Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/1890/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

11.05.2022 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого судді Трагнюк В.Р., секретар судового засідання Конар В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у місті Виноградів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом, третя особа: Виноградівська державна нотаріальна контора Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом, третя особа: Виноградівська державна нотаріальна контора Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області.

Позовні вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла позивача баба ОСОБА_3 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер позивача дід ОСОБА_4 (далі-спадкодавець), який успадкував майно належне дружині, однак належним чином не оформив спадщину за ОСОБА_3 , зокрема це підтверджується довідкою виданою виконкомом Пийтерфолвівської сільської ради від 16 лютого 2021 року за №131.

ОСОБА_4 на день смерті проживав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , разом з ним проживали на день смерті: ОСОБА_1 - внучка, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (правнучка).

Разом з тим, після смерті спадкодавця залишилась спадщина, зокрема: житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 , земельна ділянка площею 0,67 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та земельна ділянка (успадкована за ОСОБА_3 ) площею 0,67 га., для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території Питерфолвівської сільської ради (колишня Дяківська сільська рада).

Спадкодавець залишив заповіт, який був зареєстрований секретарем Неветленфолвівської сільської ради 20 жовтня 2020 р. у реєстрі нотаріальних дій виконавчого комітету за №78, в якому все своє майно заповів ОСОБА_1 .

Крім того позивач зазначає, що окрім позивача, в коло спадкоємців після смерті спадкодавця могла входити дочка ОСОБА_6 , однак вона не проживала з спадкодавцем та не зверталася із заявою про прийняття спадщини.

У свою чергу, позивач звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, однак при зверненні в нотаріальну контору позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину та рекомендовано звернутися до суду у зв`язку з тим, що не представлено правовстановлюючий документ щодо належності спадкового майна спадкодавцеві.

Оригінали правовстановлюючих документів, а саме:

- Державний акт на право приватної власності на з`емлю серії ІІ-ЗК №016388 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 0,67 га;

- Державний акт на право приватної власності на землю серії ІІ-ЗК №016389 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 0,67 га;

- Свідоцтво про право власності на нерухоме майно - житловий будинок з надвірними спорудами, за адресою: АДРЕСА_1 , не були збережені, знайдено лише їх копії.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує.

Відповідач ОСОБА_7 у судове засідання повторно не з`явився, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи. Розгляд справи проведено в порядку визначеному ст.ст. 280, 281 ЦПК України з ухваленням заочного рішення.

Представник третьої особи у судове засідання не з"явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 (а.с.17).

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер позивача дід ОСОБА_4 (далі -спадкодавець), який успадкував майно належне дружині, однак належним чином не оформив спадщину за ОСОБА_3 , зокрема це підтверджується довідкою виданою виконкомом Пийтерфолвівської сільської ради від 16 лютого 2021 року за №131 (а.с.18, 23-24).

ОСОБА_4 на день смерті проживав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , разом з ним проживали на день смерті: ОСОБА_1 - внучка, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (правнучка) (а.с.23-24).

Разом з тим, після смерті спадкодавця залишилась спадщина, зокрема: житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 , земельна ділянка площею 0,67 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та земельна ділянка (успадкована за ОСОБА_3 ) площею 0,67 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території Питерфолвівської сільської ради (колишня Дяківська сільська рада) (а.с.26-31).

Факт належності даного будинку спадкодавцю підтверджуються копією - довідки виданої Виноградівським районним бюро технічної інвентаризації від 28.01.2022 р. № 93, в якій зазначено, що житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрований за ОСОБА_4 (а.с.31)

Спадкодавець залишив заповіт, який був зареєстрований секретарем Неветленфолвівської сільської ради 20 жовтня 2020 р. у реєстрі нотаріальних дій виконавчого комітету за №78, в якому все своє майно заповів ОСОБА_1 (а.с.22).

Згідно обставин зазначених у позовній заяві окрім позивача, в коло спадкоємців за законом після смерті спадкодавця входить ОСОБА_6 , однак вона не проживала з спадкодавцем та не зверталася з заявою про прийняття спадщини (а.с.13).

У свою чергу, позивач звернталася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, однак при зверненні в нотаріальну контору позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину та рекомендовано звернутися до суду у зв`язку з тим, що не представлено правовстановлюючий документ щодо належності спадкового майна спадкодавцеві (а.с.34).

Оригінали правовстановлюючих документів, а саме:

- Державний акт на право приватної власності на з`емлю серії ІІ-ЗК №016388 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 0,67 га;

- Державний акт на право приватної власності на землю серії ІІ-ЗК №016389 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 0,67 га;

- Свідоцтво про право власності на нерухоме майно - житловий будинок з надвірними спорудами, за адресою: АДРЕСА_1 , не були збережені, позивачем віднайдено лише їх копії, а тому позивачем подано відповідні оголошення до газети «Регіональні Новини» про втрату вищезазначених правовстановлюючих документів (а.с.25).

Постановою Пленуму ВСУ від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування» п.ю. визначено, що відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

У ст. 131 Земельного кодексу України зазначено, що громадяни України, мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі спадкування. Статтею 125 Земельного кодексу України встановлено, "що право власності на земельну ділянку, виникає з моменту державної реєстрації цих прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мінюсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01.07.2004 р. «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.

Відповідно до порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року № 703 (в редакції від 01.01.2013 року), рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може" бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно.

Отже, відсутність оригіналів Державних актів про право приватної власності на земельні ділянки та оригіналу свідоцтва про право власності на нерухоме майно - житловий будинок в даному випадку перешкоджає позивачу оформленню спадкових прав у нотаріальному порядку.

Пункт 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 передбачєно, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження.

Разом з тим, згідно п.6 Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно.

Відповідно до п. 37 Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється.

У той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Таким чином, позивачка, яка в порядку спадкування за законом успадкувала житловий будинок та земельні ділянки, які згідно положень закону належать їй з часу відкриття спадщини, не може реалізувати своє право на оформлення спадщини, від чого залежить можливість здійснення нею повноважень власника, тобто, володіння, користування та розпорядження спадковим майном, оскільки у неї відсутні необхідні правовстановлюючі документи на спадкове майно.

Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). В ст.1217 ЦК України, зазначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно п.п. 4.15, п. 4, глави 10 розділу ІІ «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно.

Відповідно до ст.10-13 глави III Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31.01.1966 року, затвердженої заступником міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року, погодженої заступником голови Верховного суду Української РСР 15.01.1966 року (втратила чинність 19.01.1996 року), при відсутності правовстановлюючих документів право власності на нерухоме майно, що знаходиться в сільській місцевості, може бути підтверджено довідкою виконавчого комітету відповідної місцевої ради та висновком інвентар бюро.

Проаналізувавши встановлені обставини суд прийшов до висновку, що умови для отримання позивачем свідоцтва про право на спадщину за заповітом у нотаріальному порядку відсутні. Відтак, невизнане право позивача, набуте шляхом переходу права власності в порядку спадкування, підлягає судовому захисту у обраний спосіб, передбачений законом.

Отже, розглянувши цивільну справу у межах заявлених вимог та на підставі наявних доказів, суд приймає рішення про задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 18, 81, 223, 259, 263-265, 280, 281 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов задоволити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , рнокпп НОМЕР_1 , мешканкою: АДРЕСА_2 , право власності на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом за дідом ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , рнокпп НОМЕР_1 , мешканкою: АДРЕСА_2 , право власності на земельну ділянку площею 0,67 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ЗК №016388 та на земельну ділянку площею 0,67 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ЗК №016389, які розташовані на території Дяківської сільської ради, в порядку спадкування за заповітом за дідом ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Заочне рішення може бути переглянуто судом, який його ухвалив за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом 20 днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Закарпатського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення складено 11.05.2022 року.

ГоловуючийВ. Р. Трагнюк