ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/624/22 Справа № 201/6750/16-ц Суддя у 1-й інстанції - Демидова С. О. Суддя у 2-й інстанції - Пищида М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Пищиди М.М.

суддів Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.

за участю секретаря судового засідання Лопакової А.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «МТБ БАНК» на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 грудня 2019 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «МТБ БАНК» до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки,-

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2016 року АТ «МАРФІН БАНК» звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позовні вимоги, з урахуванням їх уточнень, обґрунтовані тим, що 06 червня 2008 року між відкритим акціонерним товариством МОРСЬКИЙ ТРАНСПОРТНИЙ БАНК, в особі філії ВАТ МОРСЬКИЙ ТРАНСПОРТНИЙ БАНК в м. Дніпропетровську, який з листопада 2010 року перейменовано у публічне акціонерне товариство МАРФІН БАНК та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 00232/RD про надання кредиту у вигляді не поновлюваної кредитної лінії на суму 308 955 доларів США на наступні цілі: 280 000,00 доларів США на споживчі потреби, 15 095,00 доларів США та 13 860,00 доларів США на сплату страхових платежів відповідно до умов кредитного договору, з терміном погашення 05 червня 2017 року включно зі сплатою 11,9 % річних за фактичний період користування кредитними коштами на суму залишку заборгованості за кредитом.

З метою забезпечення своєчасного та повного виконання Позичальником умов Кредитного договору було укладено договір іпотеки № 00247rd від 06 червня 2008 року з ОСОБА_2 , предметом якого є квартира АДРЕСА_1 .

Банк взяті на себе зобов`язання виконав в повному обсязі.

В порушення умов кредитного договору Позичальник від своєчасного виконання зобов`язань ухиляється. Погашення кредиту та процентів згідно графіку щомісячних платежів за договором не виконується.

12 грудня 2012 року Банк звернувся до суду з позовом до позичальниці ОСОБА_2 та поручителя ОСОБА_3 про стягнення суми боргу, за результатами розгляду якого заочним рішенням суду від 27 травня 2014 року стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 борг за кредитом і процентами в сумі 294 555,59 дол. США, що в еквіваленті за курсом НБУ на 06 грудня 2012 складає 2 354 382,83 грн.. та заборгованість за пенею та штрафом 115 064,63 грн., загалом в еквіваленті за курсом НБУ на 06.12.2012 складає 2 469 447,46 грн., з яких: кредитних коштів - 255 431,36 дол. США, що в еквіваленті за курсом НБУ на 06.12.2012 складає 2 041 662,86 грн.; процентів на основну суму боргу - 39 124,23 дол. США, що в еквіваленті за курсом НБУ на 06.12.2012 складає 312 719,97 грн.; пеня за несплачену суму кредиту 55 585,36 грн.; пеня за несплачені проценти за користування кредитом - 36 542,08 грн.; штраф - 22 937,18 грн.

Наразі заборгованість за зазначеним рішенням суду не погашено.

Крім того, рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області у справі № 175/6058/13 від 31 березня 2014 за позовом позичальниці ОСОБА_2 до банку про визнання кредитного та іпотечного договорів недійсними позов задоволено частково, договір іпотеки визнано недійсним.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 листопада 2014 року зазначене заочне рішення суду від 31 березня 2014 скасовано.

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області у справі № 175/6058/13 від 27.04.2015 задоволено заяву банку про поворот виконання рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області у справі № 175/6058/13 від 31 березня 2014 та зобов`язано реєстраційну службу поновити Дніпропетровського МУЮ МЮУ первинний стан державної реєстрації договору іпотеки та обтяження і заборони за ним.

На підставі зазначеного заочного рішення суду від 31 березня 2014 (скасованого рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 листопада 2014) 19 травня 2014 року іпотека ОСОБА_2 була припинена та обтяження за нею були виключені з відповідних реєстрів, а 07 жовтня 2014 предмет іпотеки: квартира АДРЕСА_2 за договором дарування було відчужено від ОСОБА_2 її синові ОСОБА_1 ..

