Справа № 604/221/22
Провадження № 2-о/604/18/22
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2022 року сел. Підволочиськ

Підволочиський районний суд Тернопільської області

в складі:

головуючого судді Сташківа Н.Б.

за участю:

секретаря судового засідання Стадніцької З.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в сел. Підволочиську цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Головне управління пенсійного фонду України у Тернопільській області, про встановлення факту належності правовстановлюючих документів, -

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Кулеба І.І., звернулася до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючих документів, зокрема просить встановити факт належності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наказу № 41, виданого Підволочиським комбінатом побутового обслуговування 04 квітня 1983 року про прийняття по переводу з Тернопільського РПК перукаря ОСОБА_2 , - архівної довідки № 147, виданої архівним відділом Тернопільської районної державної адміністрації Тернопільської області 21 квітня 2021 року.
Заява обґрунтована тим, що ОСОБА_1 з 01 вересня 1976 року по 21 липня 1979 року була прийнята кравчинею з пошиття верхнього одягу в Підволочиський райпобуткомбінат, а з 1980 року до 1992 року продовжила роботу у цьому ж побуткомбінаті перукарем широкого профілю, чоловічим перукарем. У 1992 році ОСОБА_3 була переведена в МП «Калина», а кілька місяців потому - в МП «Берегиня», у якому працювала до 16 січня 2001 року. З лютого 2022 року по грудень 2003 року ОСОБА_1 була зареєстрована як фізична особа підприємець, а з травня 2020 по вересень 2020 року стояла на обліку у Підволочиській районній філії Тернопільського обласного центру зайнятості як безробітна. В 2021 році, у зв`язку із досягненням пенсійного віку, подала у електронній формі заяву до Пенсійного фонду України для призначення їй пенсії по віку, проте при обчисленні трудового стажу не було враховано переводи на роботі, у зв`язку з чим через відсутність страхового стажу ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні заяви. Враховуючи викладене, а також те, що під час наказів про переведення допущено описку у написанні її імені, внести виправлення в трудову книжку та кадрові документи зараз немає можливості, а встановлення даного факту потрібно заявнику для оформлення пенсії по віку, виникла потреба звернутися з даною заявою до суду.

В судове засідання заявник не з`явилася, представник заявника подала суду заяву, в якій просить суду розглядати справу у їх відсутності, заяву підтримала, просила задоволити.

Представник заінтересованої особи - Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області в судове засідання не з`явився. 01 квітня 2022 року на адресу суду надійшло заперечення у справі від Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, в якій представник заінтересованої особи зазначив, що в заяві про встановлення факту не подано жодних доказів про те, що наказ № 41, виданий Підволочиським комбінатом побутового обслуговування 04 квітня 1983 року та архівна довідка № 147, видана архівним відділом Тернопільської районної державної адміністрації Тернопільської області 21 квітня 2021 року належать саме заявнику. Крім цього, архівна довідка не є правовстановлюючим документом. Також зазначають, що встановлення даного факту пов`язане з вирішенням спору про право, а саме, права на пенсію, відтак, представник заінтересованої особи просить суд залишити заяву про встановлення факту без розгляду.

У зв`язку з неявкою учасників справи, з підстав передбачених ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає до задоволення, виходячи із таких міркувань.

Згідно паспорта громадянина України НОМЕР_1 від 13 травня 2003 року, картки платника податків від 20 січня 2005 року, ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Голотки.

У відповідності до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 26 січня 2021 року та витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб № 0 від 16 березня 2021 року дошлюбне прізвище заявника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - Кархут.

