Дата документу 06.05.2022 Справа № 334/7671/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУН 334/7671/19 Головуючий у 1 інстанції Турбіна Т.Ф.
Провадження №22ц/807/1142/22 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2022 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

Головуючого: Полякова О.З.,

суддів: Кухаря С.В.

Крилової О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс груп» на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 20 квітня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс груп», третя особа: ОСОБА_2 , про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернулася до ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс груп», третя особа: ОСОБА_2 , про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

В обґрунтування своїх вимог, з урахуванням уточненого позову, ОСОБА_1 зазначала, що є власницею автомобіля марки AUDI Q3, державний номерний знак НОМЕР_1 .

01 листопада 2016 року, о 12-40 год., ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки Hyu№dai Acce№t, державний номерний знак НОМЕР_2 , на перехресті вул. Ватутіна вул. Медичної у м. Запоріжжі, здійснюючи обгін, не впевнився в безпеці маневру та скоїв зіткнення з автомобілем AUDI Q3, державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням позивача. Внаслідок ДТП автомобілі пошкоджено. Постановою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 19 грудня 2016 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 як власника автомобіля марки Hyu№dai Acce№t, державний номерний знак НОМЕР_2 , була застрахована на підставі полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ980893 від 26липня 2016 року ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс груп» з лімітом відповідальності 100000 грн.

10 листопада 2016 року ОСОБА_1 звернулася до ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс груп» із заявою про виплату страхового відшкодування. 16 січня 2017 року страхове відшкодування у сумі 43034,06 грн. було перераховано на її рахунок. При цьому, акт оцінки вартості відновлювального ремонту позивачу не надавався.

ОСОБА_1 також вказувала, що на момент ДТП її автомобіль був на гарантії, а тому щоб не втратити гарантійні зобов`язання з боку продавця автомобіля, позивач була вимушена проводити ремонт свого пошкодженого автомобіля на дилерському підприємстві ТОВ «Агрокомплект». Вартість відновлювального ремонту відповідно до наряду-замовлення №Z від 08 грудня 2016 року склала 75573,70 грн.

Вартість ремонту автомобіля була повністю сплачена позивачем. На вимогу позивача виплатити різницю між виплаченим страховим відшкодуванням і реальною вартістю ремонту автомобіля було відмовлено з посиланням на те, що позивач погодилась з сумою 40644,37 грн.

Посилаючись на вищенаведені обставини, ОСОБА_1 просила суд стягнути з ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс груп» на її користь різницю між виплаченим страховим відшкодуванням та реальною вартістю відновлювального ремонту автомобіля, що становить 32539,64 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 20 квітня 2021 року позов задоволено. Стягнуто з ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс груп» на користь ОСОБА_1 відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 32539,64 грн. Стягнуто з ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс груп» на користь ОСОБА_1 судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у сумі 768,40 грн.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що винність водія ОСОБА_2 в нанесені матеріальної шкоди ОСОБА_1 доведена, цивільно-правова відповідальність якого була застрахована відповідачем ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс груп», вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля склала 75573,70 грн., сума якої є меншою за ліміт відповідальності за завдання шкоди майну, а отже вимоги позову про стягнення різниці між сумою виплаченого страхового відшкодування і реальною вартістю відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля в межах заявлених позовних вимог у розмірі 32539,64 грн., є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням, ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс груп» подало апеляційну скаргу, в якій посилаються на його незаконність, необґрунтованість, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, з підстав того, що ними у повному обсязі виконано зобов`язання щодо виплати страхового відшкодування відповідно до ст.ст. 22, 28, 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та статті 36.2 Закону (де страхова виплата виплачується у зв`язку із досягненням згоди із потерпілою особою, що і було здійснено ПрАТ «УСК «Княжа ВІГ» у цій справі.

