такого втручання. Суд не знаходить підстав, щоб дійти іншого висновку у цій справі. Отже, Суд доходить висновку, що було порушення статті 8 Конвенції» (SADOVYAK v. UKRAINE, № 17365/14, § 32 - 35, ЄСПЛ, від 17 травня 2018 року).

Виселення особи з житла без надання іншого житлового приміщення можливе за умов, що таке втручання у право особи на повагу до житла передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену у пункті 2 статті 8 Конвенції, та є необхідним у демократичному суспільстві. Навіть якщо законне право на зайняття житлового приміщення припинене, особа вправі мати можливість, щоб її виселення було оцінене судом на предмет пропорційності у світлі відповідних принципів статті 8 Конвенції. Відсутність обґрунтування у судовому рішенні фактичних підстав застосування приписів законодавства, навіть якщо формальні вимоги були дотримані, може серед інших чинників братися до уваги при вирішенні питання про те, чи встановлено справедливий баланс заходом, що оскаржується.

Встановивши, що ОСОБА_1 разом із членами своєї сім`ї був заселений до спірної кімнати, в якій вони проживають весь час, суд першої інстанції, з яким погоджується й суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Висновки суду першої інстанції у цій справі не суперечать висновкам, викладеним у постанові Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі № 759/4907/18.

Аналогічний висновок зроблено Верховним Судом у постанові від 15 серпня

2022 року у справі № 761/17609/18 (провадження № 61-5645св22) за аналогічних правовідносин.

А за правилами частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Висновки за результатом розгляду апеляційної скарги

Згідно з пунктом 1 частиною першою статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до частин першої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу Національного університету оборони України імені Івана Черняховського без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 19 січня

2022 року - без змін, оскільки підстави для скасування судового рішення відсутні.

Київський апеляційний суд не приймає та залишає без розгляду вимоги

ОСОБА_1 зазначені у пункті 3 відзиву, а саме щодо зобов?язання Міністерства оборони України забезпечити сім?ю полковника запасу ОСОБА_1 - особу з інвалідністю 1 групи внаслідок війни постійним житлом або грошовою компенсацією, оскільки предметом розгляду справи, яка переглядається є виселення, зустрічних вимог до Міністерства оборони України ОСОБА_1 у цій справі не заявлено, а за правилами частини шостої статті 367 ЦПК України в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Щодо судових витрат

Згідно з підпунктом б), в) пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року в справі № 530/1731/16-ц (провадження № 61-39028св18) зроблено висновок, що: «у разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Разом із тим, у випадку, якщо судом касаційної інстанції скасовано судові рішення з передачею справи на розгляд до суду першої/апеляційної інстанції, то розподіл суми судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює остаточне рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат».

Тому, з урахуванням висновку щодо суті апеляційної скарги, розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, здійснюється тим судом, який ухвалює (ухвалив) остаточне рішення у справі, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Оскільки Київський апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги Національного університету оборони України імені Івана Черняховського без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 19 січня

2022 року - без змін, розподіл судових витрат Київським апеляційним судом не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Національного університету оборони України імені Івана Черняховського - залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 19 січня 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач: А.М. Стрижеус

Судді: Л.Д. Поливач

О.І. Шкоріна