ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/2341/22
провадження № 4-с/753/71/22
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" грудня 2022 р. Дарницький районний суд міста Києва у складі судді Якусика О.В., за участю секретаря судового засідання Погорелої Н.М, представника скаржника - адвоката Курінного С.Ю., розглянувши скаргу ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Арбімаркет», Дарницький відділ державної виконавчої служби міста Києва Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), на дії державного виконавця

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду із скаргою на дії державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), в якій просила суд визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця № 47571190 від 08.09.2021 в частині накладення арешту на рахунок НОМЕР_1 у АТ КБ «Приватбанк», що належить ОСОБА_1 .

Скарга обґрунтована тим, що 21.09.2021 державний виконавець постановою № 47571190 наклав арешт на кошти, що містяться на всіх відкритих рахунках боржника в усіх банківських установах України та належать боржнику ОСОБА_1 , зокрема і на картковий рахунок відкритий в АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_2 , на який боржник отримує заробітну плату.

У судовому засіданні скаржник підтримав вимоги своєї скарги та просив її задовольнити.

Представник стягувача та Дарницького ВДВС міста Києв ЦМУ МЮ (м. Київ) у судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки не повідомили.

Частиною 2 статті 450 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

За таких обставин суд вважає можливим розглядати справу у відсутності державного виконавця.

Суд, заслухавши пояснення представника скаржника, дослідивши скаргу та додані до неї докази, дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Я встановлено судом постановою від 05.05.2015 року старший державний виконавець Кравчук А.С. відкрив виконавче провадження № 47571190 та встановив боржнику строк для самостійного виконання рішення суду до 12.05.2015.

З матеріалів справи вбачається, що у встановлений для добровільного виконання строк рішення суду боржником виконане не було, а відтак виконавець розпочав його примусове виконання.

Постановою державного виконавця від 30.10.2019 звернуто стягнення на доходи боржника, яка отримує дохід у Київському національному університеті технологій та дизайну з здійсненням відрахування із доходів боржника у розмірі 20% до виплати загальної суми боргу 985030,59 грн.

Постановою від 08.09.2021 державний виконавець наклав арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належить боржнику.

Як вбачається з довідки від 22.09.2021, виданої АТ КБ «ПриватБанк», ОСОБА_1 станом на 22.09.2021 має в АТ КБ «ПриватБанк» картку для НОМЕР_3 ( НОМЕР_1 ), на яку отримує зарплатні виплати.

Судом встановлено, що 05.10.2021 ОСОБА_1 звернулась до Дарницького ВДВС у м. Києві із заявою про зняття арешту з зарплатного рахунку, який відкритий в АТ КБ «Приватбанк» ( НОМЕР_1 ).

06.12.2021 ОСОБА_1 звернулась до Дарницького ВДВС у м. Києві із заявою про надання інформації щодо розгляду її заяви від 05.10.2021.

Станом на дату звернення до суду та розгляду справи, постанова та/або відповідь на заяву ОСОБА_1 щодо зняття арешту з зарплатного рахунку скаржник та суд не отримували.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.1 ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом, зокрема, виконавчих листів, що видаються судами (стаття 17 Закону України «Про виконавче провадження»).

Права та обов`язки державного виконавця визначені в статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої виконавець зобов`язаний здійснювати, зокрема заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Частиною 3 статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Як встановлено ч. 6 ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом, а ст. 48 Конституції України гарантує право кожного на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло.

Відповідно до ч. 6 ст. 24 Закону України «Про оплату праці» своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості.

Згідно з ч. 2 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості: за іншими видами стягнень, якщо інше не передбачено законом, - 20 відсотків.

Як вбачається з абзацу 2 ч. 2 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження», забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15 - Закону України «Про електроенергетику», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19 Закону України «Про теплопостачання», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26 Закону України «Про теплопостачання», статті 18 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України «Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки», на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення, на які заборонено законом».

Отже, частиною другою статті 48 Закону встановлено невичерпний перелік рахунків, кошти на яких не підлягають арешту, оскільки передбачено, що законом можуть бути визначені й кошти на інших рахунках боржника, звернення стягнення та/або накладення арешту на які заборонено законом.

Накладення арешту на кошти, що складають заробітну плату боржника після здійснення утримань із неї за виконавчими документами та понад встановлений законом розмір для відрахувань із заробітної плати, є надмірним тягарем для боржника та порушенням його прав на одержання винагороди за працю та достойні умови життя.

Не може бути накладений арешт на кошти що складають заробітну плату боржника після фактичного здійснення утримань із неї за виконавчими документами та на усі кошти заробітної плати боржника поза межами дозволених законом розмірів відрахувань із такої заробітної плати, а якщо такий арешт накладений, то він має бути знятий. При цьому на кошти, що знаходяться на рахунках та які не є коштами, що складають заробітну плату, таке обмеження не розповсюджується.

Наведена правова позиція викладена у постанові Велико Палати Верховного Суду від 20.04.2022 у справі № 756/8815/20.

Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Відповідно до довідки Київського національного університету технологій та дизайну від 11.01.2022 із заробітної плати ОСОБА_1 щомісячно проводяться утримання на підставі виконавчих документів в розмірі 20 % заробітної плати.

ОСОБА_1 надала державному виконавцю підтверджуючі документи про те, що арешт було накладено на кошти, які є її заробітною платою, яка розміщена на рахунку призначеному для зарахування заробітної плати, однак приватний виконавець в порушення пункту 1 частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» арешт з грошових коштів не зняв.

Відповідно до ст. ст. 77-81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає обґрунтованими та таким, що підтверджуються матеріалами скарги, посилання скаржника на порушення державним виконавцем вимог частини 4 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження», а тому скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Згідно з ч. 2 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Керуючись статтями 258 - 260, 450, 451 Цивільного процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бойчука Михайла Олександровича № 47571190 від 08.09.2021 в частині накладення арешту на рахунок НОМЕР_1 у АТ КБ «Приватбанк».

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 15 днів з дня з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повне судове рішення складено 22 грудня 2022 року.

Суддя О. В. Якусик