Справа № 308/7918/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 жовтня 2022 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

Головуючої судді - Бенца К.К.

при секретарі Майор Ю.

за участю:

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Ужанського національного природного парку, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_3 про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В:

23 червня 2022 року ОСОБА_2 звернулася до Ужгородського міськрайонного суду з позовною заявою до Ужанського національного природного парку, третя особа : яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_3 про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позов мотивує тим, що вона ОСОБА_2 перебувала у трудових відносинах із Ужанським національним природним парком, згідно наказу № 4 від 10.03.2020 р. «Про прийняття на роботу», її призначено на посаду провідного економіста відділу бухгалтерського обліку, звітності та економіки Ужанського національного природного парку. Свою роботу виконувала сумлінно, дотримувалася чинного законодавства, тому і відсутні дисциплінарні стягнення.

Як зазначає позивач, із серпня місяця 2021 року їй не виплачувалася заробітна плата.

Оскільки Ужанський національний природний парк перед нею мав заборгованість із заробітної плати, то нею було подано відповідний позов.

Причини не виплати заробітної плати їй були не відомі.

Від голови ради трудового колективу ОСОБА_4 дізналась про наявність наказу № 12-к від 20.07.2021 року про її звільнення та додатки до наказу , які ОСОБА_4 07.06.2022 року отримала від журналіста газети Журналісти проти корупції І.Ладжуна.

Зазначає, що з наказом про звільнення вона не ознайомлена, у трудову книжку запис не внесений.

У зв`язку з невиплатою їй заробітної плати вона звернулась до Управління Держпраці у Закарпатській області щодо не виплати заробітної плати Ужанським національним природним парком .

22.02.2022 р. до Управління Держпраці у Закарпатській області була направлена ОСОБА_5 скарга щодо колективного трудового спору про грубе порушення трудового законодавства, що має ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ст. 172, ст. 175 КК України.

Позивач зазначає , що наказом №12-к від 20.07.2021 року її було звільнено з посади за двома статтями, зокрема, за прогул за п. 4 ст. 40 КЗпП України та за систематичне невиконання обов`язків за п. 3 ст. 40 КЗпП України.

Позивач вважає звільнення незаконним, таким, яке проведено з порушенням вимог закону, а підстави звільнення не відповідають дійсності, так як прогулу вона не вчиняла, систематичне невиконання обов`язків не допускала.

Позивач вважає, що чинним законодавством не передбачено одночасно звільняти по двох статтях.

Позивач вказує на те, що підставою для видання наказу був акт про відсутність на робочому місці підписаний директором ОСОБА_3 , в.о. головного бухгалтера ОСОБА_6 , інспектором з охорони ПЗФ Білоберезівського ПНДВ Каменци В., про те , що ОСОБА_2 була відсутня на робочому місці 24 червня 2021 року.

Позивач зазначає, що директор ОСОБА_3 в Ужанському НПП, за адресою по вул. Незалежності, 7 не знаходився, фактично сам був відсутній на робочому місці (він приходив 2 рази 11 та 21 травня 2021 року). Таким чином директор ОСОБА_3 не мав підстав підписувати акт, оскільки не з`являвся на робочому місці з дня його призначення директором (05.05.2021 р.).

Також вказує на те, що робоче місце згідно чинного законодавства, це вся територія підприємства, де працівник згідно своєї посадової інструкції виконує своє посадові обов`язки, а не робочий кабінет. Площа парку має 39159,3 га земель.

Зазначає , що робоче місце повинно бути затверджено відповідним наказом, якщо такий наказ відсутній, то згідно позиції Верховного Суду (Касаційний цивільний суд), яка зазначена у 2020 році, взагалі відповідач не може складати акт про відсутність на робочому місці.

Також позивач вказує на те, що у додатках до наказу № 12-к від 20.07.2021 року про звільнення ОСОБА_2 безпідставно зазначено, що 09.07.2021 р. та 20.07.2021 р. вона знаходилась на роботі, однак це не відповідає дійсності , так як згідно листка непрацездатності Серія АДВ № 566610 від 08 липня 2021 року, вона із 08.07.2021 р. по 23 07.2021 р. (включно) хворіла.

Що стосується систематичного невиконання обов`язків, то позивач вважає, що відповідачем нжодних доказів не наведено.

Вважає також, що наказ про її звільнення є протиправним та таким, що суперечить вимогам ч. 3 ст. 40 КЗпП України, за правилами якої не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період тимчасової непрацездатності. Зазначає, що вона станом на 20 липня 2021 року перебувала на лікарняному, тому в цей період, під час тимчасової непрацездатності відповідач не вправі був вирішувати питання про її звільнення .

Позивач зазначає, що згідно «акту про відмову ОСОБА_2 надати письмові пояснення» №1 від 09.07.2021 року, ОСОБА_2 9 липня 2021 року о 14 годині було запропоновано надати письмове пояснення з приводу відсутності її на робочому місці 24.06.2021 р. у період з 10.00 до 15.00, згідно цього ж акту підписаного ОСОБА_3 , Шкарапонтою Б:, ОСОБА_7 - ОСОБА_2 надати таке пояснення відмовилась. Вказує на те, що обставини викладені в даному акті не відповідають дійсності , так як 09.07.2021 року перебувала на лікарняному , що підтверджується листком непрацездатності Серія АДВ № 566610 від 08 липня 2021 року . Складання акту про відмову давати пояснення не здійснювалось у її присутності.

Посилаючись на незаконність її звільнення, позивач вказує на те, що всупереч ч.1 ст. 47 КЗпП України відповідач не надав їй ні копію наказу про звільнення, ні провів з нею розрахунок у строки зазначенні у ст. 116 КЗпП України.

Окрім цього позивач вказує на те, що наказ № 12-к від 20.07.2021 року про її звільнення підписаний не повноважною особою, так як Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 26 січня 2022 року у справі №260/1657/21 скасовано наказ про призначення директором Ужанського НПП ОСОБА_3 .

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 25.05.2022 р. рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 26 січня 2022 року у справі №260/1657/21 залишено без змін.

Таким чином, на думку позивача наказ № 12-к від 20.07.2021 року про звільнення ОСОБА_2 підписаний не повноважною особою.

Окрім того, позивач зазначає, що своєчасно у місячний строк звернулася до Ужгородського міськрайонного суду з позовом з часу отримання відомостей про її звільнення.

Вважає, що підстави для її звільнення з посади на підставі п.п. 3, 4 ч.1 ст. 40 КЗпП України були відсутні.

З посиланням на зазначені обставини , вважаючи звільнення незаконним, позивач ОСОБА_2 просила суд ухвалити рішення яким:

поновити її, ОСОБА_2 з 20 липня 2021 року на посаді повідного економіста відділу бухгалтерського обліку, звітності та економіки Ужанського національного природного парку;

стягнути з Ужанського національного природного парку на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 21.07.2021 року по дату ухвалення рішення суду;

допустити негайне виконання рішення про поновлення на роботі;

допустити негайне виконання рішення про присудження ОСОБА_2 виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

08.09.2022 року представником відповідача ОСОБА_8 подано до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого проти задоволення позову заперечує та зазначає, що 20 липня 2021 року відповідно до Наказу директора Ужанського національного природного парку № 12-к Биркович Ніну Омелянівну звільнено із займаної посади на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України (відсутність на роботі більше трьох годин). Формулювання за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку в наказі наведено, як додаткову мотивацію причин звільнення ОСОБА_2 . Підставою для видачі даного наказу слугували:

-акт про відсутність на робочому місці ОСОБА_2 від 24 червня 2021 року складений директором Ужанського НПП Сойма А.Д., в.о. головного бухгалтера Ужанського НПП Монич С.М, інспектором з охорони ПЗФ Каменца В.В.;

-доповідна записка в.о. головного бухгалтера Ужанського НПП Монич С.М. від 24 червня 2021 року на ім`я директора Ужанського НПП про те, що ОСОБА_2 була відсутня на робочому місці 24 червня 2021 року з 10.00 до 15.00 год;

-протокол чергових зборів №4 працівників Ужанського НПП від 09 липня 2021 року.

Крім того, згідно акту від 09 липня 2021 року про відмову ОСОБА_2 надати письмові пояснення з приводу відсутності на роботі 24 червня 2022 року у період з 10.00 год до 15.00 год., складений директором Ужанського НПП Сойма А.Д., інспектором з охорони ПЗФ Каменца В.В., інспектором з охорони ПЗФ Шкарампота Б.В., надати пояснення про причини відсутності на робочому місті ОСОБА_2 відмовилася.

Відповідно до Правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників Ужанського національного природного парку, затверджених директором від 25 червня 2018 року, встановлено п`ятиденний робочий тиждень з двома вихідними. Початок роботи з 08.00 години, перерва на обід з 12.00 години до 12.48 години, кінець робочого часу (понеділок- четвер) - 17.00 годин, в п`ятницю о 16.00 годин. Залишати працівнику робоче місце без дозволу безпосереднього керівника неприпустимо.

У відзиві зазначено, що копію наказу про звільнення ОСОБА_2 вручити їй не представилося можливим, оскільки остання ухилялася від отримання. Саме тому копію наказу про звільнення ОСОБА_2 від 20 липня 2021 року №12-к була відправлена такій рекомендованим листом за адресою її місця проживання. Копію зазначеного наказу позивачкою отримано 22 липня 2021 року, що підтверджено копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу. Видати позивачу трудову книжку не представляється можливим, оскільки такі документи є викраденими і з даного приводу проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні. Щодо твердження позивача про перебування на лікарняному 09 та 20 липня 2021 року зазначив, що про існування цього листка непрацездатності відповідачу стало відомо із матеріалів позовної заяви. Зазначений листок непрацездатності серії АДВ №566610 ОСОБА_2 до Ужанського національного природного парку поданий не був, у зв`язку з чим, у відповідача відсутні відповідні відомості, що зокрема підтверджено наявністю оригіналу такого на руках у позивача. Щодо твердження позивача про її звільнення не повноважною особою, вказує на те, що постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду якою залишено без змін рішення Закарпатського окружного адміністративного суду про скасування наказу про призначення директором Ужанського НПП ОСОБА_3 винесено 25 травня 2022 року. Наказ про звільнення ОСОБА_2 директором Ужанського НПП Сойма А.Д. підписано 20 липня 2021 року, тобто майже за 10 місяців до винесення зазначеної постанови, з чого слідує, що звільнення позивачки було проведено посадовою особою, яка станом на вказаний день мала повноваження вчиняти такі дії. Представник відповідача зазначив, що оскільки, відповідач на час звільнення позивачки здійснив з нею остаточний розрахунок по заробітній платі і розрахункових, заборгованість відсутня, а у позивача відсутні підстави для поновлення на роботі, то у відповідача не виникає обов`язку сплатити позивачці середній заробіток за час вимушеного прогулу, за вказаний у позовній заяві період часу. Окрім того вказано на приписи ст. 233 КЗпП України .

Окрім того, 22.09.2022 року на адресу суду від представника відповідача ОСОБА_8 надійшла заява про застосування строку позовної давності, відповідно до якої просив застосувати позовну давність щодо позовних вимог ОСОБА_2 та відмовити у позові. Заяву мотивував тим, що копію наказу про звільнення ОСОБА_2 від 20 липня 2021 року № 12-к було направлено такій рекомендованим листом за адресою її місця проживання та отримано нею 22 липня 2021 року, що підтверджено копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового підправлення, виплату поштового переказу. Тому враховуючи приписи ст. 233 КЗпП України, вважає, місячний строк позовної давності почав свій перебіг з 23 липня 2021 року та закінчився 23 серпня 2021 року. Проте позивач звернувся з позовними вимогами лише 23 червня 2022 року, тобто через 10 місяців.

20.09.2022 року третя особа : яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_3 подав до суду пояснення відповідно до яких зазначив , що 20 липня 2021 року відповідно до Наказу директора Ужанського національного природного парку № 12-к Биркович Ніну Омелянівну звільнено із займаної посади на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України (відсутність на роботі більше трьох годин). Формулювання за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку в наказі наведено, як додаткову мотивацію причин звільнення ОСОБА_2 .. Підставою для видачі даного наказу слугували:

-акт про відсутність на робочому місці ОСОБА_2 від 24 червня 2021 року складений директором Ужанського НІШ Сойма А.Д., в.о. головного бухгалтера Ужанського НПП Монич С.М, інспектором з охорони ПЗФ Каменца В.В.;

-доповідна записка в.о. головного бухгалтера Ужанського НПП Монич С.М. від 24 червня 2021 року на ім`я директора Ужанського НПП про те, що ОСОБА_2 була відсутня на робочому місці 24 червня 2021 року з 10.00 до 15.00 год;

-протокол чергових зборів працівників Ужанського НПП від 09 липня 2021 року.

Крім того, згідно акту від 09 липня 2021 року про відмову ОСОБА_2 надати письмові пояснення з приводу відсутності на роботі 24 червня 2022 року у період з 10.00 год до 15.00 год., складений директором Ужанського НПП Сойма А.Д., інспектором з охорони ПЗФ Каменца В.В., інспектором з охорони ПЗФ Шкарампота Б.В., надати пояснення про причини відсутності на робочому місті ОСОБА_2 відмовилася.

Відповідно до Правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників Ужанського національного природного парку, затверджених директором від 25 червня 2018 ооку, встановлено п`ятиденний робочий тиждень з двома вихідними. Початок роботи з 08.00 години, перерва на обід з 12.00 години до 12.48 години, кінець робочого часу понеділок-четвер) - 17.00 годин, в п`ятниця о 16.00 годин. Залишати працівнику робоче місце без дозволу безпосереднього керівника неприпустимо.

Копію наказу про звільнення ОСОБА_2 вручити їй не представилося можливим, оскільки остання ухилялася від отримання. Саме тому копію наказу про звільнення ОСОБА_2 від 20 липня 2021 року №12-к була відправлена рекомендованим листом за адресою її місця проживання. Копію зазначеного наказу позивачкою отримано 22 липня 2021 року, що підтверджено копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу. Видати позивачу трудову книжку не представляється можливим, оскільки такі документи є викраденими і з даного приводу проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні. Разом з тим, позивач у своїй позовній заяві стверджує про відсутність запису про звільнення в трудовій книжці.

Щодо твердження позивача про перебування на лікарняному 09 та 20 липня 2021 року вважаю за необхідне повідомити суду, що про існування цього листка непрацездатності третій стороні стало відомо із матеріалів позовної заяви. Зазначений листок непрацездатності серії АДВ №566610 ОСОБА_2 до Ужанського національного природного парку поданий не був, у зв`язку з чим, у відповідача відсутні відповідні відомості, що зокрема підтверджено наявністю оригіналу такого на руках у позивача.

Щодо твердження позивача про її звільнення не повноважною особою, вважаємо за потрібне наголосити на тому, що постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду залишено без змін рішення Закарпатського окружного адміністративного суду про скасування наказу про призначення директором Ужанського НПП ОСОБА_3 винесено 25 травня 2022 року. Наказ про звільнення ОСОБА_2 директором Ужанського НПП Сойма А.Д. підписано 20 липня 2021 року, тобто майже за 10 місяців до винесення зазначеної постанови, з чого слідує, що звільнення позивачки було проведено посадовою особою, яка станом на вказаний день мала повноваження вчиняти такі дії.

20.09.2022 року позивач подала до суду відповідь на відзив на позов відповідно до якої зазначила, що відповідачем було пропущено строк для його подачі та відповідачем не надано доказів про повноваження ОСОБА_8 , оскільки відзив підписав ОСОБА_8 , який не надав доказів на підтвердження своїх повноважень. На супровідному листі № 331 від 26.08.2022 року зазначено, що ОСОБА_8 є т.в.о. директора Ужанського НПП, однак на підтвердження повноважень не надав наказу на призначення т.в.о. директора Ужанського НПП Іваниша В.Ю. Що стосується доповідної записки, актів про прогул ОСОБА_2 , щодо відмови від надання пояснення та протоколу загальних зборів, зазначає наступне. 24 червня 2021 року, вона, ОСОБА_2 була на роботі в офісі Ужанського НПП за адресою вул. Незалежності, 7, смт. Великий Березний. ОСОБА_3 , ОСОБА_9 , ОСОБА_7 в Ужанському НПП, за адресою по АДРЕСА_1 не знаходились, фактично самі були відсутні на робочому місці, таким чином не мали підстав підписувати акт №1 від 24.06.2021 р., оскільки самі не з`являлись на робочі місця з дня його призначення директором.

Щодо обставини, про те, що відповідачем у додатках до наказу № 12-к від 20.07.2021 року про звільнення ОСОБА_2 безпідставно зазначено, що 09.07.2021 р. та 20.07.2021 р. вона знаходилась на роботі, однак це не відповідає дійсності, оскільки листок непрацездатності Серія АДВ № 566610 від 08 липня 2021 року, підтверджує, що із 08.07.2021 р. по 23 07.2021 р. (включно) ОСОБА_2 хворіла. Окрім цього, звертає увагу суду на незаконність її звільнення 20.07.2021 р., тобто під час тимчасової непрацездатності. Щодо протоколу чергових зборів №4 від 09.07.2021 позивач зазначає, що на цей час головою ради трудового колективу була ОСОБА_4 , до якої ніхто не звертався, щодо погодження її звільнення. Крім цього у протоколі чергових зборів №4 від 09.07.2021 року серед підписантів зазначений ОСОБА_10 , який згідно наказу №6-К від 08.07.2021 року прийнятий на посаду інспектора з охорони ПЗФ І категорії Білоберезівського ПНДВ, без зазначення дати прийняття, однак слід врахувати, що ОСОБА_10 станом на 24 червня 2021 року в Ужанському НПП не працював, тому не міг знати чи була ОСОБА_2 присутня чи ні на роботі.

Щодо повідомлення відповідача, про те що листок непрацездатності Серія АДВ № 566610 від 08 липня 2021 року, згідно якого, ОСОБА_2 із 08.07.2021 р. по 23 07.2021 р. (включно) хворіла, до Ужанського НПП не був поданий, позивач вважає, що дане твердження не відповідає дійсності, оскільки 9 серпня 2021 року Міністерство внесло зміни у Положення про Ужанський НПП, яким змінило юридичну адресу, зокрема, АДРЕСА_2 . Таким чином до 25.08.2021 року юридичною адресою Ужанського НПП була адреса смт. Великий Березний, вул Незалежності,7, куди і був поданий листок непрацездатності Серія АДВ № 566610 від 08 липня 2021 року.

Позиція сторін справи :

У судове засідання позивач не зявилася, будучи належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи.

Представник позивача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав повністю з підстав та мотивів викладених у позові, зокрема зазначив, що ОСОБА_3 був незаконно призначений на посаду, що встановлено рішенням адміністративного суду, а відтак він не мав право приймати накази. Також, зазначає, що позивач від голови ради трудового колективу ОСОБА_4 дізналась про наявність наказу № 12-к від 20.07.2021 року про її звільнення та додатки до наказу , які ОСОБА_4 07.06.2022 року отримала від журналіста газети Журналісти проти корупції І.Ладжуна, а отже не пропустила строк звернення до суду. Вважає звільнення позивача незаконним, таким, яке проведено з порушенням вимог закону, а підстави звільнення не відповідають дійсності, так як прогулу позивач не вчиняла, систематичне невиконання обов`язків не допускала. Вказав на те, що всупереч ч.1 ст. 47 КЗпП України відповідач не надав позивачу ні копію наказу про звільнення, ні провів з нею розрахунок у строки зазначенні у ст. 116 КЗпП України. Наголосив на тому, що підпис на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення ніби - то наказу про звільнення, яке долучено до відзиву не належить позивачу. Окрім того вказав на те, що відсутній опис документів, які були відправлені на адресу позивача, а відтак відсутні докази, що саме наказ про звільнення направлено на адресу позивача.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, що стверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №875, про причини неявки суд не повідомляв, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило . Надіслав на адресу суду відзив та заяву про застосування строку позовної давності.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, що стверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №867. В матеріалах справи наявні пояснення ОСОБА_3 відповідно до яких, зазначив , що 20 липня 2021 року відповідно до Наказу директора Ужанського національного природного парку № 12-к Биркович Ніну Омелянівну звільнено із займаної посади на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України (відсутність на роботі більше трьох годин). Формулювання за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку в наказі наведено, як додаткову мотивацію причин звільнення ОСОБА_2 .. Підставою для видачі даного наказу слугували:

-акт про відсутність на робочому місці ОСОБА_2 від 24 червня 2021 року складений директором Ужанського НІШ Сойма А.Д., в.о. головного бухгалтера Ужанського НПП Монич С.М, інспектором з охорони ПЗФ Каменца В.В.;

-доповідна записка в.о. головного бухгалтера Ужанського НПП Монич С.М. від 24 червня 2021 року на ім`я директора Ужанського НПП про те, що ОСОБА_2 була відсутня на робочому місці 24 червня 2021 року з 10.00 до 15.00 год;

-протокол чергових зборів працівників Ужанського НПП від 09 липня 2021 року.

Крім того, згідно акту від 09 липня 2021 року про відмову ОСОБА_2 надати письмові пояснення з приводу відсутності на роботі 24 червня 2022 року у період з 10.00 год до 15.00 год., складений директором Ужанського НПП Сойма А.Д., інспектором з охорони ПЗФ Каменца В.В., інспектором з охорони ПЗФ Шкарампота Б.В., надати пояснення про причини відсутності на робочому місті ОСОБА_2 відмовилася.

Відповідно до Правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників Ужанського національного природного парку, затверджених директором від 25 червня 2018 ооку, встановлено п`ятиденний робочий тиждень з двома вихідними. Початок роботи з 08.00 години, перерва на обід з 12.00 години до 12.48 години, кінець робочого часу понеділок-четвер) - 17.00 годин, в п`ятниця о 16.00 годин. Залишати працівнику робоче місце без дозволу безпосереднього керівника неприпустимо.

Копію наказу про звільнення ОСОБА_2 вручити їй не представилося можливим, оскільки остання ухилялася від отримання. Саме тому копію наказу про звільнення ОСОБА_2 від 20 липня 2021 року №12-к була відправлена рекомендованим листом за адресою її місця проживання. Копію зазначеного наказу позивачкою отримано 22 липня 2021 року, що підтверджено копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу. Видати позивачу трудову книжку не представляється можливим, оскільки такі документи є викраденими і з даного приводу проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні. Разом з тим, позивач у своїй позовній заяві стверджує про відсутність запису про звільнення в трудовій книжці.

Щодо твердження позивача про перебування на лікарняному 09 та 20 липня 2021 року вважаю за необхідне повідомити суду, що про існування цього листка непрацездатності третій стороні стало відомо із матеріалів позовної заяви. Зазначений листок непрацездатності серії АДВ №566610 ОСОБА_2 до Ужанського національного природного парку поданий не був, у зв`язку з чим, у відповідача відсутні відповідні відомості, що зокрема підтверджено наявністю оригіналу такого на руках у позивача.

Щодо твердження позивача про її звільнення не повноважною особою, вважаємо за потрібне наголосити на тому, що постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду залишено без змін рішення Закарпатського окружного адміністративного суду про скасування наказу про призначення директором Ужанського НПП Сойми А.Д. винесено 25 травня 2022 року. Наказ про звільнення ОСОБА_2 директором Ужанського НПП Сойма А.Д. підписано 20 липня 2021 року, тобто майже за 10 місяців до винесення зазначеної постанови, з чого слідує, що звільнення позивачки було проведено посадовою особою, яка станом на вказаний день мала повноваження вчиняти такі дії.

Враховуючи все вищевикладене, вважає позовні вимоги необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Просить суд провести розгляд справи без його участі.

Заяви, клопотання:

30.08.2022 року позивачем подано до суду заяву про виклик в судове засідання свідків.

08.09.2022 року представником відповідача подано до суду відзив на позовну заяву

20.09.2022 року третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_3 подав до суду письмові пояснення.

20.09.2022 року позивачем подано до суду відповідь на відзив відповідача.

20.09.2022 року позивачем подано до суду клопотання про проведення судової почеркознавчої експертизи.

22.09.2022 року в.о. директора Ужанського національного природного парку Іваниш В.Ю. подано до суду заяву про застосування строку позовної даності

27.09.2022 року в.о. директора Ужанського національного природного парку Іваниш В.Ю. подано до суду заяву про проведення підготовчого судового засідання без участі представника відповідача.

05.10.2022 року позивачем подано до суду уточнений розрахунок по невиплаченій заробітній платі, за час вимушеного прогулу.

В ході розгляду справи проведені наступні процесуальні дії:

29.06.2022 року Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду відкрито провадження у справі № 308/7918/2 та вирішено провести розгляд справи в порядку спрощеного провадження з викликом сторін.

Заслухавши вступне слово представника позивача, вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Статтею 12 ЦПК України, визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 5 даної статті передбачено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, а ч.6 що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин :

Судом встановлено, що ОСОБА_2 перебувала у трудових відносинах із Ужанським національним природним парком. Наказом Ужанського національного природного парку № 4 від 10.03.2020 р. «Про прийняття на роботу», ОСОБА_2 прийнято на роботу на посаду провідного економіста відділу бухгалтерського обліку, звітності та економіки Ужанського національного природного парку з випробувальним терміном на один місяць, з 17.03.2020 року (а.с.16).

Як встановлено судом, з 08 липня 2021 року по 23 липня 2021 року включно позивач ОСОБА_2 знаходилася на амбулаторному лікуванні, що підтверджується копією листка непрацездатності від 08 липня 2021 року серії АЛВ № 566610 (а. с. 18)

Наказом Ужанського національного природного парку № 12-к від 20.07.2021 року, ОСОБА_2 звільнена із займаної посади з 20.07.2021 року за прогул (відсутність на роботі більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин) згідно ст. 40 п. 4 КзПП України та за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку згідно ст. 40 п.3 КзпП України.(а.с.17).

Як зазначено в наказі № 12-к від 20.07.2021 року , підставою видачі цього наказу є : доповідна записка в.о. головного бухгалтера ОСОБА_9 від 24.06.2021 року, Акт № 1 про відсутність на робочому сімці ОСОБА_2 , від 24.06.2021 року, Протокол № 2 чергових зборів від 09.07.2021 року .

Згідно доповідної записки в.о. головного бухгалтера ОСОБА_9 від 24.06.2021 року, ОСОБА_2 була відсутня на робочому місці, заздалегідь не попередивши про свою відсутність, з 10.00 до 15.00 24 червня 2021 року. ( а.с. 64, Т 1 )

Як встановлено судом, 24 червня 2021 року було складено акт про відсутність на робочому місці ОСОБА_2 . Акт Складено Директором Ужанського НПП Сойма А.Д., в.о. головного бухгалтера Ужанського НПП Монич С.М., Інспектором з охорони ПЗФ Білоберезівського ПНДВ Каменца В.В. Відсутній підпис ОСОБА_2 про ознайомлення з актом. (а.с. 30).

Крім того, як встановлено судом 09 липня 2021 року також був складений акт комісією у складі ОСОБА_3 ,. ОСОБА_10 , ОСОБА_7 про відмову ОСОБА_2 09.07.2021 року о 14 год. 00 хв. надати письмові пояснення приводу відсутності її на робочому місці 24.06.2021 року у період з 10.00 до 15.00 год. ( а.с. 31)

Як встановлено судом, протоколом Чергових Зборів № 4 від 09.07.2021 року було ухвалено звільнити ОСОБА_2 з 09.07.2021 року за прогул одного дня без поважних причин. ( а.с. 32)

Нормативно-правове обґрунтування :

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Статтею 21 КЗпП України передбачено, що трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до положень статті 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Трудова дисципліна - це система правових норм, що регулюють внутрішній трудовий розпорядок, встановлюють трудові обов`язки працівників та роботодавця, визначають заохочення за успіхи в роботі й відповідальність за невиконання цих обов`язків.

Відповідно до частини першої статті 142 КЗпП України трудовий розпорядок на підприємствах, в установах, організаціях визначається правилами внутрішнього трудового розпорядку, які затверджуються трудовими колективами за поданням власника або уповноваженого ним органу і виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) на основі типових правил.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, у тому числі, прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Згідно зі статтею 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.

Відповідно до статті 147-1 КЗпП України дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника.

На підставі статті 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці.

Відповідно до частини першої статті 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

Така процедура є однією з гарантій від безпідставного притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності.

При розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктом 4 статті 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин.

Пунктом 24постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів`роз`яснено, що при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктом 4 статті 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв`язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).

Для встановлення факту прогулу, тобто факту відсутності особи на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин, суду необхідно з`ясувати поважність причини такої відсутності.

Поважними причинами визнаються такі причини, що виключають вину працівника.

Отже, визначальним фактором для вирішення питання про законність звільнення позивача з роботи за пунктом 4 статті 40 КЗпП України є з`ясування поважності причин його відсутності на роботі.

Прогул - це відсутність працівника на роботі без поважних причин більше трьох годин (безперервно чи загалом). Для звільнення працівника на такій підставі власник або уповноважений ним орган повинен мати докази, що підтверджують відсутність працівника на робочому місці більше трьох годин упродовж робочого дня (постанова Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 761/30967/15-ц).

У постанові Верховного Суду від 06 березня 2018 року у справі № 235/2284/17 (провадження № 61-72св17) зроблено висновок, що основним критерієм віднесення причин відсутності працівника на роботі до поважних є наявність об`єктивних, незалежних від волі самого працівника обставин, які повністю виключають вину працівника.

У справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, підлягають з`ясуванню обставини, в чому конкретно полягало порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

За змістом пункту 3 частини першої статті 29 КЗпП України до початку роботи за укладеним трудовим договором власник або уповноважений ним орган зобов`язаний визначити працівникові робоче місце, забезпечити його необхідними для роботи засобами.

Відповідно до частин першої, другої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, але не більш як за один рік.

В наказі роботодавця про прийняття позивача на роботу від 10 березня 2020 року відсутня інформація щодо визначення робочого місця.

З огляду на викладене суд, встановивши, що Ужанський національний природний парк не визначив відповідно до статті 29 КЗпП України робоче місце ОСОБА_2 , дійшов висновку, що самого факту порушення трудової дисципліни немає, оскільки не може бути поставлено в провину працівнику відсутність на робочому місці, місцезнаходження якого не було повідомлено. Крім того, слід зазначити, що наказ про звільнення позивача з 20 липня 2021 року, був винесений відповідачем 20 липня 2021 року, коли ОСОБА_2 перебувала на лікарняному, що підтверджується матеріалами справи.

Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у Постанові від 03 лютого 2021 року у справі № 278/1232/18.

Посилання представника відповідача у відзиві , на те, що позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності за прогул, вчинений 24 червня 2021 року, факт здійснення якого зафіксований належним чином актом про відсутність на робочому місці , суд відхиляє, оскільки не можна вважати прогулом без поважних причин з огляду на те, що роботодавцем не вжито належних та необхідних заходів для виконання нею посадових обов`язків, зокрема, не визначено робоче місце, відповідно не забезпечено умовами праці.

Окрім того, відповідачем в оскаржуваному наказі не вказано день і час прогулу позивача , хоча така інформація в ньому має бути присутня.

Вищезазначені обставини в сукупності, на переконання суду, є беззаперечними підставами для визнання звільнення позивача за п. 4 ст. 40 КЗпП України таким, що відбулося без законної підстави.

Що стосується звільнення позивача ОСОБА_2 з посади за систематичне невиконання працівником без поважних причин обовязків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку за п. 3 ст. 40 КЗпП України, суд виходить з наступного.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані роботодавцем лише у випадку зокрема систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2, 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник (частина перша статті 43 КЗпП України).

Згідно з пунктом 3 статті 40 КЗпП України працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або зняті достроково (стаття 151 КЗпП України), і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни у відповідності до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення минулого не більше одного року.

Звільнення працівника згідно з пунктом 3 статті 40 КЗпП України є видом дисциплінарного стягнення.

У пунктах 22, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» судам роз`яснено, що у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 статті 40, пункту статті 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Для правомірного розірвання роботодавцем трудового договору на підставі пункту 3 статті 40 КЗпП України необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку; невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності; невиконання або неналежне виконання трудових обов`язків повинно бути систематичним; враховуються тільки дисциплінарні й громадські стягнення, які накладаються трудовими колективами і громадськими організаціями відповідно до їх статутів; з моменту виявлення порушення до звільнення може минути не більше місяця.

Систематичним невиконанням обов`язків вважається таке, що вчинене працівником, який раніше допускав порушення покладених на нього обов`язків і притягувався за це до дисциплінарної відповідальності, проте застосовані заходи дисциплінарного чи громадського стягнення не дали позитивних наслідків і працівник знову вчинив дисциплінарний проступок.

Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у Постанові від 23 травня 2022 року у справі №210/5233/17.

В ході судового розгляду не встановлено та представником відповідача не надано доказів наявності сукупності умов для розірвання роботодавцем трудового договору на підставі пункту 3 статті 40 КЗпП України . Відсутні докази на підтвердження порушення ОСОБА_2 обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку. Відсутні докази на підтвердження систематичного невиконання працівником, а саме ОСОБА_2 , без поважних причин обов`язків, покладених на неї трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку та докази дисциплінарних й громадських стягнень.

Передумовою для прийняття наказу про звільнення на підставі пункту 3 статті 40 КЗпП України має слугувати притягнення працівника до відповідальності за вчинення дисциплінарних проступків.

З огляду на викладене, перевіряючи законність звільнення ОСОБА_2 на підставі пункту 3 статті 40 КЗпП України, зважаючи на відсутність доказів наявності сукупності умов для розірвання роботодавцем трудового договору на підставі пункту 3 статті 40 КЗпП України, суд приходить до висновку про незаконність звільнення ОСОБА_2 на підставі пункту 3 статті 40 КЗпП України , а відтак слід захистити порушене право у сфері трудових відносин шляхом відновлення становища, яке існувало до порушення цього права (поновлення на роботі).

Вищезазначені обставини в сукупності, на переконання суду, є беззаперечними підставами для визнання звільнення позивача за п. 4 ст. 40 КЗпП України та п. 3 ст. 40 КЗпП України таким, що відбулося без законної підстави.

Отже, у звязку з тим, що звільнення позивача відбулося без законної підстави, остання має бути поновлена на попередній роботі.

Що стосується доводів позивача про те, що наказ про звільнення є протиправним та таким, що суперечить вимогам ч. 3 ст. 40 КЗпП України, за правилами якої не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період тимчасової непрацездатності, суд виходить з наступного.

Норми частини третьої статті 40 КЗпП України забороняють звільняти працівника у період тимчасової непрацездатності та відпустки, якщо таке звільнення відбувається з ініціативи роботодавця (тобто на підставі статей 40, 41 КЗпП України).

Відповідно до листка непрацездатності від 08 липня 2021 року серії АДВ № 566610 від 08 липня 2021 року ОСОБА_2 хворіла та знаходилася на амбулаторному лікуванні в «Ужгородському міському центрі ПМСД» з 08 липня 2021 року до 23 липня 2021 року.

Водночас, відповідно до правових висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 205/4196/18 (провадження № 14-670цс19), сам факт звільнення працівника під час лікарняного не є достатньою підставою для його поновлення на роботі. Суд констатував, що у такому випадку необхідно змінити дату звільнення працівника, визначивши датою припинення трудових відносин перший день після закінчення періоду тимчасової непрацездатності.

КЗпП України не забороняє роботодавцеві змінити дату звільнення у разі надання працівником листка тимчасової непрацездатності.

Таким чином, факт звільнення працівника під час лікарняного не є достатньою підставою для його поновлення на роботі, з огляду на що суд не приймає до уваги доводи позивача в цій частині як підставу для поновлення на роботі.

Враховуючи наявність підстав для задоволення позовних вимог у зв`язку з незаконністю звільнення ОСОБА_2 , що є достатньою підставою для захисту порушеного права у сфері трудових відносин шляхом відновлення становища, яке існувало до порушення цього права (поновлення на роботі), суд не вбачає необхідності надавати правову оцінку іншим аргументам позовної заяви.

Оцінюючи заяву представника відповідача про застосування строків позовної давності, суд виходить з наступного.

Статтею 233 КЗпП України передбачено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення , а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Судом встановлено, що в день звільнення 20.07.2021 року позивача не було ознайомлено з наказом про звільнення та не вручено копію наказу про звільнення, з огляду на те, що ОСОБА_2 хворіла та знаходилася на амбулаторному лікуванні в «Ужгородському міському центрі ПМСД» з 08 липня 2021 року до 23 липня 2021 року, доказів протилежного суду не надано.

Суд відхиляє твердження представника відповідача про те, що позивач ОСОБА_2 шляхом поштового відправлення 22 липня 2021 року одержала копію наказу від 20 липня 2021 року №12-к , який був відправлений рекомендованим листом за адресою її місця проживання, що підтверджено копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, з огляду на те, що відсутній опис документів, які були відправлені на адресу позивача ОСОБА_2 , на рекомендованому повідомленні не зазначена адреса ( тільки населенний пункт) , на яку було відправлено вказане повідомлення, а відтак відсутні належні та допустимі докази, що саме наказ про звільнення від 20 липня 2021 року №12-к направлено позивачу ОСОБА_2 .

Таким чином, в разі встановлення судом пропуску передбачених ст. 233 КЗпП України строків, суд при розгляді трудового спору повинен з`ясувати всі обставини справи. При необґрунтованості вимог працівника по суті суд відмовляє позивачу в задоволенні вимог саме з цієї підстави. Якщо вимоги позивача є обґрунтованими, але строк, встановлений ст. 233 КЗпП України, пропущено без поважних причин, суд також відмовляє у позові, але у зв`язку з пропуском встановленого строку. При обґрунтованості позовних вимог і пропуску строку з поважних причин, строк для звернення до суду поновлюється, а позов задовольняється.

З урахуванням всіх обставин справи , суд вважає, що трудове право позивача порушено, строк, встановлений ст. 233 КЗпП України позивачем не пропущено, а відтак не виявлено підстав для застосування строків позовної давності за заявою представника відповідача.

Частиною 1 ст. 235 КЗпП України передбачено, що в разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у звязку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

За змістом ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Отже, у звязку з тим, що звільнення позивача відбулося без законної підстави, остання має бути поновлена на попередній роботі.

Також позивачу має бути виплачений середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Зі змісту п. 2 затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 Порядку обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок) вбачається, що середньомісячна зарплата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (п. 8 Порядку).

Згідно з довідкою АТ «Акцент-Банк» № 3516 від 09.06.2022 року про отримання заробітної плати від ОМС Ужанський національний природний парк, яка видана ОСОБА_2 за період з 01.01.2021 по 09.06.2022 за його рахунком у АТ «А-Банк» були виплати працівнику за основним місцем роботи заробітної плати, лікарняні і розрахункові заробітна плата ОСОБА_2 за квітень 2021 року становить 11 154, 88 грн., за травень 2021 року становить 11 154,88 грн. та з урахуванням податків (18%прибутковий податок та 1,5 % військовий збір) становить за квітень 2021 року - 13 856, 99 грн., за травень 2021 року становить 13 856, 99 грн.

В квітні 2021 року - 22 робочих днів, в травні 2021 року - 18 робочих днів.

Таким чином, середньоденна заробітна плата позивача складає :

(13 856, 99 грн.+13 856, 99 грн.) : ( 22 р.д. +18 р.д. ) = 692,84 грн .

Кількість днів за час вимушеного прогулу позивача ОСОБА_2 за період з 20.07.2021 року по 06.10.2022 року (день фактичного розрахунку) складає 313 робочих дня. Таким чином середній заробіток за час вимушеного прогулу позивача складає : 692 грн. 84 коп. х 313 р.д. = 216858,92 гривні .

З огляду на те, що ухвала суду від 29.06.2022 року в частині витребування від Ужанського національного природного парку доказів , а саме довідку про отриману заробітну плату ОСОБА_2 з 01.01.2021 по 15.06.2022 з зазначенням сум до нарахування та до виплати (щомісячно); довідку про середню заробітну плату ОСОБА_2 з зазначенням середньоденної заробітної плати, задля розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу відповідачем не виконана , до суду не надано довідку про отриману заробітну плату ОСОБА_2 з 01.01.2021 по 15.06.2022 з зазначенням сум до нарахування та до виплати (щомісячно); довідку про середню заробітну плату ОСОБА_2 з зазначенням середньоденної заробітної плати, задля розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу , а відтак суд розрахував середній заробіток за час вимушеного прогулу позивача виходячи з довідки АТ «Акцент-Банк» № 3516 від 09.06.2022 року про отримання заробітної плати від ОМС Ужанський національний природний парк, яка надана позивачем.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Згідно із ст.263 Цивільного процесуального кодексу України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України,№ 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст. 81 ЦПК України - кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін, та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, виходячи із принципів розумності та справедливості, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з підстав та мотивів викладених вище.

Щодо розподілу судових витрат:

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Таким чином, з відповідача має бути стягнуто судовий збір на користь держави в розмірі 1984,80 грн.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 3-5, 7-13, 17, 43, 49, 76-81, 141, 258, 262, 264, 265, 268,352-353 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_2 до Ужанського національного природного парку, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_3 , про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - задовольнити.

Поновити ОСОБА_2 на раніше займаній посаді провідного економіста відділу бухгалтерського обліку, звітності та економіки Ужанського національного природного парку (код в ЄРДПОУ: 30104729, юридична адреса вул. Шевченка,27 смт. Великий Березний ,88900. днем 20 липня 2021 року.

Стягнути з Ужанського національного природного парку (код в ЄРДПОУ: 30104729, юридична адреса вул. Шевченка,27 смт. Великий Березний ,88900) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), середній заробіток за час вимушеного прогулу, з 20 липня 2021 року по 06.10.2022 року, в сумі 216 858,92 грн. (двісті шістнадцять тисяч вісімсот пятдесят вісім гривень 92 копійки).

Стягнути з Ужанського національного природного парку (код в ЄРДПОУ: 30104729, юридична адреса вул. Шевченка,27 смт. Великий Березний ,88900) на користь держави судовий збір, у розмірі 1984 (одна тисяча дев`ятсот вісімдесят чотири) гривні 80 копійок.

Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_2 на роботі на посаді провідного економіста відділу бухгалтерського обліку, звітності та економіки Ужанського національного природного парку днем 20 липня 2021 року у та в частині стягнення з Ужанського національного природного парку на користь ОСОБА_2 середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць підлягає до негайного виконання.

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Ужгородський міськрайонний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (ч.1 ст.354, ст.355 ЦПК України).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду (ч.ч.1, 2 ст.273 ЦПК України).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення (п.1 ч.2 ст.354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин (ч.3 ст.354 ЦПК України).

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_2 - місце проживання : АДРЕСА_3 ;

Відповідач - Ужанський національний природний парк - місце знаходження : смт. Великий Березний, вул. Шевченка, 27, 89000;

Третя особа : яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_3 - місце проживання : АДРЕСА_4 )

Дата складання повного тексту судового рішення у зв`язку з перебуванням судді у відпустці 17.10.2022 року.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду К.К. Бенца