Справа № 127/910/22
Провадження № 22-ц/801/876/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ан О. В.
Доповідач:Стадник І. М.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

04 травня 2022 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Стадника І.М. (судді-доповідача), Сопруна В.В., Матківської М.В.,

вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 15 лютого 2022 року у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення,

встановив:

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 15 лютого 2022 року заяву ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення повернуто заявникові. При цьому судом відмовлено у задоволенні клопотання про продовження строку для усунення недоліків заяви.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, ОСОБА_1 06 квітня 2022 року подав апеляційну скаргу, яка ухвалою Вінницького апеляційного суду від 08 квітня 2022 року залишена без руху.

Підставами для залишення апеляційної скарги стали: відсутність підстав для поновлення пропущеного апелянтом строку на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції та несплата судового збору.

Підставами для поновлення процесуального строку апелянт вважав те, що працівниками Вінницького міського суду, з метою позбавлення його права на апеляційне оскарження, сфабриковано дату постановлення ухвали шляхом її зазначення «заднім числом», а натомість оскаржувану ним ухвалу суд на думку апелянта постановив таємно 01 квітня 2022 року, а отримав він її нібито 05 квітня 2022 року.

Щодо несплати судового збору, то апелянтом до апеляційної скарги додано заяву про звільнення його від сплати судового збору, у якій він посилається що, сума судового збору є для нього непід`ємною, й надає при цьому сканкопію довідки з ДФС України про отримані доходи за 4-ий квартал 2020-3-ій квартал 2021 року.

Зазначеною ухвалою визнано неповажними наведені у апеляційній скарзі ОСОБА_1 підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 15 лютого 2022 року, а в задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору відмовлено.

При цьому апелянту роз`яснено право на подання заяви про поновлення пропущеного строку із зазначенням інших, поважних підстав для його поновлення, а також актуальних даних про майновий стан, з поданням відповідних доказів на їх підтвердження, звернено увагу заявника на те, що у разі невиконання вимог ухвали в цій частині у відкритті апеляційного провадження буде відмовлено.

На виконання вимог ухвали суду апеляційної інстанції про залишення апеляційної скарги без руху від 08 квітня 2022 року від апелянта надійшов документ без назви, у якому останній зазначає про те, що докази отримання ним оскаржуваної ухвали містяться в матеріалах цивільної справи, з якими суд апеляційної інстанції за бажанням може ознайомитися.

При цьому порушуючи питання про поновлення строку у поданій апеляційній скарзі, апелянт так само ставить під сумнів дату постановлення оскаржуваної ним ухвали, вважаючи її сфабрикованою і такою, що вказана «заднім числом - 15.02.2022», тоді як насправді її нібито таємно постановлено 01.04.2022.

Саме ці підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 15 лютого 2022 року суд визнав неповажними, оскільки за даними Єдиного державного реєстру судових рішень оскаржувана ОСОБА_1 ухвала надіслана судом до вказаного реєстру та зареєстрована у ньому 15 лютого 2022 року, а оприлюднена 16 лютого 2022 року, що свідчить про необґрунтованість відповідних доводів апелянта.

Ураховуючи те, що оскаржувана апелянтом ухвала постановлена судом 15 лютого 2022 року, а не 01 квітня 2022 року, строк на апеляційне її оскарження закінчився 02 березня 2022 року, тоді як апеляційну скаргу подано безпосередньо до апеляційного суду лише 06 квітня 2022 року.

В ухвалі про залишення апеляційної скарги без руху судом роз`яснено, що відповідно до частиною 2 статті 359 ЦПК України передбачено, що питання про відкриття апеляційного провадження у справі вирішується не пізніше п`яти днів з дня надходження апеляційної скарги або заяви про усунення недоліків, поданої у порядку, передбаченому статтею 357 цього Кодексу.

Приймаючи норми, зазначені у розділі ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, законодавець враховував, що без ознайомлення з матеріалами цивільної справи, суддя апеляційного суду позбавлений можливості у строки, встановлені нормами цього Кодексу, зробити висновок про дотримання особою, яка подала апеляційну скаргу, строків звернення із апеляційною скаргою, та про відповідність апеляційної скарги вимогам статті 356 ЦПК України.

Оскільки апеляційну скаргу подано безпосередньо до апеляційного суду, матеріали цивільної справи в суді апеляційної інстанції відсутні й не можуть бути витребувані з суду першої інстанції до відкриття апеляційного провадження.

Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За правилами статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Отже, процесуальний обов`язок доказування та подання відповідних доказів покладений саме на учасника справи.

Поважність причин пропуску заявником строку на апеляційне оскарження, що може бути підтверджена, зокрема, шляхом подання доказів, що підтверджують дату отримання копії оскаржуваного судового рішення суду першої інстанції, як того вимагає пункт 4 частини 4 статті 354 ЦПК України, є обставинами, що належать до локального предмету доказування, тобто повинні бути доведені заявником саме на час вирішення апеляційним судом питання про відкриття апеляційного провадження у справі.

Водночас одні обставини, на які він посилався як на поважну причину пропуску фальсифікація дати прийняття оскаржуваного рішення, його таємне прийняття тощо, - спростовуються, зокрема, даними Єдиного державного реєстру судових рішень, а інші конкретна дата отримання копії оскаржуваного судового рішення жодним чином не підтверджені.

Частиною 4 статті 358 ЦПК України передбачено, що суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або ж наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Право на апеляційний перегляд судових рішень кореспондується з обов`язком дотримуватися норм процесуального законодавства щодо порядку, строків і умов реалізації цього права. Такі процесуальні обов`язки для всіх учасників судового процесу є однаковими, що забезпечує принцип рівності сторін.

Інститут строків у цивільному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у цивільно-правових відносинах, як складової принципу верховенства права, а також стимулює учасників цивільного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. З метою виконання процесуального обов`язку дотримання строку на апеляційне оскарження судових рішень особа, яка має намір подати апеляційну скаргу, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії.

Норми ЦПК України не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

Разом з тим, право суду на поновлення строку не є безмежним.

Підстави пропуску строку апеляційного оскарження можуть бути визнані поважними, строк поновлено лише у разі, якщо вони пов`язані з непереборними та об`єктивними перешкодами, труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений законом процесуальний строк подання апеляційної скарги.

У статті 6 Конвенції про захист пав людини і основоположних свобод проголошено право на справедливий судовий розгляд.

Одним з елементів справедливого судового розгляду є принцип правової визначеності прав і обов`язків сторін спору та неможливість безпідставного поновлення пропущеного процесуального строку для оскарження рішення суду, що набрало законної сили, лише з метою його скасування на шкоду інтересам іншого учасника процесу.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, зі спливом значного проміжку часу, є порушенням принципу юридичної визначеності та «права на суд», гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист пав людини і основоположних свобод (пункти 42 рішення Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України»).

Необґрунтоване поновлення процесуальних строків на оскарження «остаточного судового рішення» є порушенням принципу res judicata (правової визначеності), про що неодноразово наголошувалося у практиці Європейського суду з прав людини.

Так, у параграфі 41 рішення Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» від 03.04.2008 зазначено, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Аналогічні висновки викладені Європейським судом з прав людини також у справах «Науменко проти України» від 09 листопада 2004 року, «Полтораченко проти України» від 18 січня 2005 року та «Тімотієвич проти України» від 08 листопада 2005 року.

Поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення без доведеності поважності причин не забезпечувало б рівновагу між інтересами сторін та правову визначеність у цивільних правовідносинах, яка є складовою верховенства права, проголошеного статтею 8 Конституції України.

Посилання апелянта ОСОБА_1 , в документі без назви від 03.05.2022, отриманого на виконання вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху на те, що вирішуючи питання про відмову в задоволенні клопотання про звільнення його від сплати судового збору суддя не взяв до уваги, що під час розгляду в апеляційному суді іншої цивільної справи №127/1503/2022 судом його було звільнено від сплати судового збору на підставі аналогічно представленими доказами (довідкою ДФС) є безпідставними.

Так, ОСОБА_1 не є особою, яка відповідно до статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях, а тому можливість звільнення його від сплати судового збору має вирішуватись під час вирішення конкретного питання (справи).

Колегія суддів звертає увагу на те, що суд не зобов`язаний перевіряти підстави звільнення від сплати судового збору громадянина ОСОБА_1 у іншій цивільній справі.

По даній справі заява про звільнення від сплати судового збору є необґрунтованою.

Отже, вимоги ухвали про залишення апеляційної скарги без руху від 08 квітня 2022 року апелянтом не виконані, а відтак відповідно пункту 4 частини 2 статті 358 ЦПК України у відкритті апеляційного провадження слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 354, 357, 358 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 15 лютого 2022 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, проте може бути оскаржена в частині відмови у відкритті апеляційного провадження в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач І. М. Стадник

Судді В.В. Сопрун

М.В. Матківська