Таким чином, ОСОБА_1 , як набувач за договором дарування права власності на предмет іпотеки: квартиру під АДРЕСА_2 , набув статусу нового Іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

На даний час виконавчі документи на їх примусове виконання подані до ВДВС, але до цього часу стягнення не проведено.

За відсутності належного виконання зобов`язань, проведених належним чином, позивач має підстави для звернення на предмет іпотеки стягнення суми боргу за кредитом в сумі станом на 05 липня 2015 року, яка становить: 405 938,71 дол. США та 116 674,13 грн., з яких: кредитних коштів - 255 431,36 дол. США; процентів на основну суму боргу 150 507,35 дол. США, з яких: 39 124,23 дол. США, стягнутих за рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 травня 2014 року; 111 383,12 дол. США, донарахованих за період з 07.12.2012 по 05.07.2016; пені за несплачену суму кредиту, стягнутої за рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27.05.2014 у справі № 201/283/14-ц - 55 585,36 грн; пені за несплачені проценти за користування кредитом стягнутої за рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27.05.2014 у справі № 201/283/14-ц - 36 542,08 грн.; штрафу, стягнутого за рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27.05.2014 у справі № 201/283/14-ц на підставі п.4.2. кредитного договору - 22 937,19 грн.; судового збору за рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 травня 2014 року у справі № 201/283/14-ц - 1 609,50 грн.

Враховуючи викладене, Банк просив звернути стягнення на квартиру АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_4 шляхом продажу даного майна на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною, визначеною на підставі оцінки майна, проведеної відповідно до законодавства про оцінку майна і майнових прав та професійну оціночну діяльність у межах процедури виконавчого провадження, передбаченою Законом України Про виконавче провадження, на користь Публічного акціонерного товариства МАРФІН БАНК в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором № 00232/RD від 06 червня 2008 року та укладеним в його забезпечення договором іпотеки № 00247rd від 06 червня 2008 року станом на 05 липня 2015 рік в сумі 405 938,71 дол. США та 116 674,13 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 грудня 2019 року відмовлено в задоволенні позовних вимог.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 03 березня 2020 року апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «МТБ БАНК» задоволено частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 грудня 2019 року скасовано.

Позов публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «МТБ БАНК» до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено частково.

Звернуто стягнення на квартиру АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , паспорт серія НОМЕР_1 , виданий Жовтневим РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області 03.12.2001р., реєстраційний номер облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків НОМЕР_2 ) на праві власності на підставі договору дарування серія та номер 4120, виданого (посвідченого) 07 жовтня 2014 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Батовою Л.Г., номер запису про право власності в ДРРПНМ 7251332 згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 52360600 від 01 лютого 2016 року, наданого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Ковальовою Євгенією Євгенівною, шляхом продажу даного майна на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною, визначеною на підставі оцінки майна, проведеної відповідно до законодавства про оцінку майна і майнових прав та професійну оціночну діяльність у межах процедури виконавчого провадження, передбаченою Законом України Про виконавче провадження, на користь публічного акціонерного товариства „МАРФІН БАНК" в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором № 00232/RD від 06 червня 2008 року та укладеним в його забезпечення договором іпотеки № 00247rd від 06 червня 2008 року станом на 05 липня 2015 року в сумі 294555,59 дол. США та 115064,62 грн.

Вирішено питання щодо судового збору.

Постановою Верховного Суду від 01 вересня 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Дніпровського апеляційного суду від 03 березня 2020 року в частині часткового задоволення позову публічного акціонерного товариства «Марфін Банк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «МТБ БАНК», до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі публічне акціонерне товариство «МТБ БАНК» посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просило вказане рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення. Яким його позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга Банку обґрунтована тим, що зміна власника квартири, яка перебуває в іпотеці, не позбавляє іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за рахунок вказаного майна. Апелянт зазначає, що ціна предмету іпотеки у рішенні суду не зазначається, а визначається при його примусовому виконанні на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а рішення суду скасувати, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 06 червня 2008 року ВАТ «Морський транспортний банк», який з листопада 2010 року перейменовано у ПАТ «Марфін Банк», правонаступником якого є ПАТ «МТБ Банк», та ОСОБА_2 уклали кредитний договір № 00232/RD про надання кредиту у вигляді непоновлюваної кредитної лінії на суму 308 955 дол. США на наступні цілі: 280 000 дол. США на споживчі потреби, 15 095 дол. США та 13 860 дол. США на сплату страхових платежів відповідно до умов кредитного договору з терміном погашення до 05 червня 2017 року включно зі сплатою 11,9 % річних.