Як слідує з трудової книжки серії НОМЕР_3 , виданої 24 липня 1979 року заявник ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 01 вересня 1976 року по 21 липня 1979 року навчалася в ПТУ № 3. 24 липня 1979 року прийнята на роботу кравчинею з пошиття верхнього одягу четвертого розряду. 14 квітня 1980 року наказом № 28 переведена учнем в жіночу перукарню. 21 липня 1980 року переведена майстром перукарем широкого профілю (Наказ № 77). Наказом № 163 від 11 листопада 1981 року звільнена за власним бажанням за ст.. 38 КЗпП УРСР. 04 березня 1983 року прийнята чоловічим перукарем наказ № 12 від 03 березня 1983 року. Перукарня з 01 квітня 1983 року передана у підпорядкування Підволочиського РПК згідно наказу № 92 від 03 березня 1983 року, у зв`язку з чим у трудову книжку внесено запис від 01 квітня 1983 року про прийняття на роботу чоловічим перукарем по переводу. 24 вересня 1992 року переведена в мале підприємство «Калина» за згодою сторін п.1 ст. 36 КЗпП України, наказ № 59 від 24 вересня 1992 року. 17 листопада 1992 року переведена в мале підприємство «Берегиня» за згодою сторін (Наказ № 13 від 17.11.1992 р.) 16 січня 2001 року звільнена з посади перукаря жіночого салону по власному бажанню на підставі ст. 38 КЗпАП України - Наказ № 2. 04 травня 2020 року Підволочиською районною філією Тернопільського обласного центру зайнятості розпочато виплату допомоги по безробіттю відповідно до Наказу № НТ200502 від 05 травня 2020 року, припинено виплату допомоги 14 вересня 2020 року (Наказ № НТ 201028 від 28 жовтня 2020 року). Згідно записів, вчинених на титульній сторінці трудової книжки, убачається, що прізвище власника трудової книжки ОСОБА_5 змінено на Митник на підставі свідоцтва про шлюб НОМЕР_4 від 21 лютого 1980 року.

Також, як убачається з Наказу № 41 від 04 квітня 1983, виданого Підволочиським комбінатом побутового обслуговування населення «Про прийом парехмахерських від Тернопільського РПК від 29 березня 1983 року» прийнято по переводу з Тернопільського РПК перехмахерів по їх згоді, з яких під номером 11 в списку значиться ОСОБА_2 .

Крім того, у відповідності до довідки № 147 від 21 квітня 2021 року, виданої архівним відділом Тернопільської РДА на ім`я ОСОБА_1 , убачається, що по документах архівного фонду «Підволочиський побуткомбінат» у книгах наказів з кадрових питань значиться: - наказ № 41 від 04 квітня 1983 року про прийом по переводу з Тернопільського РПК ОСОБА_2 з 01 квітня 1983 року; - наказ № 66 від 01 червня 1983 року про звільнення майстра-перукаря ОСОБА_1 з 01 червня 1983 по ст. 38 КЗТ УРСР; Накази № 92 від 31 березня 1983 про прийняття на роботу ОСОБА_3 , № 59 від 24 вересня 1992 р., № 13 від 17 листопада 1992 року про переведення ОСОБА_3 в мале підприємство «Берегиня»; № 2 від 16 січня 2001 року про звільнення ОСОБА_3 з посади перукаря жіночого салону - у книгах наказів з кадрових питань не значиться.

Згідно довідки, виданої архівним відділом 27 травня 2021 року № 219, на підставі фонду № 171, відомості нарахування заробітної плати за 1983 рік, ОСОБА_1 за 1983 рік отримувала у Підволочиському побут комбінаті» заробітну плату

З Рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 14 квітня 2021 року № 44 убачається, що гр. ОСОБА_1 08 квітня 2021 року звернулася до управління із заявою про призначення пенсії за віком, надавши трудову книжку, два свідоцтва народження дітей, уточнювальні довідки, диплом про навчання. Аналіз наданих документів свідчить, що страховий стаж гр. ОСОБА_1 становить 09 років 04 місяці 23 дні, якого не достатньо для призначення пенсії за віком. Не враховано періоди з 01 квітня 1983 року по 16 січня 2001 р.р. не зрозуміла послідовність переводів, необхідні уточнюючі довідки, у зв`язку з чим управлінням прийнято рішення відмовити ОСОБА_1 у призначенні пенсії.

Таким чином судом встановлено, що заявник ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , досягла пенсійного віку, у зв`язку з чим звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України для призначення пенсії по віку, проте через не зрозумілу послідовність переводів на посадах, зазначену у документах, що стосуються її трудової діяльності, управлінням прийнято рішення відмовити ОСОБА_1 у призначенні пенсії.

Разом з тим, згідно показів свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 судом встановлено, вони працювали перукарями в Підволочиському побуткомбінаті разом із ОСОБА_1 , на підтвердження чого подали копії своїх трудових книжок із відповідними записами.

Окрім того із показів свідка ОСОБА_8 убачається, що вона працювала інспектором кадрів Підволочиського побут комбінату, в якому також з 1979 року працювала ОСОБА_1 , проте при прийнятті її по переводу з Тернопільського РПК зробила технічну помилку при видачі наказу і вписала її ім`я ОСОБА_9 замість ОСОБА_10 .
Твердження свідків не суперечать одне одному, підтверджуються дослідженими судом письмовими матеріалами справи. З урахуванням наведеного, у суду немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками. Даних про їх заінтересованість в результаті розгляду справи відсутні, показання свідків не суперечать іншим зібраним у справі доказам, які суд у відповідності із ст. 77, 78 ЦПК України вважає їх належними та допустимими, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування та одержані у встановленому законом порядку, а тому враховуються при ухваленні судового рішення.

Відповідно до п. 6 ч.1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, а саме належність правовстановлюючого документу особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або паспорті.

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі прізвище, ім`я, по-батькові якої зазначені в документі не збігаються в свідоцтві про народження, паспорті, свідоцтві про смерть, інше.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.1 вказаної постанови, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення.

Відповідно до листа Верховного Суду України від 01 січня 2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення», коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК України (в редакції, яка діяла до редакції відповідно до Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ) громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим.

Згідно із п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» на підставі п. 6 ст. 273 ЦПК суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу, наприклад, довідок про поранення чи перебування у госпіталі у зв`язку з пораненням, повідомлення військових частин, військкоматів і інших органів військового управління про загибель чи пропажу без вісті в зв`язку з обставинами військового часу, а також заповіту, страхового свідоцтва (полісу), ощадної книжки, трудової книжки, іншого документа про трудовий стаж.

Як зазначено у постанові Верховного Суду від 10 червня 2020 року у справі № 348/576/18 відповідно до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду України.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відтак, у судовому порядку, відповідно до пункту 26 зазначеного Порядку, встановлюється лише факт приналежності документа, що підтверджує трудовий стаж, якщо ім`я, по батькові та прізвище, які зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові або прізвищем особи за паспортом або свідоцтвом про народження.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 просить суд встановити факт належності їй правовстановлюючих документів: наказу № 41, виданого Підволочиським комбінатом побутового обслуговування 04 квітня 1983 року про прийняття по переводу з Тернопільського РПК перукаря ОСОБА_2 , - архівної довідки № 147, виданої архівним відділом Тернопільської районної державної адміністрації Тернопільської області 21 квітня 2021 року,-з метою подальшого звернення за призначенням пенсії за віком.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що факт належності правовстановлюючих документів знайшов своє підтвердження у судовому засіданні, окрім того, встановлення факту є реалізацією гарантованого ст. 46 Конституції України права заявника на соціальний захист, що включає право на забезпечення у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, перешкодою чому є невірне зазначення прізвища, імені та по батькові заявника у правовстановлюючому документі, а тому суд вважає, що даний факт підлягає встановленню.

На підставі викладеного, ст.ст. 2, 4, 12, 13, 76-78, 206, 258-268, 273, 293, 315, 319, 352-355 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 , заінтересована особа Головне управління пенсійного фонду України у Тернопільській області, юридична адреса: м. Тернопіль вул. Майдан Волі,3, Тернопільської області, про встановлення факту належності правовстановлюючих документів, - задовольнити.

Встановити факт належності ОСОБА_1 і, ІНФОРМАЦІЯ_1 , наказу № 41, виданого Підволочиським комбінатом побутового обслуговування 04 квітня 1983 року про прийняття по переводу з Тернопільського РПК перукаря ОСОБА_2 , - архівної довідки № 147, виданої архівним відділом Тернопільської районної державної адміністрації Тернопільської області 21 квітня 2021 року.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Тернопільського апеляційного суду.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий суддя підпис

з оригіналом згідно:

Суддя Н.Б.Сташків