Так, в обґрунтування апеляційної скарги ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс груп» зазначає, що 07 листопада 2016 року, представник ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс груп» провів огляд транспортного засобу AUDI Q3, днз НОМЕР_1 . При цьому, відповідно до п.36.2 Закону, страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна. Тобто Страховику та потерпілому Законом надається можливість досягнення згоди щодо суми страхового відшкодування за для швидшого та ефективного відновлення порушених прав потерпілого у ДТП. З метою визначення розміру вартості матеріального збитку транспортного засобу AUDI Q3, днз НОМЕР_1 , та на виконання умов п. 36.2 Закону, Відповідачем було складено ремонтну калькуляцію № 16-88754 від 09 листопада 2016 року. Із урахуванням франшизи, сума страхового відшкодування склала 40644,37 грн. 10 листопада 2016 року, ОСОБА_1 було підписано заяву щодо досягнення згоди в частині розміру та способу здійснення страхового відшкодування, а страховою компанією було виплачено вищезазначену страхову суму. Таким чином, ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс груп» у повній мірі та належним способом виконало зобов`язання, взяті ним за договором обов`язкового страхування, а тому ОСОБА_1 не може заявляти позовні вимоги до них, оскільки сторони досягли згоди щодо розміру страхового відшкодування. Аналогічної думки дійшов Верховний Суд у постанові від 06 жовтня 2021 року у справі № 362/3043/18. Також, Верховний Суд у постанові від 10 червня 2020 року при розгляді справи № 333/2096/17 зазначив, що факт перерахування ПАТ «СК «Країна» на користь ОСОБА_1 страхового відшкодування у розмірі, погодженому між ними, свідчить про виконання страховиком свого зобов`язання з виплати страхового відшкодування та про відмову потерпілого від одержання відшкодування в більшому розмірі.» Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у справі № 569/13697/15-ц.

Крім вищенаведеного, ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс груп» також зазначають, що ОСОБА_1 пропущено строк позовної давності щодо звернення до суду, оскільки 10 листопада 2016 року вона підписала заяву про досягнення згоди щодо суми страхового відшкодування, отже само із цієї дати має відраховуватися трьохрічний строк позовної давності. Проте, позивач звернулася до суду після 10 листопада 2016 року, а тому мають бути застосовані наслідки позовної давності, про що ними наголошувалося у відзиві на позов.

Посилаючись на вищенаведені обставини, ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс груп» просить скасувати рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 20 квітня 2021 року та ухвалити нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», ОСОБА_2 , в частині позовних вимог до ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» про відшкодування шкоди відмовити.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа є малозначною, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою суду апеляційної інстанції в порядку передбаченому ст. 360 ЦПК України, особам, які беруть участь у справі, надавався строк для надання можливих відзивів на апеляційну скаргу ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс груп».

Учасники справи, своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися, що в силу ч. 3 цієї статті не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Вищезазначеним вимогам оскаржуване рішення відповідає.

Так, встановлено судом першої інстанції, підтверджується матеріалами справи та визнається учасниками справи наступні обставини.

ОСОБА_1 є власницею автомобіля марки AUDI Q3, державний номерний знак НОМЕР_1 , що підтверджується копією договору № 325952 від 27 січня 2016 року, укладеним між ОСОБА_1 та ТОВ «Агротехкомплект» (а.с. 5-8).

Відповідно до п. 7.2 вищезазначеного договору, гарантія на автомобіль становить 48 місяців або 120 тис. км. Пробігу.

Згідно пункту 7.5.3 Договору № 325952, гарантійні зобов`язання припиняються зокрема у випадку проведення будь-яких ремонтних, діагностичних, регулювальних лакофарбових та інших робіт по гарантованому автомобілю не дилерським підприємством.

01 листопада 2016 року, о 12-40 год. ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки Hyu№dai Acce№t, державний номерний знак НОМЕР_2 , на перехресті вул. Ватутіна вул. Медичної у м. Запоріжжі, здійснюючи обгін, не впевнився в безпеці маневру та скоїв зіткнення з автомобілем AUDI Q3, державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 . Внаслідок ДТП автомобілі пошкоджено. Постановою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 19 грудня 2016 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с. 9).

