Справа № 579/387/21
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

21 грудня 2022 року м.Кролевець

Кролевецький районний суд Сумської області у складі: головуючого - судді Придатка В.М., за участю секретаря судового засідання Клишкової Ю.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 в особі представника позивача - адвоката Кравченко Максима Віталійовича до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Кролевецького районного суду Сумської області 03.03.2021 з позовом, у якому просив стягнути на його користь з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 106537,00 (сто шість тисяч п`ятсот тридцять сім) грн моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, та 35000,00 (тридцять п`ять тисяч) грн судових витрат, пов`язаних з оплатою позивачами правничої допомоги.

Позовні вимоги мотивував тим, що 10.10.2019 р. відбулася дорожньо-транспортна пригода, в якій автомобіль марки «Daewoo Lanos» державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 , здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Внаслідок даної ДТП ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження.

11.10.2019 року за фактом настання даної ДТП було внесено відомості про таку подію до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000422 з кваліфікацією по статті 286 КК України та розпочато досудове розслідування.

21.01.2021 року Шосткинський міськрайонний суд Сумської області виніс вирок та ухвалив визнати винним водія ОСОБА_2 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Керуючись положеннями Закону №1961-IV, представник Позивача 07.06.2020 повідомив Страховика про настання страхового випадку та звернувся в порядку, визначеному Законом №1961-IV, із заявою на виплату страхового відшкодування, в якій просив здійснити виплату страхового відшкодування, зокрема, 3463,08 грн відшкодування, пов`язаного із заподіяною моральною шкодою, що належить Позивачу.

Проте, враховуючи, що Позивач через фізичну травму змушений змінити свій звичний стиль життя, втратив працездатність, сон та апетит, тоді як винуватець дорожньо-транспортної пригоди не усуває шкідливі наслідки, що настали, як щодо відшкодування витрат на лікування, так і щодо відшкодування моральної шкоди; що у зв`язку з цією травмою Позивачу в перспективі буде встановлено групу інвалідності, втрачено працездатність, відчуття запаху і смаку; що на час подання позову Позивач майже не пересувається, за своїм станом здоров`я має пройти тяжкий і довгий курс реабілітації; що після отриманої травми Позивач тривалий час знаходився на лікуванні у різних лікарнях, де йому застосовували різні методи лікування, як наслідків травми, так і загострення у зв`язку з травмою інших захворювань, при цьому йому було показано у певний період постільний режим, який він дотримується, вважає, що розмір страхового відшкодування моральної шкоди, яку має здійснити Страховик у відповідності до вимог Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", є недостатнім для повного відшкодування моральної шкоди, заподіяної Позивачу, тому вимушений звернутися щодо стягнення решти моральної шкоди до суду.

Сторони та представники сторін в судове засідання не з`явилися, про час і місце розгляду справи повідомлені в установленому законом порядку, причин неявки суду не повідомили.

Враховуючи викладене, суд вважає за можливе відповідно до ст.ст. 200, 211, 223, 247 ЦПК України розглядати справу у судовому засіданні за відсутності учасників справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, вивчивши та дослідивши наявні в справі докази, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 10.10.2019 р. відбулася дорожньо-транспортна пригода, в якій автомобіль марки «Daewoo Lanos» державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 , здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Внаслідок даної ДТП ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого багатоуламкового перелому лівих малогомілкової і великогомілкової кісток зі зміщенням.

11.10.2019 року за фактом настання даної ДТП було внесено відомості про таку подію до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000422 з кваліфікацією по статті 286 КК України та розпочато досудове розслідування (а.с.19-20).

21.01.2021 року Шосткинський міськрайонний суд Сумської області виніс вирок та ухвалив визнати винним водія ОСОБА_2 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України (а.с.12-14).

Згідно з виписним епікризом за медичною картою стаціонарного хворого №3188 від 31.10.2019 року, довідкою про тимчасову втрату працездатності та випискою. З медичної карти хворого, ОСОБА_1 встановлено діагноз закритого багатоуламкового перелому лівих малогомілкової і великогомілкової кісток зі зміщенням, стан після оперативного втручання. Оперативне втручання відбулося 18.10.2019, виписано ОСОБА_1 у зв`язку з поліпшенням та з рекомендаціями амбулаторного лікування у ортопеда, фіксації, ходи на милицях. Тривалість тимчасової непрацездатності - з 10.10.2019 по 31.10.2019 включно (а.с.10-11, 22-23).

Загальні вимоги процесуального права, закріплені у статтях 57 - 60, 131 - 132, 137, 177, 179, 185, 194, 212 - 215 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи в судах першої й апеляційної інстанцій), визначають обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, якими суд керувався при вирішенні позову.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Всебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Відповідно до частини 1 статті 1187 Цивільного кодексу України: «Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб».

«Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку» (ч. 2 ст. 1187 ЦКУ).

Згідно ч. 5 статті 1187 цього Кодексу особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених у пункті 8 його постанові від 01 березня 2013 р. № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», судам роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у особи, що її завдала, за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини .

Згідно ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням Інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Отже розмір відшкодування, що присуджується, не може бути надмірним та має кореспондувати глибині та силі страждань, які мав потерпілий у зв`язку із порушенням його прав, а також відповідати поведінці завдавача шкоди.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно зі статтею 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживають з нею однією сім`єю.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають такі обставини: наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вина останнього в заподіянні шкоди.

Згідно п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 р. під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до п. 9 Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що потерпіла особа у разі настання страхового випадку набуває право на відшкодування моральної шкоди. Страхове відшкодування такої шкоди охоплює лише шкоду потерпілій фізичній особі, заподіяну у зв`язку з її каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я (зокрема, смертю). У таких випадках розмір моральної шкоди, яку відшкодовує страховик винної особи, передбачений статтею 26-1 та пунктом 27.3 статті 27 Закону.

Страхувальник, який спричинив настання страхового випадку, відшкодовує моральну шкоду заподіяну у зв`язку з каліцтвом або смертю потерпілого лише у разі, якщо її розмір перевищує ліміт відповідальності страховика, та у випадку, якщо потерпіла особа просить відшкодувати моральну шкоду з інших підстав, ніж передбачені статтею 23 Закону №1961-IV.

Статтею 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Загальний порядок здійснення страхового відшкодування визначається розділом III Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", зокрема відповідно до пункту 22.3 статті 22 Закону України, потерпілому відшкодовується також моральна шкода, передбачена пунктами 1, 2 частини другої статті 23 ЦК України. Така шкода відшкодовується у встановленому судом розмірі відповідно до вимог ч. 3 статті 23 ЦК України.

Відповідно до ст. 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Ліміт страхового відшкодування за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю, передбачений обома договорами (полісами), складає 100 000 грн.

Розмір моральної шкоди, що має бути відшкодований страховиком визначається у сумі 5 000 гр.

Позивач посилається на те, що відповідно до Закону №1961-IV, представник Позивача 07.06.2020 повідомив Страховика про настання страхового випадку та звернувся в порядку, визначеному Законом №1961-IV, із заявою на виплату страхового відшкодування, в якій просив здійснити виплату страхового відшкодування, зокрема, 3463,08 грн відшкодування, пов`язаного із заподіяною моральною шкодою, що належить Позивачу, однак вказана сума не відповідає дійсному розміру моральної шкоди, завданої позивачу.

Відповідно до ч.27.3 ст.27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Виходячи з розміру мінімальної заробітної плати станом на день ухвалення рішення, котрий становить 6700 грн, чинним законодавством визначено як достатній і справедливий розмір відшкодування за смерть фізичної особи 80400 грн (12*6700 грн), тоді як у разі заподіяння шкоди здоров`ю відповідна моральна шкода визначається у пропорційно меншому розмірі.

В частині відшкодування моральної шкоди, суд вважає, що позивачу були спричинені моральні страждання, які полягали у моральних стражданнях, необхідності змінити звичний стиль життя, втраті працездатності, сну та апетиту, тривалого періоду лікування. Судом встановлено, що порушення правил безпеки руху з боку відповідача заподіяло позивачу моральні страждання, однак суд вважає, що заявлені позивачем вимоги про стягнення моральної шкоди в розмірі 100 000 грн. оцінені ним суб`єктивно і є завищеними, у зв`язку з чим вважає за необхідним задовольнити їх на суму 20000 грн., виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості.

Пояснення Позивача про можливе встановлення групи інвалідності, тобто про стійку втрату працездатності, а також про тривалий час лікування і значні затрати на медикаменти належними та достатніми доказами суду підтверджено не було. Натомість наданими копіями медичної документації підтверджується, що стаціонарне лікування позивача тривало з 10 по 31 жовтня 2019 року, з чого суд не має можливості встановити фактичну тривалість лікування позивача від наслідків дорожньо-транспортної пригоди.

Разом з позовною заявою представник позивача подав заяву, де просив продовжити строк надання доказів сплати судових витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Беручи до уваги вказану вище заяву, питання розподілу понесених позивачем судових витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги, буде вирішуватися судом після надходження відповідних доказів у строк, встановлений ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

Відповідно до ст.ст. 5 ч.3, 23, 268 ч.1 п.3, 979, 1166, 1167, 1187, 1188, 1194, 1195 ч.ч. 1-3, 1202 ч.1, 1208 ЦК України, ст.ст. 9, 22, 23, 26-1 Закону України Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ст. 9 Закону України «Про страхування», ч. 7 ст. 36, 423 ч.3, 47 ч.3 Закону України від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» із змінами та доповненнями керуючись ст.ст. 3, 4, 10, 11, 57, 58, 60, 61, 79, 85 ч.1, 88, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 (проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) про відшкодування шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я, задовольнити частково.

Стягнути на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 20000,00 (двадцять тисяч) грн моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я.

У решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржено безпосередньо до Сумського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення. В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Кролевецький районний суд Сумської області.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст.273 ЦПК України.

Суддя В. М. Придатко