провадження №2/279/269/22
Справа № 279/6302/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" квітня 2022 р.

Коростенський міськрайонний суд Житомирської області

в складі: головуючого судді Коваленко В.П.

секретаря Петрук О.І.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства « Коростенський завод залізобетонних шпал», про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди ,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом до відповідача Приватного акціонерного товариства « Коростенський завод залізобетонних шпал», в якому просить скасувати наказ про звільнення від 18.10.2021 №427-ОС та поновити на роботі на посаді завідуючої господарством, а також стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу та стягнути моральну шкоду.

В обгрунтування своїх позовних вимог зазначила, що посада завідуючої господарством на час її скорочення не була виключена зі штатного розкладу товариства; а також під час звільнення їй були запропоновані не всі вакантні посади.

Ухвалою від 24 листопада 2021 року відкрито провадження у вказаній справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

В грудні 2021 року відповідачем надано відзив на позовну заяву, в якому відповідач категорично заперечує проти позову, посилається на те, що 05 липня 2021 року позивач особисто була повідомлена про скорочення посади завідуючої господарством з 06.09.2021 року в звязку із змінами в організації виробництва і праці та скорочення чисельності штату. Оскільки позивач з 01.09.2021 перебувала на лікарняному, то її звільнили після повернення з лікарняного. Крім того, позивачу пропонувались наявні посади, від яких вона відмовилася.

14 лютого 2021 року позивачем надано відповідь на відзив, в якому стверджує, що скорочення штату як такого не відбулось, не було запропоновано позивачці посаду начальника планово-економічного відділу.

В судовому засіданні позивач підтримала вимоги з підстав, викладених в позовній заяві, представник відповідача в засідання не з"явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, а тому суд вважає за можливе розглядати справу на підставі наявних даних.

Вислухавши пояснення, перевіривши матеріали , суд прийшов до наступного.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 з травня 2018 року

працювала в Приватному акціонерному товаристві « Коростенський завод залізобетонних шпал», останнім часом, на посаді завідуючої господарством.

Наказом №130 від 05.07.2021 "Про зміни в організації виробництва та праці та скорочення штату та чисельності працівників" з 06.09.2021 року затверджено та введено в дію зміни до штатного розпису та організаційну структуру товариства та скорочено посаду завідувач господарства - 1 штатна одиниця. Особисто під підпис позивач була ознайомлена з даним наказом та повідомлена по наступне вивільнення.

Перебувала у відпустці з 09.08.21 по 01.09.21 .З 01 вересня 2021 року позивач перебувала на лікарняному. Наказом №162 від 06.09.2021 "Про внесення змін до наказу від 05.07.21 внесено зміни та викладено їй в редакції "скоротити посаду завідувач господарства - 1 штатна одиниця" по закінченню лікарняного листка.

Після закінчення дії лікарняного, позивачці було запропоновано посаду формувальника залізобетонних виробів та конструкцій, арматурника, муляра, прибиральниці, від яких позивач відмовилась. На засіданнні профкому надано дозвіл на звільнення позивача за скороченням штату.

Згідно п.1 ст.40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників .

Відповідно до п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п.1ст.40 КЗпП, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві , в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне вивільнення.

За змістом ст.49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштування самостійно. Водночас власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про наступне вивільнення працівника із зазначенням його професії, спеціальності, кваліфікації та розміру оплати праці.

Вирішуючи питання про законність звільнення працівника суд повинен врахувати, що однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 51 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

У разі звільнення на підставі ст.40п.1 КЗпП України діють переваги на залишення на роботі, встановлені статтею 42 КЗпП України. До кола працівників, серед яких визначаються особи, які мають переважне право на залишення на роботі, входять всі працівники, що займають таку ж посаду і виконують таку ж роботу.

Штатна чисельність працівників скоротилася .

Переважне право на залишення на роботі враховується лише в разі скорочення однорідних професій, посад. Тобто при проведенні процедури скорочення роботодавець зобов`язаний врахувати переважне право на залишення на роботі виключно в межах однорідних професій та посад і тільки серед працівників, які підлягають під звільнення за п.1ст.40 КЗпП України . Виключення становлять лише працівники, на яких розповсюджується заборона на звільнення, встановлена ст. 184 КЗпП України.

Таким чином, позивачу пропонувалась посади, від яких вона відмовилася.

Суд не приймає до уваги твердження позивачки та свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про те, що була вільна посада завідуючої економічним відділом, у відділі працюють особи з великим стажем і адміністрація мала перевести їх на посаду начальника відділу , а позивачку ОСОБА_1 перевести на посаду економіста відділу. Такі вимоги не відповідають вимогам законодавства . Освіта та досвід роботи позивача не відповідали вимогам посади начальника економічного відділу.

Приватне акціонерне товариство "Коростенський завод залізобетонних шпал" є господарським товариством, 100% акцій належить АТ "Укрзалізниця". Було скорочено 19 штатних одиниць, в тому числі і посада швачки. Як видно з тверджень свідка ОСОБА_5 в звязку із скороченям швачки та одного технічного парцівника, утримувати посаду завідувача господарством не є доцільним.

За таких обставин суд приходить до висновку, що відповідачем дотримано вимоги чинного законодавства про працю , а тому в задоволенні позовних вимог суд відмовляє.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 263-268 Цивільно-процесуального Кодексу України, ст. ст.40ч.1, 42, 49-2 Кодексу законів про працю України , - суд

У Х В А Л И В:

В позові ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства « Коростенський завод залізобетонних шпал», про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди , відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Житомирського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складене 06 травня 2022 року.

Суддя Коваленко В.П.