З метою забезпечення своєчасного та повного виконання позичальником умов кредитного договору сторони уклали договір іпотеки № 00247rd від 06 червня 2008 року, за умовами якого ОСОБА_2 передала банку в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 .

Банк взяті на себе зобов`язання з видачі кредитних коштів виконав у повному обсязі. В порушення умов кредитного договору позичальник від своєчасного виконання зобов`язань ухиляється.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 27 травня 2014 року в справі № 201/283/14-ц стягнуто солідарно зі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «Марфін Банк» борг за кредитом і процентами в сумі 294 555,59 дол. США, що в еквіваленті за курсом НБУ на 06 грудня 2012 складало 2 354 382,83 грн, та заборгованість за пенею і штрафом у розмірі 115 064,63 грн, загалом в гривневому еквіваленті за курсом НБУ на 06 грудня 2012 року заборгованість складає 2 469 447,46 грн, з яких: тіло кредиту 255 431,36 дол. США, що в еквіваленті за курсом НБУ на 06 грудня 2012 року складає 2 041 662,86 грн; проценти на основну суму боргу 39 124,23 дол. США, що в еквіваленті за курсом НБУ на 06 грудня 2012 року складає 312 719,97 грн; пеня на несплачену суму кредиту 55 585,36 грн; пеня на несплачені проценти за користування кредитом 36 542,08 грн; штраф на підставі пункту 4.2 кредитного договору 22 937,18 грн.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 31 березня 2014 року в справі № 175/6058/13 задоволено частково позов ОСОБА_2 до банку та визнано недійсним договір іпотеки № 00247rd від 06 червня 2008 року.

На підставі зазначеного судового рішення 19 травня 2014 року іпотека ОСОБА_2 припинена, а обтяження за нею виключено з відповідних реєстрів.

07 жовтня 2014 року предмет іпотеки (квартира АДРЕСА_2 ) за договором дарування відчужено позичальником на користь свого сина ОСОБА_1 , який набув статусу нового іпотекодавця.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 листопада 2014 року скасовано рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 31 березня 2014 року в справі № 175/6058/13.

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 27 квітня 2015 року в справі № 175/6058/13 задоволено заяву банку про поворот виконання рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 31 березня 2014 року та зобов`язано реєстраційну службу Дніпропетровського МУЮ МЮУ поновити первинний стан державної реєстрації договору іпотеки та обтяження і заборони за ним.

21 січня 2016 року банк направив на адресу відповідача та третіх осіб вимогу про усунення порушень умов кредитного договору, якою попередив відповідача та третіх осіб про те, що у випадку її невиконання у відведений строк банк зі спливом цього строку має намір звернутися до суду про стягненням заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Вимога позичальником та іпотекодавцем виконана не була.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх необґрунтованості, оскільки позивач, пред`являючи позовні вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки не надав суду оцінки іпотечного майна, та не досяг такої згоди з ОСОБА_1 ..

Проте, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, з наступних підстав.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про іпотеку» іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Отже, іпотека як майновий спосіб забезпечення виконання зобов`язання є особливим (додатковим) забезпечувальним зобов`язанням, що має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов`язання та запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобов`язань або зменшити їх.

Забезпечувальне зобов`язання (взаємні права та обов`язки) виникає між іпотекодержателем (кредитором за основним зобов`язанням) та іпотекодавцем (боржником за основним зобов`язанням).

Частиною 5 ст. 3 ЗУ «Про іпотеку» передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Відповідно до частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Встановлено, що заочним рішенням Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 27 травня 2014 року в справі № 201/283/14-ц стягнуто солідарно зі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «Марфін Банк» борг за кредитом і процентами в сумі 294 555,59 дол. США, що в еквіваленті за курсом НБУ на 06 грудня 2012 складало 2 354 382,83 грн, та заборгованість за пенею і штрафом у розмірі 115 064,63 грн, загалом в гривневому еквіваленті за курсом НБУ на 06 грудня 2012 року заборгованість складає 2 469 447,46 грн, з яких: тіло кредиту 255 431,36 дол. США, що в еквіваленті за курсом НБУ на 06 грудня 2012 року складає 2 041 662,86 грн; проценти на основну суму боргу 39 124,23 дол. США, що в еквіваленті за курсом НБУ на 06 грудня 2012 року складає 312 719,97 грн; пеня на несплачену суму кредиту 55 585,36 грн; пеня на несплачені проценти за користування кредитом 36 542,08 грн; штраф на підставі пункту 4.2 кредитного договору 22 937,18 грн.

Наразі заборгованість за зазначеним рішенням суду не погашено.

За змістом частин першої, другої статті 23 Закону України «Про іпотеку» в разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Встановлено, що 07 жовтня 2014 року предмет іпотеки (квартира АДРЕСА_2 ) за договором дарування відчужено позичальником на користь свого сина ОСОБА_1 , який набув статусу нового іпотекодавця.

Згідно із ч.1 ст. 4 Закону України «Про іпотеку» (у редакції, яка була чинною на час укладення договору іпотеки) обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законодавством.

Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначені правові, економічні та організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень.

Відповідно до частини третьої статті 3 цього Закону права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації, виникають з моменту такої реєстрації.

Аналогічні положення містяться й у частині другій статті 3 Закону України «Про іпотеку», відповідно до якої взаємні права й обовязки іпотекодавця та іпотекодержателявиникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону.

Відповідно до частин першої, другої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» записи до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Пунктами 74, 75 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановоюКабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868, передбачено, що рішення суду щодо обтяження прав на нерухоме майно, яке набрало законної сили, є документом, що підтверджує виникнення, перехід та припинення обтяжень речових прав на нерухоме майно.

Колегія суддів зазначає, що якщо рішення суду, яке стало підставою для внесення певних обтяжень або їх скасування, згодом було скасовано, то воно не породжує жодних правових наслідків з моменту його ухвалення, а відтак дія іпотеки підлягає відновленню з моменту вчинення первинного запису в Державному реєстрі іпотек, оскільки відпала підстава виключення цього запису.

В зв`язку з чим, слід дійти висновку, що іпотека є дійсною з моменту внесення про неї первинного запису в Державний реєстр іпотек. За вказаних обставин колегія суддів не не приймає до уваги наявність заочного рішення Дніпропетровського району Дніпропетровської області від 31 березня 2014, яким був визнаний недійсним договір про іпотеку, яке згодом було скасовано. В даному випадку договір іпотеки від 06 червня 2008 року слід вважати чинним з моменту його первинної реєстрації в Державному реєстрі іпотек.

Згідно з частиною першою статті 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку (частина друга статті 35 зазначеного Закону).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 травня 2021 року в справі № 635/5796/14-ц (провадження № 61-16262св20) зроблено висновок, що «за змістом припису частини другої статті 35 Закону України «Про іпотеку» визначена у частині першій цієї статті процедура подання іпотекодержателем вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору (яка передує прийняттю іпотекодержателем рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовий спосіб на підставі договору) не є перешкодою для реалізації іпотекодержателем права звернутись у будь-який час за захистом його порушених прав до суду з вимогами: 1) про звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб його реалізації шляхом проведення прилюдних торгів (статті 41-47 Закону) - незалежно від того, які способи задоволення вимог іпотекодержателя сторони передбачили у відповідному договорі (в іпотечному застереженні); 2) про звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб продажу предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві (стаття 38 Закону) - якщо у відповідному договорі (в іпотечному застереженні) сторони цей спосіб задоволення вимог іпотекодержателя, встановлений статтею 38 Закону, не передбачили».

З огляду на викладене, неотримання іпотекодавцем вимоги, передбаченої в статті 35 Закону України «Про іпотеку», не є перешкодою для звернення стягнення на предмет іпотеки в справі, що переглядається, оскільки позивач обрав судовий спосіб звернення стягнення шляхом проведення прилюдних торгів.

Отже, викладені обставини, вказують на те, що зміна власника квартири АДРЕСА_2 , яка перебуває в іпотеці, не позбавляє Іпотекодержателя ПАТ «Марфін банк» правонаступником якого є ПАТ «МТБ БАНК» задовольнити свої вимоги за рахунок вказаного майна в силу ст. 23 Закону України «Про іпотек», навіть і втому випадку, що новий власник не був попереджений про наявні обтяження іпотекою на придбане нерухоме майно. Відтак, дії вказаної норми поширюються на ОСОБА_1 , який є власником квартири, яка перебуває в іпотеці.

Таким чином, з вищевикладеного вбачається факт неналежного виконання основного зобов`язання позичальником за кредитним договором, а також факт переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до ОСОБА_1 , який в силу вимог статті 23 Закону України «Про іпотеку» набув статус іпотекодавця та несе всі його обов`язки.

Суди повинні мати на увазі, що наявність судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум шляхом звернення стягнення на передане боржником в іпотеку нерухоме майно (постанова Верховного Суду України від 04.09.2013 у справі № 6-73цс1312). Разом із тим задоволення подібних позовних вимог можливе лише у разі, коли суду надані беззаперечні докази того, що попередні заходи не призвели до належного виконання зобов`язання.

Так, звертаючись до суду позивач вказав, що наразі заборгованість за зазначеним рішенням суду не погашено у зв`язку з цим просив суд звернути стягнення на квартиру АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 на праві власності, шляхом продажу даного майна на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною, визначеною на підставі оцінки майна, проведеної відповідно до законодавства про оцінку майна і майнових прав та професійну оціночну діяльність у межах процедури виконавчого провадження, передбаченою Законом України Про виконавче провадження, на користь публічного акціонерного товариства „МАРФІН БАНК" в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором № 00232/RD від 06 червня 2008 року та укладеним в його забезпечення договором іпотеки № 00247rd від 06 червня 2008 року станом на 05 липня 2015 року, яка становить: 405 938,71 дол. США та 116 674,13 грн., з яких: кредитних коштів - 255 431,36 дол. США; процентів на основну суму боргу 150 507,35 дол. США, з яких: 39 124,23 дол. США, стягнутих за рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 травня 2014 року; 111 383,12 дол. США, донарахованих за період з 07.12.2012 по 05.07.2016; пені за несплачену суму кредиту, стягнутої за рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27.05.2014 у справі № 201/283/14-ц - 55 585,36 грн; пені за несплачені проценти за користування кредитом стягнутої за рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27.05.2014 у справі № 201/283/14-ц - 36 542,08 грн.; штрафу, стягнутого за рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27.05.2014 у справі № 201/283/14-ц на підставі п.4.2. кредитного договору - 22 937,19 грн.; судового збору за рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 травня 2014 року у справі № 201/283/14-ц - 1 609,50 грн.

Однак, колегія суддів зазначає, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) зроблено висновок, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України.

У пункті 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц (14-10цс18) зроблено висновок, що «після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання».

Відповідач заперечує проти суми заборгованості за основним зобов`язанням, зазначає, що сума боргу є меншою, оскільки на підставі рішення суду від 27 травня 2014 року, щомісяця з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 стягується сума відповідно до заборгованості по кредитному договору за виконавчим провадження, в якому звернуто стягнення на пенсію ОСОБА_3 на користь ПАТ Марфін Банк на загальну суму 2 591 807,16 грн.

У пункті 36 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 921/730/13-г/3 (провадження № 12-6гс20) зазначено, що: «при розгляді справи про звернення кредитором стягнення на майно заставодавця (іпотекодавця, майнового поручителя) останній може заперечувати проти суми заборгованості за основним зобов`язанням, навіть якщо вона встановлена судовим рішенням у справі за позовом кредитора до боржника та/або поручителя, зокрема доводити, що сума боргу є меншою або відсутня взагалі. Рішення суду, яким вирішено спір між кредитором та боржником та/або поручителем щодо стягнення заборгованості, яким визначено розмір такої заборгованості, не має преюдиційного характеру для заставодавця (іпотекодавця, майнового поручителя) за основним кредитним зобов`язанням і за загальним правилом не може бути оскаржено в апеляційному порядку такою особою у разі її не залучення до участі у справі».

У разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передання його в управління на період до його реалізації, якщо вони необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 цього Закону; пріоритет і розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (ч. 1 ст. 39 Закону «Про іпотеку»).

Встановлено, що заочним рішенням Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 27 травня 2014 року в справі № 201/283/14-ц стягнуто солідарно зі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «Марфін Банк» борг за кредитом і процентами в сумі 294 555,59 дол. США, що в еквіваленті за курсом НБУ на 06 грудня 2012 складало 2 354 382,83 грн, та заборгованість за пенею і штрафом у розмірі 115 064,63 грн, загалом в гривневому еквіваленті за курсом НБУ на 06 грудня 2012 року заборгованість складає 2 469 447,46 грн, з яких: тіло кредиту 255 431,36 дол. США, що в еквіваленті за курсом НБУ на 06 грудня 2012 року складає 2 041 662,86 грн; проценти на основну суму боргу 39 124,23 дол. США, що в еквіваленті за курсом НБУ на 06 грудня 2012 року складає 312 719,97 грн; пеня на несплачену суму кредиту 55 585,36 грн; пеня на несплачені проценти за користування кредитом 36 542,08 грн; штраф на підставі пункту 4.2 кредитного договору 22 937,18 грн.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 24 листопада 2021 року, витребувано у публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» розрахунок заборгованості, станом на час розгляду цієї справи, з урахуванням сплачених коштів по виконавчому провадженню, що відкрито на підставі заочного рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 27 травня 2014 року.

Відповідно до наданого розрахунку заборгованість за кредитним договором № 00232/RD від 06 червня 2008 року, станом на 13.12.2021 року, вбачається, що боржником здійснено наступні погашення:24.10.2019 року 20, 21 дол. США (погашено тіло кредиту після рішення суду у справі № 201/283/14-ц); за період з 06.10.2016 року по 26.11.2021 року 2 823,32 дол. США (погашено проценти на основну суму боргу після рішення суду у справі № 201/283/14-ц); 09.10.2015 року - 0,01 грн. (погашена пеня на несплачену суму кредиту після рішення суду у справі № 201/283/14-ц).

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 24 листопада 2021 року, витребувано у Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) копії матеріалів виконавчого провадження № 46144369 (на підставі заочного рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 27 травня 2014 року в справі № 201/283/14-ц).

Дана ухвала 28.01.2022 року, 18.02.2022 року повторно направлялася Соборному відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро).

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 13 квітня 2022 року повторно витребувано у Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) копії матеріалів виконавчого провадження № 46144369 (на підставі заочного рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 27 травня 2014 року в справі № 201/283/14-ц).

Дана ухвала 05.05.2022 року, 05.08.2022 року, 13.09.2022 року повторно направлялася Соборному відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро).

Зі змісту статей 12,81 ЦПК України убачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд не може встановити дійсний розмір заборгованості за кредитним договором на момент прийняття рішення, в рахунок якої позивач просить звернути стягнення на предмет іпотеки.

Доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості висновку суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позову з підстав того, що позивачем не було надано суду оцінку іпотечного майна, та, що позивач не досяг такої згоди з ОСОБА_1 знайшли своє підтвердження. Так, в разі визначення судом способу реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів ціна предмета іпотеки у рішенні суду не зазначається та визначається при його примусовому виконанні на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій (частина друга статті 39 Закону України «Про іпотеку» в редакції, чинній на момент прийняття оскарженої постанови судом апеляційної інстанції).

Враховуючи наведене, оскаржуване рішення, на підставі положень ст.376 ЦПК України, підлягає скасуванню, з ухваленням у справі нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог з вищевикладених підстав.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «МТБ БАНК» задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 грудня 2019 року скасувати.

У задоволенні позову публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «МТБ БАНК» до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.

Судді: