Справа № 405/3073/22
Провадження №2-о/405/40/22
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 вересня 2022 року Ленінський районний суд м. Кіровограда у складі:
головуючого судді Іванової Л.А.
при секретарі Гаврилюк Ю.В.,
за участю заявника ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кропивницькому в порядку окремого провадження цивільну справу № 405/3073/22 за заявою ОСОБА_1 (фактичне місце проживання АДРЕСА_1 ), заінтересована особа Управління Державної міграційної служби у Кіровоградській області ( м.Кропивницький, вул.Єгорова, 25-а) про встановлення факту, що має юридичне значення, -
Заявник ОСОБА_1 в порядку окремого провадження звернувся до суду з заявою про встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року, зазначивши на обґрунтування заяви, що він (заявник ОСОБА_1 ) народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у селищі Молодіжне, Долинського району Кіровоградської області. У 1982 році закінчив навчання у Кіровоградській середній школі №26, так як на той час разом із своїми батьками вже проживав у м. Кіровограді та у 1983 році отримав паспорт громадянина СРСР. В подальшому, в період 1985-1986 років проходив військову службу в лавах Радянської армії та після служби в армії він (заявник) повернувся жити у м. Бершадь, Вінницької області, де на той час проживав його батько та його (батька) мати. Крім того, заявник зазначив, що у 1989 році він втратив свій паспорт громадянина СРСР та у м.Бершаді повторно отримав новий паспорт, про що 26 травня 1989 року у свідоцтві про народження було зроблено відмітку про повторну видачу паспорта серії НОМЕР_1 . Приблизно в грудні 1990 - січні 1991 року він (заявник) переїхав жити до матері, яка мешкала у м.Кіровограді у належному їй будинку, що розташований по АДРЕСА_2 та постійно проживав там до липня, 2021 року та після того, як мати продала будинок, він переїхав жити до своєї знайомої, яка проживає в АДРЕСА_1 . Зазначив, що приблизно у 1992-1993 роках він (заявник) з`ясував, що знову, під час переїзду з м.Бершадь у м.Кропивницький він втратив свій паспорт виданий за часів існування СРСР. Поряд з цим, після переїзду у м.Кропивницький він працював і продовжує працювати по найму приватним будівельником у різних людей та підприємців, а для цих робіт паспорт був не потрібен, на підставі чого весь цей час він не займався відновленням втраченого радянського паспорта та не займався оформленням та отриманням паспорта громадянина України. Також з цих причин він не отримував і ідентифікаційний код громадянина України. В свою чергу, в червні 2022 року він (заявник) звернувся до відповідного структурного підрозділу Управління Державної міграційної служби у Кіровоградській області із заявою про оформлення та видачу йому паспорта громадянина України, однак отримав відповідь, що паспорт буде видано, якщо в судовому порядку буде встановлено факт його ( ОСОБА_1 ) постійного проживання на території України з 1991 року. У зв`язку з викладеним він (заявник ОСОБА_1 ) звернувся до суду для встановлення юридичного факту, що має юридичне значення, та який необхідний йому для подальшого оформлення та отримання ним паспорту громадянина України.
Заявник ОСОБА_1 під час судового розгляду справи по суті заявлені вимоги про встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року підтримав з підстав, зазначених в заяві, просив заяву задовольнити. Додатково зазначив, що він народився в с. Молодіжне Долинського району Кіровоградської області, де на будівництві працювали його батьки, потім переїхали в м. Кіровоград, та в подальшому виїхали в м. Бершадь, Вінницької області. Коли йому (заявнику) було шість років, батьки розлучилися та до 3-го класу він (заявник) проживав з батьком у м. Бершадь, а мати переїхала проживати в м. Кіровоград. Після 3-го класу він (заявник) переїхав до матері в м. Кіровоград, де закінчував школу, після школи навчався в 6-муучилищі, де здобув професію столяра. У 1983 році закінчив училище та переїхав у м. Бершадь, де офіційно працював в Бершадському МРСУ столяром. З 1984 року служив в лавах РА, звільнився у 1985 році (був комісований) та продовжив працювати, а в 1987 році приїхав в м. Кіровоград, потім знову поїхав у м. Бершадь, де був прописаний та у 1991 році повернувся в м. Кіровоград, де проживав по АДРЕСА_1 , а потім переїхав в будинок на АДРЕСА_2 , де постійно проживав разом з матір`ю до липня 2021 року, до того часу, як мати продала будинок. На теперішній час він проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначив, що свій перший паспорт він втратив, замість втраченого паспорта, оформив другий паспорт, який також втратив, і новий паспорт не оформляв, однак на даний час виникла необхідність в оформленні паспорта громадянина України. Зазначив, що за кордон він не виїжджав та не є громадянином іншої держави.
Представник заінтересованої особи УДМС України в Кіровоградській області Житняк Д.Ю. (діє на підставі довіреності №1 від 05.01.2022 року) в судове засідання подав засобами електронної пошти заяву, зареєстровану судом 06.09.2022 року за вх. № 4654, в якій просив провести судове засідання без участі представника УДМС у Кіровоградській області.
Заслухавши заявника ОСОБА_1 , свідків, зваживши доводи, викладені в заяві, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд вважає заяву такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено та підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у селищі Молодіжне, Долинського району, Кіровоградської області, про що в книзі записів актів громадянського стану про народження 07.01.1967 року зроблено відповідний запис за № 2 та його батьками в свідоцтві про народження зазначені: батько: ОСОБА_2 , національність: українець та мати ОСОБА_3 , національність: українка.
Судом також встановлено, що у зв`язку з досягненням 16-ти річного віку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , національність: українець, був документований паспортом громадянина колишнього СРСР серії НОМЕР_3 від 04.03.1983 року, про що зазначено у заяві Форми № 1 про видачу паспорта, який був втрачений та 26 травня 1989 року Бершадським РВВС у Вінницький області взамін втраченого паспорту серії НОМЕР_3 від 04.03.1983 року, ОСОБА_1 було видано паспорт громадянина колишнього СРСР серії НОМЕР_4 , що підтверджується копією заяви Ф№1 зразка 1974 року, про що також міститься відмітка у свідоцтві про народження ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 .
При цьому, з зазначених копій заяв (форма 1) про видачу паспорта, встановлено, що при отриманні паспорта у 1983 році, заявник ОСОБА_1 проживав за адресою: АДРЕСА_3 , та при отриманні паспорта взамін втраченого у 1989 році останній проживав у АДРЕСА_4 .
Звертаючись з заявою про встановлення юридичного факту до суду, заявник ОСОБА_1 зазначив, що отриманий ним у 1989 році паспорт громадянина колишнього СРСР він також втратив, однак не звертався до компетентних установ з метою отримання нового паспорта замість втраченого, поряд з цим, звернувшись на теперішній час до органу УДМС з метою отримання паспорта громадина України, йому для отримання останнього необхідно встановити юридичний факт, а саме: факт його (заявника) постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року.
З наданих заявником доказів, судом, зокрема, встановлено, що відповідно до копії трудової книжки серії НОМЕР_5 , заповненої 13 квітня 1995 року ОСОБА_1 з 13.04.1995 року по 08.07.1996 року працював на Асфальтобетонному заводі ОАД Кіровоградського УВТК.
Як вбачається з довідки квартального комітету № 20 Подільського району м. Кропивницького від 19 червня 2022 року № 507 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , постійно проживав без реєстрації, в період з 1991 року по липень, 2021 року, разом зі своєю матір`ю ОСОБА_3 , в належному їй будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , який вона продала в липні, 2021 року, що підтверджується також актом про проживання особи від 19.06.2022 року, складеного членами комісії ОСОБА_4 , який проживає по АДРЕСА_5 , ОСОБА_5 , яка проживає по АДРЕСА_6 та ОСОБА_6 , який проживає по АДРЕСА_7 , підписи яких засвідчено головою квартального комітету № 20 ОСОБА_7 .
Крім того, відповідно до довідки квартального комітету № 8 Подільського району м. Кропивницького від 28 червня 2022 року № 28, виданій ОСОБА_8 , 1946 року народження, про те, що в належному їй домоволодінні, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , з серпня, 2021 року по теперішній час проживає без реєстрації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Крім того, допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_8 повідомила, що вона проживає в АДРЕСА_1 . Заявника знає з 2000 року, до цього з ним не була знайома, та він (заявник) працював разом з її (свідка) чоловіком в одній бригаді, яка робила іконостаси (різьба по дереву) в АДРЕСА_8 ; робота була неофіційна, замовником був колишній Міністр внутрішніх справ ОСОБА_9 . Заявника забирали на роботу та привозили до місця його проживання по АДРЕСА_9 . Зазначила, що сім років назад помер її (свідка) чоловік і бригада розпалася. Також повідомила, що їй відомо, що заявник загубив паспорт, однак, за яких обставин це сталося їй не відомо. Також зазначила, що заявник на теперішній час проживає за її адресою, так як влітку минулого року його (заявника) мати продала будинок, і заявнику не було де проживати, в свою чергу, він (заявник) допомагає їй по господарству, допомагає сусідам.
Свідок ОСОБА_5 повідомила суду, що заявника ОСОБА_1 знає як сусіда з 2003 року, який проживав постійно по АДРЕСА_2 разом з мамою та сестрою, яка в подальшому вийшла заміж та змінила місце проживання; вона (свідок) з 2003 року і по теперішній час постійно проживає за адресою: АДРЕСА_6 та їх будинки знаходяться через дорогу один від одного. На теперішній час будинок по АДРЕСА_2 проданий. Підтвердила, що з 2003 року, вона (свідок) постійно бачила заявника за вказаною адресою, як він вранці йшов на роботу, а ввечері повертався з роботи.
Свідок ОСОБА_10 повідомила суду, що заявник ОСОБА_1 є її племінником, та мати заявника ОСОБА_3 є її рідною сестрою по матері. Вказала, що вона (свідок) постійно проживає в АДРЕСА_3 . Заявник з батьками жив у м. Бершадь, там же пішов в школу, коли заявник був у 3-му класі, його батьки розлучилися, після чого батько заявника залишився проживати в м. Бершадь, а заявник приїхав в м. Кіровоград до матері, яка проживала за її (свідка) адресою по АДРЕСА_3 , та коли заявнику виповнилося 16-ть років, він отримав паспорт та адресою його місця проживання на час отримання паспорта, була АДРЕСА_3 . У 1977 році сім`я заявника почала будуватися, та в подальшому переїхали на АДРЕСА_9 . Батько заявника проживав у м. Бершадь, а тому заявник виїжджав в м. Бершадь. Їй також відомо, що весь час заявник працював, також працював по найму за усними угодами. Підтвердила факт, за яким заявник з 1991 року постійно проживав разом з мамою за адресою: АДРЕСА_9 , однак за цією адресою не був прописаний, та за весь час заявник за кордон не виїжджав. Зазначила, що її (свідка) сестра продала будинок та на даний час проживає разом з донькою, заявник проживає окремо від них.
Встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року має для заявника ОСОБА_1 юридичне значення, так як необхідно йому для подальшого оформлення та видачі йому паспорта громадянина України.
Згідно з ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Наведений у статті 315 ЦПК України перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним.
Так, відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
З наведеного вище вбачається, що законом передбачено вставлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться й факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України.
Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.
Листом Верховного суду України від 01.01.2012 про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення роз`яснено, що суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема, постійного проживання на території України. Для встановлення факту належності до громадянства України та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути, зокрема, заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 р.
Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 3 Закону України від 18 січня 2001 року № 2235-III «Про громадянство України» (далі - Закон № 2235-III) громадянами України є:
1) усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України;
2) особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України від 08 жовтня 1991 року № 1636-XII «Про громадянство України» (далі - Закон № 1636-XII)(13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав.
Особи, зазначені у пункті 1 частини першої статті 3 Закону № 2235-III є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року (частина друга статті 3 Закону № 2235-III).
Відповідно до підпункту «а» пункту 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента від 27 березня 2001 року № 215/2001, в редакції Указу Президента України від 27 червня 2006 року № 588/2006 (далі - Порядок № 215/2001) встановлення належності до громадянства України стосується громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року.
Згідно з пунктом 8 Порядку № 215/2001 для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону № 2235-III особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає:
а) заяву про встановлення належності до громадянства України;
б) копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального підрозділу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що за станом на 24 серпня 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт);
в) судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року.
З огляду на зазначене, належність до громадянства України встановлюється на підставі ст. 3 Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом проживання або фактом постійного проживання на території України в певний час і такий факт може бути встановлено на підставі судового рішення.
Таким чином, з метою встановлення належності до громадянства України відповідно до положень статті 293 ЦПК України та статті 3 Закону № 2235-III, предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення фактів: постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року; проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року.
Залежно від обставин юридичні факти за критерієм їх правових наслідків розрізняють на: правовиникаючі, правозмінюючі, правопризупиняючі, правовідновлюючі, правоприпиняючі.
Факти, що підлягають встановленню судом, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення, оскільки мета дає можливість зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним і чи матиме він правові наслідки.
Схожі за змістом висновки викладені у Постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 320/948/18 від 10 квітня 2019 року.
Системний аналіз положень Закону № 2235-III та Порядку № 215/2001 свідчить, що: для встановлення належності до громадянства України юридичне значення можуть мати факт постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) або факт проживання в Україні на момент набрання чинності Законом № 1636-ХІІ (13 листопада 1991 року).
Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
У відповідності до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст.89 ЦПК України).
Таким чином, аналізуючи наявні у справі докази по справі в їх сукупності, враховуючи, що встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року має для заявника юридичне значення, суд приходить до висновку про обґрунтованість і доведеність заяви про встановлення факту постійного проживання заявника на території України станом на 24.08.1991 року, при цьому, надані заявником докази суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета доказування, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують факт постійного проживання заявника ОСОБА_1 на території України, станом на 24.08.1991 року, на підставі чого, юридичний факт підлягає встановленню.
Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено Законом, у зв`язку з чим, понесені заявником ОСОБА_1 судові витрати, що складаються з судового збору в розмірі 496 грн. 20 коп., слід вважати по фактично понесеним заявником.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.4, 5, 7, 10, 12, 13, ст.ст.77-80, 81, 95, 133, 141, 235, 258, 259, 263, 264, 265, 293, 315 Цивільного процесуального кодексу України, Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 року № 5, суд,-
Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа Управління Державної міграційної служби у Кіровоградській області про встановлення факту, що має юридичне значення, - задовольнити.
Встановити юридичний факт факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: с.Молодіжне, Долинський район, Кіровоградська область, на території України станом на 24 серпня 1991 року.
Судові витрати по справі вважати по фактично понесеним заявником ОСОБА_1 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження з підстав, передбачених ч.ч.2, 3 ст.354 ЦПК України.

Апеляційна скарга подається до суду апеляційної інстанції, яким є Кропивницький апеляційний суд.

Суддя Ленінського

районного суду

м. Кіровограда Лілія Андріївна Іванова