Справа № 458/470/17 Головуючий у 1 інстанції: Кшик О.І.
Провадження № 22-ц/811/105/22 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2022 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

секретаря Матяш С.І.

з участю представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Львівського апеляційного суду у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Турківського районного суду Львівської області від 08 грудня 2021 року в складі судді Кшик О.І. у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ в натурі житлового будинку,-

встановив:

У травні 2021 року позивач ОСОБА_4 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 про поділ в натурі житлового будинку.

Вимоги обґрунтовані тим, що разом із відповідачкою проживають у спірному житловому будинку в АДРЕСА_1 , який належить кожному з них по 1/2 частині на праві спільної часткової власності. Оскільки між сторонами не досягнуто домовленості про поділ (виділ) в натурі житлового будинку відповідно до частки кожної із сторін у спільній власності, звернувся до суду та просив поділити у натурі житловий будинок, загальною площею 103,9 кв.м. та господарські споруди, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , передавши ОСОБА_4 та ОСОБА_3 і визнавши за ними право власності на відокремлені частини житлового будинку, що відповідають розміру 1/2 частки кожної із сторін у спільному майні.

Ухвалою Турківського районного суду Львівської області від 01 березня 2021 року залучено ОСОБА_2 до участі у справі як правонаступника позивача ОСОБА_4 .

Оскаржуваним рішенням Турківського районного суду Львівської області від 08 грудня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ в натурі житлового будинку відмовлено

Судові витрати покладено на позивача.

Рішення суду оскаржив позивач ОСОБА_3 , вважає оскаржуване рішення таким, що ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Покликаючись на норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини зазначає, що якщо виділ у натурі частки із майна можливий, але із відхиленням від розміру часток кожного власника, суд з врахуванням конкретних обставин може провести його зі зміною таких і присудити грошову компенсацію учаснику спільної власності, частка якого зменшилася.

Стверджує, що просив про задоволення позову з відхиленням від розміру часток співвласників у спірному будинку, зокрема поділити житловий будинок між сторонами відповідно до першого варіанту поділу запропонованого експертом, з виділенням відповідачці більшої частки житлового будинку без сплати грошової компенсації, оскільки сторони на грошову компенсацію не погоджуються, при цьому мансардний поверх залишити відповідачці, з врахуванням необхідності їй влаштування входу.

Таким чином, частка відповідача збільшиться на 9,4 кв.м. та становитиме 56,2 кв.м. (55/100), а позивачу залишиться 46,8 кв.м. (45/100).

Покликається на те, що у висновку експерта зазначено про те, що при переплануванні житлового будинку на ізольовані квартири необхідно врахувати влаштування індивідуальних приладів обліку споживання електричної енергії, на які необхідно отримати дозволи та технічні умови у відповідних установах.

Поряд з цим, до вирішення спірного питання по суті, перепланування житлового будинку на ізольовані квартири та отримання технічних умов для збільшення приєднаної потужності на спірний житловий будинок та укладення відповідних договорів, не є можливим.

Просить скасувати рішення Турківського районного суду Львівської області від 08 грудня 2021 року та постановити нове рішення, яким позов задовольнити та виділити ОСОБА_3 45/100 частин житлового будинку, загальною площею 46,8 кв.м., а ОСОБА_3 55/100, загальною площею 56, 2 кв.м.

11.02.2022 на адресу апеляційного суду надійшов відзив ОСОБА_3 на апеляційну скаргу, у якій остання покликаючись на законність оскаржуваного рішення, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

24.03.2022 на адресу апеляційного суду надійшла відповідь ОСОБА_3 на відзив, у якій останній зазначає про необхідність переоцінки доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_1 на підтримку доводів скарги, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залшити без задоволення виходячи із такого.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною 6 цієї ж статті визначено, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників.

При цьому, суд врахував правові висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 16.11.2016 у справі № 6-1443цс16, які зводяться до того, що оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, то, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна. Якщо в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина нерухомого майна, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на це майно.

Реальний розподіл передбачає припинення спільного користування приміщеннями будинку і влаштування окремих ізольованих частин з окремими входами і виходами.

Суд першої інстанції виходив із запропонованих судовим експертом двох варіантів поділу житлового будинку.

Таким чином, суд встановив, що поділ спірного будинковолодіння згідно із двома запропонованими експертом варіантами розподілу, можливий лише зі зміною ідеальних часток (по 1/2 кожному співвласнику) та виплатою компенсації за відхилення.

Крім цього, запропоновані варіанти передбачають перепланування шляхом влаштування окремих входів, дверних прорізів, встановлення перегородок, тощо.

Також експертом вказано суму компенсації за відхилення від розміру часток співвласників, однак не визначено самого розміру часток, які будуть належати співвласникам в разі такого відхилення згідно із запропонованими варіантами поділу, що в свою чергу є необхідним при винесенні рішення у справі, в якому суд, у разі поділу (виділу) будинку, повинен зазначити про зміну часток співвласників у праві власності на спірне майно та визначити розмір цих часток за співвласниками.

Таким чином, суду не надано належних і допустимих доказів того, що існує технічна можливість для проведення поділу будинку, при цьому згідно із запропонованих експертом варіантів поділу будинку, позивач відмовляється сплатити грошову компенсацію відповідачці.

Відмовивши у задоволенні позовних вимог, суд залишив судові витрати за позивачем.

Судом встановлено такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , були співвласниками житлового будинку (по 1/2 частці), який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , тобто такий належав їм на праві спільної часткової власності (а.с. 17).

Відповідно до технічного паспорта житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , загальна площа житлового будинку становить 103,0 кв.м та складається з кухні - 14,5 кв.м., кімнат - 10,5 кв.м.,16,9 кв.м, 8,4 кв.м., веранди 21,2 кв.м. Всього на першому поверсі - 71,5 кв.м. Мансарда: коридор - 9,5 кв.м., кімнати - 13,7 кв.м., 8,3 кв.м., а всього на мансарді - 31,5 кв.м. (а.с. 8-10)

Як вбачається із судових рішень, які ухвалені між сторонами, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 є родичами, зокрема остання є тіткою позивача (а.с. 11-16).

Звертаючись із позовними вимогами ОСОБА_4 свої доводи зводив до того, що вони, як співвласники житлового будинку із відповідачкою, не можуть досягнути згоди про поділ (виділ) в натурі такого відповідно до частки кожної із них.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер (а.с. 104).

Ухвалою Турківського районного суду Львівської області від 01.03.2021 до участі у справі залучено ОСОБА_3 , як сина та правонаступника позивача ОСОБА_4 (а.с. 106).

Згідно із свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 18.02.2021, ОСОБА_3 набув у власність 1/2 частку спірного житлового будинку та відповідних господарських будівель (а.с. 103).

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 зазначає лише про необхідність відповідного поділу житлового будинку та не підтримує вимог стосовно поділу земельної ділянки та господарських будівель.

Таким чином, слідуючи принципу диспозитивності цивільного судочинства, колегія суддів перевіряє законність оскаржуваного рішення лише в межах доводів апеляційної скарги відповідно ст. 367 ЦПК України.

У статті 41 Конституції України закріплено одне із основоположних прав людини і громадянина непорушність права власності, відповідно до якого кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Статею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтями 316, 317, 319, 321, 328 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майно, які ним здійснюються на власний розсуд. Право власності є непорушним та ніхто не може бути позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За загальним правом власник самостійно розпоряджається своїм майном. Розпорядження об`єктом спільної власності має свої особливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності. За вимогами ч. 1 та ч. 2 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майно, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.

Поняття спільної часткової власності визначено у частині першій статті 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності.

Спільна часткова власність є специфічною конструкцією, оскільки існує множинність суб`єктів, натомість для права власності характерна наявність одного суб`єкта, якому належить відповідне майно (наприклад, один будинок - один власник). Навпаки, спільна часткова власність завжди відзначається множинністю суб`єктів (наприклад, один будинок - два співвласники) та єдність об`єкта, кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними процентами від цілого чи у дробовому вираженні.

Згідно із частиною третьою статті 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності (ч.ч. 1, 2 ст. 364 ЦК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 травня 2021 року у справі № 501/2148/17 зроблено висновок, що поняття "поділ" та "виділ" не є тотожними. При поділі майно, що знаходиться в спільній частковій власності, поділяється між усіма співвласниками, і правовідносини спільної часткової власності припиняються. При виділі частки правовідносини спільної часткової власності, як правило, зберігаються, а припиняються лише для співвласника, частка якого виділяється. Винятком з цього правила є ситуація, коли майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам, - тоді має місце поділ спільного майна. Тобто, поділ спільного майна відрізняється від виділу частки співвласника або припинення його права на частку в спільному майні однією суттєвою ознакою - у разі поділу майна право спільної часткової власності на нього припиняється.

У справі, що переглядається, позивач пред`явив позовні вимоги саме про поділ домоволодіння в натурі між сторонами у порядку статті 367 ЦК України.

Відповідно до статті 183 ЦК України подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.

Подільну річ можна поділити на частини, кожна з яких може бути використана для тих же цілей, для яких річ призначалась до її поділу. Наприклад, житловий будинок може бути поділений на дві частини або більше. При цьому повинна бути збережена можливість використання кожної із частин будинку як житло. Неподільна річ у разі її поділу втрачає своє цільове призначення.

Виходячи з аналізу змісту норм статей 183, 358, 367, 379, 380, 382 ЦК України слід дійти висновку, що поділ жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності.

Якщо поділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.

Відтак визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників.

Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частки жилого будинку та нежилих будівель, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі. Під неспівмірною шкодою господарського призначення слід розуміти суттєве погіршення технічного стану жилого будинку, перетворення в результаті переобладнання жилих приміщень у нежитлові, надання в рахунок частки приміщень, які не можуть бути використані як житлові через невеликий розмір площі або через неможливість їх використання (відсутність денного світла тощо). У тих випадках, коли в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина жилого будинку, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на будинок.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 03 квітня 2013 року (у справі № 6-12цс13).

Схожі за змістом висновки щодо виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, викладені у постановах Верховного Суду від 25 вересня 2019 року у справі № 205/9065/15-ц, від 27 травня 2020 року у справі № 173/1607/15-ц, від 12 березня 2020 року у справі № 127/5835/16-ц.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими та електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ст. 89 ЦПК України).

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, обов`язок доказування покладається на сторін. Це положення є найважливішою складовою принципу змагальності. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. У разі недостатності доказів, наявності сумнівів щодо їх достовірності суд вправі запропонувати представити докази тій стороні, яка несе обов`язок по доказуванню.

У необхідних випадках для з`ясування питань, що виникають при розгляді таких справ і потребують спеціальних знань, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може призначити відповідну експертизу.

Відсутність відповідної експертизи у разі необхідності її проведення може бути підставою для відмови в позові.

Враховуючи характер спірних правовідносин, у справі, що є предметом апеляційного перегляду, колегія суддів виходить з того, що основним засобом доказування є висновок експерта.

Так, з метою об`єктивного розгляду справи, ще за життя позивача ОСОБА_4 , суд першої інстанції за його ж клопотанням ухвалою від 19.07.2017 призначав у даній справі судову будівельно-технічну експертизу (а.с. 48).

Згідно із висновком експерта № 4025-4027 судової оціночно-будівельної, будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 30.10.2018, реальний розподіл житлового будинку АДРЕСА_1 технічно можливий.

Зокрема, експертом запропоновано два можливі варіанти поділу домоволодіння по АДРЕСА_1 .

І варіант поділу житлового будинку:

Співвласнику 1/2 частки, ОСОБА_4 пропонуються такі приміщення:

- 1-й поверх: 1-1 - кухня площею 14,5 кв.м, кімната 1-2 площею 10,5 кв.м., 1а -веранда площею 12,3 кв.м., загальною площею 37,3 кв.м.;

- мансардний поверх: 1-5 коридор площею 9,5 кв.м., 1-6 кімната площею 13,7 кв.м., 1- 7 кімната площею 8,3 кв.м., загальною площею 31,5 кв.м.

Загальна площа приміщень житлового будинку, що пропонуються ОСОБА_4 становить 68,8 кв.м., що більше від його частки на 17,3 кв.м.

Вартість частини житлового будинку, яку пропонується надати ОСОБА_4 становить, із заокругленням до цілих 69 361,00 грн, що більше від його частки на 17 441,00 грн.

Співвласнику 1/2 частки, гр. ОСОБА_3 , пропонуються такі приміщення: 1-й поверх:1-4 - кімната (кухня) площею 8,4 кв.м.; 1-3-кімната площею 16,9 кв.м.; Іб - веранда площею 8,9 кв.м.

Загальна площа приміщень житлового будинку, що пропонуються ОСОБА_3 становить 34,2 кв.м, що менше від її частки на 17,3 кв.м.

Вартість частини житлового будинку, яку пропонується надати гр. ОСОБА_3 , становить, із заокругленням до цілих, 34 479,00 грн., що менше від її частки на 17 441,00 грн.

II варіант поділу житлового будинку:

Cпіввласнику 1/2 частки, гр. ОСОБА_5 , пропонуються такі приміщення: 1-й поверх:1-1-кухня площею 14,5 кв.м.; Іа-веранда площею 12,3 кв.м.

Площа приміщень 1-го поверху житлового будинку, які пропонуються надати гр. ОСОБА_5 , становить 26,8 кв.м..

Мансардний поверх:1-5-коридор площею 9,5 кв.м.; 1-6-кімната площею 13,7 кв.м.;1-7-кімната площею 8,3 кв.м..

Площа приміщень мансардного поверху житлового будинку, які пропонуються надати ОСОБА_5 , становить 31,5 кв.м.

Загальна площа приміщень житлового будинку, що пропонуються ОСОБА_4 , становить 58,3 кв.м., що більше від його частки на 6,8 кв.м.

Вартість частини житлового будинку, яку пропонується надати гр. ОСОБА_4 , становить, із заокругленням до цілих, 58 775,00 грн., що більше від його частки на 6 855,00 грн.

Співвласнику 1/2 частки, гр. ОСОБА_3 , пропонуються такі приміщення1-й поверх: 1-4 - кімната (кухня) площею 8,4 кв.м.; 1 -3 - кімната площею 16,9 кв.м.; 1-2 кімната площею 10,5 кв.м.; 1б-веранда площею 8,9 кв.м. Вартість частини житлового будинку, яку пропонується надати ОСОБА_3 , становить, із заокругленням до цілих, 45 065,00 грн., що менше від її частки на 6 855,00 грн.

При цьому, в дослідницькій частині висновку експерт зазначив, що при розробленні варіантів розподілу житлового будинку необхідно врахувати, що його співвласникам ( ОСОБА_4 та ОСОБА_3 ) належить по 1/2 частці, тобто кожному з них необхідно виділити по 51,5 кв.м. загальної площі житлового будинку. При розподілі також потрібно врахувати, що за ОСОБА_3 необхідно залишити приміщення під літерою 1-3 (житлова кімната) та приміщення під літ. 1-4 (фактично використовується як кухня).

У п.п. 1, 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.1997 року № 8 «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах», звернуто увагу судів на те, що судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Дульський проти України» від 01.06.2006, яке відповідно до положень статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується судом, як джерело права, зазначено, що експертиза, призначена судом, є одним із засобів встановлення або оцінки фактичних обставин справи і тому складає невід`ємну частину судової процедури.

Поряд з цим, висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні (ст. 110 ЦПК України).

У контексті зазначеного, колегія суддів погоджується із критичною оцінкою висновку експерта № 4025-4027 за результатами проведення судової оціночно-будівельної, будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 30.10.2018 у даній справі, оскільки вказавши про два можливих варіанти поділу будинку, виключно зі зміною ідеальних часток з наступною виплатою компенсації за відхилення від рівності часток, експерт зазначив лише суму компенсації за відхилення від розміру часток співвласників, однак не визначено самого розміру часток, які будуть належати співвласникам у разі такого відхилення згідно із запропонованими варіантами поділу, що є необхідним при винесенні рішення у справі, в якому суд, в разі поділу (виділу) будинку, повинен зазначити про зміну часток співвласників у праві власності на спірне майно та визначити розмір цих часток за співвласниками.

Таким чином, висновок експерта не може бути взятий до уваги судом для вирішення спору між сторонами.

Колегія суддів погоджується з тим, що реальний розподіл передбачає припинення спільного користування приміщеннями будинку і влаштування окремих ізольованих частин з окремими входами і виходами.

Запропоновані експертом варіанти передбачають перепланування шляхом влаштування окремих входів, дверних прорізів, встановлення перегородок, тощо.

Крім цього, беззаперечним є те, що поділ спірного будинковолодіння згідно з двома запропонованими експертом варіантами розподілу, можливий лише зі зміною ідеальних часток (по 1/2 кожному співвласнику) та виплатою компенсації за відхилення.

Як вбачається із доводів апеляційної скарги, ОСОБА_3 наполягає на поділі спірного будинку згідно з І-им варіантом висновку експертизи, таку ж позицію останній займав і під час розгляду справи у суді першої інстанції.

В свою чергу, при відхиленні від реального поділу часток, які б мали становити по 51,5 кв.м кожному, шляхом збільшення позивачу частки житлового будинку, останній не погоджувався на сплату грошової компенсації відповідачці.

Більше того, сторона відповідача, як слідує із оскаржуваного рішення та доводів відзиву на апеляційну скаргу, заперечує проти варіантів, які визначені експертом, оскільки при таких порушиться право власності відповідачки на належну їй частку у спільній власності.

Крім того, беззаперечним є те, що у разі поділу будинку, відповідачка, яка є особою похилого віку, буде змушена самостійно нести всі витрати по облаштуванню своєї частини житлових приміщень, що нестиме собою додатковий тягар.

Іншими словами, між учасниками справи і надалі існують суперечності щодо поділу житлового будинку.

Таким чином, зважаючи на те, що компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою, натомість позивач не бажає сплачувати відповідачці відповідну компенсацію за збільшення частки у майні, а остання і в принципі заперечує про поділ житлового будинку згідно запропонованих експертом варіантів, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а зводяться лише до переоцінки доказів у справі, підстави для здійснення якої відсутні.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, має бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 року).

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 368, 372, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Турківського районного суду Львівської області від 08 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 07 вересня 2022 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк