справа № 361/921/22
провадження № 2/361/2470/22
РІШЕННЯ

Іменем України

01 грудня 2022 року м. Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого-судді Дутчака І.М.,
за участю секретаря Панек А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Броварської міської ради Броварського району Київської області про встановлення факту постійного проживання у жилому приміщенні та визнання наймачем жилого приміщення,

в с т а н о в и в :

У лютому 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області (далі виконком Броварської м/ради), у якому просила встановити факт її постійного проживання з дня народження ІНФОРМАЦІЯ_1 зі своїм батьком ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 , та визнати її наймачем даної квартири.

В обґрунтування позову зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її батько ОСОБА_2 , після його смерті відкрилася спадщина на все належне йому майно. Єдиним спадкоємцем після його смерті є лише вона, дочка померлого. Для прийняття спадщини вона звернулася у визначений законом строк до приватного нотаріуса Броварського міського нотаріального округу Київської області Авраменко Н.А. із заявою про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_2 , який постійно проживав та був зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_1 . Вона проживала разом із батьком постійно у вказаній квартирі від народження, що підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов від 08 липня 2021 року, складеним депутатом Броварської міської ради Київської області, який підписаний 10 жителями будинку АДРЕСА_2 , у якому зазначено, що вона постійно проживала та проживає на даний час у квартирі АДРЕСА_3 .

Згідно із рішенням виконкому Броварської м/ради від 29 січня 2019 року № 100 про зміну договорів найму жилих приміщень її батько ОСОБА_2 був визнаний наймачем вказаної квартири за раніше укладеним договором найму після смерті своєї матері ОСОБА_3 . За життя її батько ОСОБА_2 розпочав процедуру приватизації зазначеної квартири, однак у зв`язку зі смертю завершити приватизацію він не встиг.

Вказувала на те, що вона, як дочка померлого ОСОБА_2 та член сім`ї наймача квартири АДРЕСА_3 , згідно із ст. 65 ЖК України набула рівного з батьком права користування жилим приміщенням, тому відповідно до ст. 106 ЖК України у зв`язку зі смертю батька ОСОБА_2 , наймача цієї квартири, вона як єдиний спадкоємець першої черги за законом, яка прийняла спадщину після смерті останнього, має право на визнання її наймачем вказаної вище квартири.

Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_4 у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, надали пояснення, аналогічні викладеному, просили суд задовольнити позов повністю, посилаючись на те, що позивач ОСОБА_1 від народження проживала разом із батьком та проживає на даний час у спірній квартирі.

Відповідач виконком Броварської м/ради у судове засідання не з`явився, представник відповідача ОСОБА_5 подала до суду заяву, у якій просила суд розглянути справу без участі представника виконкому Броварської м/ради, враховуючи поданий відзив на позов.

У відзиві на позов виконком Броварської м/ради вказував, що вважає позовні вимоги ОСОБА_1 незаконними, необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають. Квартира № 55 у будинку АДРЕСА_2 в установленому законом порядку не приватизована та належить до житлового фонду місцевої ради. Ордер № 680 від 16 липня 1982 року на вселення у вказану квартиру був виданий на ім`я ОСОБА_3 на склад сім`ї 2 (дві) особи, вона та син ОСОБА_2 , позивач ОСОБА_1 до ордеру включена не була. Зміна договору найму зазначеного жилого приміщення відбулася в порядку ст. 106 ЖК України згідно із рішенням виконкому Броварської м/ради від 29 січня 2019 року № 100 після смерті попереднього наймача ОСОБА_3 , наймачем цього жилого приміщення було визнано члена сім`ї ОСОБА_2 , який був зазначений в ордері та зареєстрований за місцем проживання у спірному жилому приміщенні.

Відповідно до ст. 106 ЖК України право на визнання наймачем за раніше укладеним договором найму мають лише ті члени сім`ї, які на законних підставах проживають разом із наймачем у житловому приміщенні. Згідно із ч. 2 ст. 64 ЖК України членом сім`ї наймача можуть бути лише особи, які вселилися у встановленому законом порядку та на відповідній правовій підставі проживають у квартирі разом із наймачем. Позивач ОСОБА_1 зареєстрована майже з народження за адресою: АДРЕСА_4 , тому зберігає право користування цим жилим приміщенням. Письмової згоди на вселення позивача у спірну квартиру не надавалось, ні наймачем вказаної квартири ОСОБА_2 , ні наймодавцем виконком Броварської м/ради. ОСОБА_1 у зазначеній квартирі зареєстрованою ніколи не була, нею не дотримано встановленого законодавством порядку вселення у житлове приміщення, що перебуває у віданні місцевої ради, отже правових підстав користування спірним жилим приміщення вона не набула. Батько позивача, наймач спірного жилого приміщення ОСОБА_2 до органу приватизації із заявою на оформлення передачі йому у приватну власність квартири АДРЕСА_3 не звертався, факт початку процесу приватизації не доведено, тому ОСОБА_1 , дочка померлого наймача, як спадкоємець права приватизації квартири теж не набуває, правові підстави для задоволення позову відсутні. Просив суд у задоволенні позову відмовити.

З`ясувавши позицію сторін, заслухавши показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків.

Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суд встановив, що позивач ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Бровари Київської області, її батьком є ОСОБА_2 , матір`ю ОСОБА_6 . Батько позивача ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у місті Бровари Київської області, був зареєстрованим та постійно проживав за адресою: АДРЕСА_1 . У цю квартиру він вселився відповідно до ордера № 680 від 16 липня 1982 року, виданого на ім`я ОСОБА_3 на склад сім`ї 2 особи, вона та син ОСОБА_2 , на підставі рішення виконкому Броварської м/ради від 15 липня 1982 року № 332.

Згідно із технічним паспортом, квартира АДРЕСА_3 є двокімнатною, загальною площею 51,8 м2, житловою площею 29,6 м2.

Рішенням виконкому Броварської м/ради від 29 січня 2019 року № 100 батька позивача ОСОБА_2 (як члена сім`ї) було визнано наймачем за раніше укладеним договором найму квартири АДРЕСА_3 замість попереднього наймача ОСОБА_3 у зв`язку з її смертю.

12 жовтня 2021 року позивач ОСОБА_1 звернулася до міського голови міста Бровари Київської області Сапожка І.В. із заявою, у якій просила визнати її наймачем вказаної квартири АДРЕСА_3 за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість наймача ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , посилаючись на те, що вона дочка померлого проживала разом із батьком ОСОБА_2 у зазначеній 2-х кімнатній квартирі та проживає на даний час, останній розпочав, але не завершив процедуру приватизації цієї квартири, тому відповідно до ст. 106 ЖК України у зв`язку зі смерті наймача квартири ОСОБА_2 , вона як повнолітній член сім`ї наймача, яка постійно проживала разом із наймачем у квартирі, має право вимагати визнання її наймачем вказаного жилого приміщення за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача ОСОБА_2 , також просила видати їй ордер на дану квартиру.

29 жовтня 2021 року листом за вих. № 9-7-1636 виконком Броварської м/ради позивачу ОСОБА_1 у задоволенні цієї заяви відмовлено, посилаючись на те, що на даний час виконком Броварської м/ради не має правових підстав для видачі їй ордера, зміни договору найму і укладення з нею договору найму жилого приміщення квартири АДРЕСА_3 , посилаючись на те, що відповідно до інформації з бази обліку реєстрації громадян у Броварській міській територіальній громаді, позивач ОСОБА_1 зареєстрована за місцем проживання своєї матері ОСОБА_7 з моменту народження по теперішній час за адресою: АДРЕСА_4 . На момент смерті ОСОБА_2 , батька позивача, вона у квартирі АДРЕСА_3 зареєстрованою не була. Акт обстеження житлово-побутових умов, складений 08 липня 2021 року депутатом Броварської міської ради Київської області Решетовою С.І., про те, що ОСОБА_1 проживала разом із батьком у вказаній квартирі, наймачем якої він являвся, братися до уваги не може, оскільки на сьогодні правовий статус такого документа чітко жодним законодавчим актом України не визначений.

За змістом ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У ст. 47 Конституції України закріплено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем громадянином, на ім`я якого видано ордер.

Предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок (ч. 1 ст. 63 ЖК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення.

До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство (ч. 2 ст. 64 ЖК України).

За змістом ст. 65 ЖК України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

У ч. 1 ст. 106 ЖК України передбачено, що повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача.

Згідно із ч. 2 ст. 106 ЖК України у разі відмови наймодавця у визнанні члена сім`ї наймачем за договором найму спір може бути вирішено в судовому порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Позивач ОСОБА_1 , звертаючись до суду з цим позовом, вказувала на те, що вона тривалий час, від народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживала разом зі своїм батьком ОСОБА_2 у квартирі АДРЕСА_3 до дня смерті останнього ІНФОРМАЦІЯ_2 та проживає на даний час, є єдиним спадкоємцем після смерті батька, наймача даної квартири, яка прийняла спадщину, тому вона має право на визнання її наймачем цього жилого приміщення.

Із акта обстеження житлово-побутових умов від 08 липня 2021 року, складеного депутатом Броварської міської ради Київської області Решетовою С.І., вбачається, що позивач ОСОБА_1 фактично постійно проживає за адресою: АДРЕСА_1 , будучи зареєстрованою за іншою адресою, у цій квартирі вона проживала разом зі своїм батьком ОСОБА_2 та здійснювала за ним догляд.

Зазначені обставини своїми підписами у даному акті підтвердили 10 сусідів позивача.

Із паспорта громадянина України НОМЕР_1 вбачається, що місце проживання позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстровано за адресою: АДРЕСА_4 .

Свідок ОСОБА_8 , який проживає постійно за адресою: АДРЕСА_5 , у судовому засіданні показав, що сім`ю ОСОБА_9 він знає давно, так як є сусідом бабусі матері позивача ОСОБА_1 ОСОБА_10 , після народження ОСОБА_1 разом із батьком ОСОБА_2 та матір`ю ОСОБА_11 проживали за іншою адресою, а саме за місцем проживання батька. Матір позивача ОСОБА_11 вела аморальний спосіб життя, постійно десь блукала, зловживала спиртними напоями, не створювала нормальних умови для проживання малолітньої дитини, тому її дочка ОСОБА_12 постійно проживала разом зі своїм батьком і бабусею по лінії батька ОСОБА_3 , остання здійснювала догляд за онукою. У квартирі АДРЕСА_6 позивач ОСОБА_1 ніколи фактично не проживала та не проживає на даний час.

Свідок ОСОБА_13 , який проживає за адресою: АДРЕСА_7 , у суді показав, що за місцем своєї реєстрації по АДРЕСА_8 ОСОБА_1 фактично ніколи не проживала, йому відомо, що позивач постійно проживала разом зі своїм батьком ОСОБА_2 у АДРЕСА_2 , останній інколи приводив ОСОБА_12 до бабусі по лінії матері позивача ОСОБА_10 .

Свідок ОСОБА_14 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_9 , у судовому засіданні показала, що сім`ю ОСОБА_9 вона знає давно. Постійно бачила у дворі цього будинку ОСОБА_15 зі своїми батьком ОСОБА_2 та бабусею ОСОБА_3 , останні приводили її до дитячого садочка та школи, позивач постійно проживала разом із ними у квартирі АДРЕСА_3 , постійно проживає у цій квартирі на даний час. Із батьком позивача ОСОБА_2 вона (свідок) перебували у хороших, дружніх, сусідських відносинах з 2000 року, тому факт постійного проживання його дочки ОСОБА_1 разом зі своїм батьком у зазначеній квартирі до дня його смерті підтверджує. Вказана вище квартира була та є постійним єдиним місцем проживання позивача ОСОБА_1 .

Пленум Верховного Суду України у п. 9 постанови № 2 від 12 квітня 1985 року Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України судам роз`яснив, що вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи приписані вони у даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням.

Верховний Суд України у постанові від 11 липня 2012 року у справі № 6-60цс12 виклав правову позицію та зазначив, що у осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов`язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім`ї наймача (ч. ч. 1 2 ст. 64 ЖК України). Крім того, особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (ч 2 ст. 65 ЖК України). Під час вирішення спору про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, крім обставин щодо реєстрації цих осіб у спірному приміщенні, дотримання встановленого порядку при їх вселенні та наявності згоди на це всіх членів сім`ї наймача та обумовлення угодою між указаними особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням, й інші обставини справи, що мають значення для справи, а саме: чи було це приміщення постійним місцем проживання цих осіб, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання.

Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 20 травня 2021 року у справі № 199/2864/19.

Європейський суд з прав людини у п. п. 40-44 рішення від 02 грудня 2010 року у справі Кривіцька та Кривіцький проти України зазначив, що згідно із Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) поняття житло не обмежується приміщенням, яке законно займано або створено. Чи є конкретне місце проживання житлом, яке підлягає захисту на підставі п. 1 ст. 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин, а саме від наявності достатніх та триваючих зв`язків із конкретним місцем.

Згідно із правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 24 лютого 2021 року у справі № 296/4642/19, тривалий час проживання особи в житлі, незалежно від його правового режиму, є достатньою підставою для того, щоб вважати відповідне житло належним такій особі в розумінні ст. 8 Конвенції. Принцип пропорційності в розумінні Європейського суду з прав людини полягає в оцінці справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням у право людини на повагу до житла, й інтересами особи, яка зазнає негативних наслідків від цього втручання. Пошук такого балансу не означає обов`язкового досягнення соціальної справедливості у кожній конкретній справі, а передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між легітимною метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення.

За змістом ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Відповідно до ст. 3 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні (у редакції на час виникнення правовідносин) місце перебування адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.

Пленум Верховного Суду України у п. 15 постанови № 9 від 01 листопада 1996 року Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя роз`яснив, що при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що ст. 33 Конституції України гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

Верховний Суд у постанові від 28 червня 2022 року у справі № 754/14628/17 зазначив, що оскільки відповідно до вимог закону вселення та проживання в квартирі може бути здійснено лише у встановленому порядку, членом сім`ї наймача, в розумінні ч. 2 ст. 64 ЖК України, може бути визнано лише осіб, які вселилися у встановленому порядку та на відповідній правовій підставі постійно проживають в квартирі разом з наймачем.

За змістом ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У ч. ч. 1, 3 ст. 12, ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, зокрема, показання свідків та акт обстеження житлово-побутових умов від 08 липня 2021 року, враховуючи, що згідно із ч. 1 ст. 65 ЖК України на вселення до батьків їхніх неповнолітніх дітей письмової згоди не потрібно, суд вважає доведеним у суді факт постійного проживання від народження позивача ОСОБА_1 разом із батьком ОСОБА_2 у квартирі АДРЕСА_3 , наймачем якої останній являвся.

У ст. ст. 1216, 1217 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За змістом ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Із спадкової справи № 45/2021 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 вбачається, що 06 серпня 2021 року у визначений законом строк до приватного нотаріуса Броварського міського нотаріального округу Київської області Авраменко Н.А. із заявою про прийняття спадщини після смерті батька звернулася дочка померлого, позивач ОСОБА_1 , вона вважається єдиним спадкоємцем, яка прийняла спадщину після смерті ОСОБА_2 , інші спадкоємці після його смерті відсутні.

Доказів того, що позивач ОСОБА_1 зберігає за собою право користування іншим жилим приміщенням за місцем реєстрації за адресою: АДРЕСА_4 , суду не надано.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що оскільки наймач жилого приміщення квартири АДРЕСА_3 ОСОБА_2 , батько позивача, помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , інші спадкоємці після його смерті відсутні, позивач ОСОБА_1 вселилася у вказану вище квартиру як неповнолітній член сім`ї наймача, на законних підставах постійно фактично проживає у цій квартирі по даний час та несе витрати по її утриманню, законність проживання позивача у квартирі не спростовано відповідачем, позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання її наймачем зазначеної квартири ґрунтуються на вимогах ст. ст. 64, 65, 106 ЖК України та підлягають задоволенню.

Також згідно із ч. 2 ст. 133 ЦПК України, ч. 1 ст. 7 Закону України Про судовий збір ОСОБА_1 із державного бюджету підлягає поверненню надміру сплачений нею згідно із квитанцією 0.0..1 від 29 квітня 2022 року судовий збір у розмірі 1984 грн. 80 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 5, 12, 13, 76, 81, 89, 133, 259, 263 265 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позов задовольнити.

Встановити факт постійного проживання з дня народження ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом із батьком ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , у жилому приміщенні квартирі АДРЕСА_3 .

Визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , наймачем квартири АДРЕСА_3 .

Повернути ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , із державного бюджету судовий збір у розмірі 1984 (одна тисяча дев`ятсот вісімдесят чотири) грн. 80 коп., сплачений нею згідно із квитанцією 0.0..1 від 29 квітня 2022 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи, які не були присутні у судовому засіданні під час ухвалення судового рішення, мають право подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Дутчак І. М.