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 як власника автомобіля марки Hyu№dai Acce№t, державний номерний знак НОМЕР_2 , була застрахована на підставі полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ980893 від 26 липня 2016 року ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс груп» (а.с. 10).

Згідно з умовами полісу №АЕ/980893 від 26 липня 2016 року, виданого ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс груп», яким було застраховано цивільно-правову відповідальність ОСОБА_2 , страхова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування шкоди, завданої майну, становить 100000 грн.

04 листопада 2016 року ОСОБА_1 звернулась до ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс груп» із поясненнями потерпілої особи щодо події (а.с. 26-28).

07 листопада 2016 року страховиком було здійснено огляд транспортного засобу, що підтверджується Актом огляду транспортного засобу (дефектна відомість) та фототаблицею. Відповідно до ремонтної калькуляції № 16-88754 від 09 листопада 2016 року вартість ремонту автомобіля AUDI Q3, державний номерний знак НОМЕР_1 , складає 40644,37 грн. (а.с. 29-47).

10 листопада 2016 року ОСОБА_1 звернулась до ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс груп» із заявою на виплату страхового відшкодування, в якій погодилась із розміром збитку в сумі 40644,37 грн. визначений на підставі калькуляції № 16-88754 (а.с. 11).

Згідно страхового акту №57 від 11 січня 2017 року розмір страхового відшкодування становить 40644,37 грн. (а.с. 49).

Розрахунок суми страхового відшкодування складено на підставі калькуляції № 1?88754 від 09 листопада 2016 року, відповідно до якої вартість відновлювального ремонту становить 40644,37 грн. і складається з вартості деталей (знос 0%) 31628,78 грн., вартості робіт та матеріалів у сумі 9015,59 грн. (а.с. 50).

16 січня 2017 року страхове відшкодування у сумі 43034,06 грн. було перераховано на користь ОСОБА_1 що не заперечується позивачем.

Оскільки на момент скоєння ДТП автомобіль AUDI Q3, державний номерний знак НОМЕР_1 , був на гарантії (пробіг 2815 км.), з метою збереження гарантійних зобов`язань з боку продавця автомобіля ОСОБА_1 здійснила ремонт пошкодженого автомобіля на дилерському підприємстві ТОВ «Агрокомплект».

Згідно наряду-замовлення №Z від 08 грудня 2016 року вартість відновлювального ремонту автомобіля склала 75573,70 грн. (з ПДВ), з яких вартість робіт становить 13101,70 грн., вартість запасних частин та витратних матеріалів становить 62472,00 грн. (а.с. 13).

Вартість ремонту пошкодженого внаслідок ДТП автомобіля була сплачена ОСОБА_1 , що підтверджується копіями фіскальних чеків № від 10 листопада 2016 року на суму 33000 грн. та № від 08 грудня 2016 року на суму 42573,70 грн. (а.с. 14).

На вимогу ОСОБА_1 , виплатити різницю між виплаченим страховим відшкодуванням і реальною вартістю відновлювального ремонту автомобіля ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс груп» було відмовлено з посиланням на те, що позивач погодилась з сумою 40644,37 грн.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, судова колегія зазначає, що відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України підставо виникнення цивільних прав і обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Загальні положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної майнової шкоди передбачені в статті 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана, зокрема, з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

На підставі пункту 1.7 статті 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

За статтею 28 вищезазначеного Закону шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана, зокрема, з пошкодженням транспортного засобу.

На підставі статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

На підставі пункту 36.4 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування, лікування потерпілих та інші послуги, пов`язані з відшкодуванням збитків.

Судова колегія враховує, що сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому, договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому шкоди внаслідок ДТП особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобов`язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі відповідає відповідний обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди).

Водночас, така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у якому потерпілий так само має право вимоги до боржника (в договірному зобов`язанні ним є страховик).

Разом з тим, зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди.

Натомість, страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, внаслідок якої завдано шкоди, буде кваліфікована як страховий випадок.

Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов`язаною. При цьому, потерпілий не є стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але наділяється правами за договором: на його користь або на користь третьої особи страховик зобов`язаний виконати обов`язок зі здійснення страхового відшкодування.

Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 Цивільного кодексу України підстав.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 29 березня 2018 року у справі № 911/2589/17, від 20 квітня 2018 року у справі № 910/7200/17, від 06 липня 2018 року у справі № 924/675/17 та відповідно до приписів ч. 4 ст. 263 ЦПК України враховується судом апеляційної інстанції при виборі та застосування норм права до спірних правовідносин.

З огляду на вищевикладене, враховуючи, що цивільно-правова відповідальність особи винної у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди була застрахована у страховика - ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс груп», колегія суддів вважає правомірним звернення позивача ОСОБА_1 до суду з відповідним позовом до страховика з огляду на дійсність деліктного зобов`язання та недостатність страхового відшкодування для повного покриття шкоди.

Поряд з цим, судова колегія також враховує, що норми Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обмежують розмір шкоди (збитків), яка підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду, і яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зокрема: межами ліміту відповідальності (пункт 22.1 статті 22); вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (стаття 29); відповідно до пунктів 32.4, 32.7 статті 32 страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну майну, яке знаходилося у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив ДТП; шкоду, пов`язану із втратою товарного вигляду транспортного засобу; згідно з пунктом 12.1 статті 12 страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

За змістом статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку із пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Отже, виконання обов`язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», покладено на страховика (винної особи) у межах, встановлених цим Законом та договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Порядок відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, визначено згідно зі статтею 1194 ЦК України, за змістом якої особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Страховик відповідальності винної у ДТП особи на підставі спеціальної норми - статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» здійснює відшкодування витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, а різницю між реальними збитками і відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу на підставі статті 1194 ЦК України відшкодовує особа, яка завдала збитків.

Аналогічну позицію викладено у постановах Верховного Суду України від 22 березня 2017 року у справі № 910/3650/16, від 13 березня 2018 року у справі № 910/9396/17.

Визначаючи розмір заподіяної шкоди заподіяної наземному транспорту, у разі виникнення спору щодо визначення його розміру виходять з фактичної суми, встановленої висновком судової автотоварознавчої експертизи або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

Вартість ремонту автомобіля з врахуванням ПДВ виплачується страховою компанією або стягується судом після надання документів про такі витрати. У таких випадках слід з`ясовувати наявність двох обставин: 1) фактичне здійснення ремонту автомобіля; 2) чи є виконавець робіт по ремонту автомобіля платником ПДВ.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 13 березня 2018 року у справі № 910/9396/17 та від 06 липня 2018 року у справі № 924/675/17.

Крім того, колегія суддів також вважає за необхідне звернути увагу на прийняті за результатами перегляду справ даної категорії постанови Верховного Суду від 25 липня 2018 року у справі № 922/4013/17, від 20 березня 2018 року у справі № 911/482/17, від 03 липня 2019 року у справі № 910/12722/18, в яких зазначається, що звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу, а реальним підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику є платіжний документ про здійснення такої виплати. Визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суди, у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, повинні виходити з фактичної (реальної) суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

Отже, за наведених обставин, посилання скаржника на ремонтну калькуляцію № 16?88754 від 09 листопада 2016 року, якою визначено розмір вартості матеріального збитку транспортного засобу AUDI Q3, днз НОМЕР_1 , як на належний доказ на підставі якого має бути розрахована сума страхового відшкодування є безпідставними.

Матеріалами справи підтверджується, що позивачем було документально підтверджено розмір і оплату проведеного ремонту транспортного засобу, вартість якого визначена виконавцем робіт - станцією технічного обслуговування дилерського підприємства ТОВ «Агрокомплект».

Відповідно до акту виконаних робіт від 08 грудня 2016 року № Z, було здійснено ремонтні роботи автомобіля AUDI Q3, днз НОМЕР_1 , вартість якого склала 75573,70 грн. (а.с. 13).

Вказаний акт виконаних робіт підтверджує фактичну (реальну) вартість відновлювального ремонту автомобіля AUDI Q3, днз НОМЕР_1 , необхідного для усунення пошкоджень, завданих 01 листопада 2016 року внаслідок ДТП, оскільки ОСОБА_1 були понесені витрати, необхідні для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), саме в сумі 75573,70 грн., що підтверджуються наявним в матеріалах справи копіями фіскальних чеків (а. с. 14).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у відповідача, у зв`язку із настанням страхового випадку (ДТП) виник обов`язок відшкодувати позивачу шкоду в межах ліміту його відповідальності за страховим випадком (100000 грн.) і в межах суми фактичних витрат, право на вимогу якої виникло у позивача у зв`язку із понесенням витрат на оплату ремонту автомобіля.

Враховуючи, що матеріалами справи підтверджується той факт, що відповідачем було здійснено виплату страхового відшкодування частково на суму 43034,06 грн., судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача залишку суми страхового відшкодування у розмірі 32539,64 грн.

Окрім викладеного, колегія суддів відхиляє доводи скаржника про те, що факт підписання ОСОБА_1 заяви на виплату із погодженням суми у розмірі 43034,06 грн. свідчить про повне виконання ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс груп» свого зобов`язання з виплати страхового відшкодування, оскільки у постанові Верховного Суду від 06 жовтня 2021 року (справа № 362/3043/18) були встановлені відмінні від цієї справи обставини, зокрема укладення між потерпілою особою та страховиком двохстороннього договору про врегулювання страхового випадку. Окрім того, при розгляді справи № 362/3043/18 Верховний Суд звернув увагу, що позивачем не було доведено розміру сум, які відповідно до законодавства має відшкодувати заподіювач шкоди у разі недостатності суми страхового відшкодування, тобто ту обставину, що розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. Наведене виключає можливість застосування вказаної позиції.

Також колегія суддів не приймає доводи апеляційної скарги про неврахування судом першої інстанції висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 06 жовтня 2021 року (справа № 362/3043/18) від 10 червня 2020 року (справа № 333/2096/17), оскільки правовідносини у зазначених справах та у справі, яка переглядається не є подібними.

Колегія суддів зазначає, що подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм.

Під судовими рішеннями у справах зі спорів, що виникли з подібних правовідносин, необхідно розуміти, зокрема, такі, де аналогічними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин. З`ясування подібності правовідносин у рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається з урахуванням обставин кожної конкретної справи.

Разом з тим, такі доводи заявника є необґрунтованими, оскільки у цих постановах, та у справі, що є предметом перегляду, встановлено різні фактичні обставини, зокрема, позивачем у цій справі доведено саме розмір реально понесеної нею шкоди, який визначено у зв`язку із необхідністю здійснення ремонту саме на дилерському підприємстві для збереження гарантійних зобов`язань.

Таким чином, ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку.

Посилання ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс груп» на пропуск позивачем строків позовної давності також не знайшли свого підтвердження та спростовуються матеріалами справи. Так, в апеляційній скарзі зазначається, що трирічний строк позовної давності має відраховуватися з 10 листопада 2016 року, тобто з моменту підписання ОСОБА_1 заяви на виплату. При цьому, як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, позивач до суду звернулась 31 жовтня 2019 року (а.с. 15).

За таких обставин, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження, у зв`язку з чим рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 20 квітня 2021 року підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс груп» - залишенню без задоволення.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 375 ЦПК України).

Керуючись ст. ст. 7 ч. 13, 367, 369 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 381, 382, 384, п. 1 ч. 1 ст. 389 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс груп»- залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 20 квітня 2021 рокуу цій справі - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 06 травня 2022 року.

Головуючий:

Судді: