№ 201/7965/22
провадження 2-з/201/146/2022
У Х В А Л А

24 жовтня 2022 року м. Дніпро

Суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Антонюк О.А., ознайомившись з матеріалами заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу недійсним,

В С Т А Н О В И В:

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 21 жовтня 2022 року надійшла заява ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу недійсним, у якій заявник просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування поданої заяви ОСОБА_1 зазначила, що вона має намір звернутися до суду із вищезазначеним позовом, однак з метою уникнення подальшої реалізації квартири та незаконного набуття права власності на майно заявниці просить вжити заходи забезпечення позову.

Ознайомившись із заявою та матеріалами доданими до неї, вважаю за необхідне відмовити у відкриття провадження, за таких підстав.

Згідно з частиною 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно із вимогами ч. ч. 1, 3 ст. 3 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Статтею 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Стаття 44 ЦПК України вказує, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

З інформації отриманої автоматизованої системи документообігу суду витікає, що 14 жовтня 2022 року ОСОБА_1 було подано до суду аналогічну заяву, а саме: справа 201/7779/22 (провадження 2-з/201/143/2022) та по цій справі на даний час постановлене рішення суду, в якому у задоволені заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви відмовлено, дана ухвала суду від 17 жовтня 2022 року судді Демидової С.О. оскаржена не була та набрала законної сили, тобто зазначеним вище заявником подано до цього самого суду іншу заяву з тими ж сторонами, з тим самим предметом та з однакових підстав та де є рішення суду, яке набрало законної сили.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 186 ЦПК України є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили, за тими самими вимогами.

Виходячи з наведеного вважаю за необхідне заявнику відмовити у відкритті провадження у справі, оскільки є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили, за тими самими вимогами.

Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР, у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервали часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення від 19.06.2001 у справі «Креуз проти Польщі» (п.п. 52, 53, 57 та ін.); рішення від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України» (п.п. 40, 41, 42 та ін.).

Враховуючи те, що у провадженні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська вже перебувала справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав та ухвалено рішення від 17 жовтня 2022 року, яке набрало законної сили, а тому вважаю за необхідне відмовити у відкритті провадження у справі.

На підставі викладеного, керуючись п. 2 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу недійсним.

Ухвала набрала законної сили 24 жовтня 2022 року.

Ухвалу може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 354 ЦПК України з урахуванням положень п. 3 Розділу XII ПРИКІНЦЕВИХ ПОЛОЖЕНЬ ЦПК України.

Суддя О.А. Антонюк