ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/247/22 Доповідач - Гірський Б.О.
Категорія - 310000000
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 травня 2022 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

Головуючого - Гірський Б.О.

Суддів - Бершадська Г. В., Хома М. В.,

за участю секретаря - Панькевич Т.І.

у відсутності сторін

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 607/22514/21 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 грудня 2021 року про забезпечення позову, постановлену суддею Ромазаном В.В., повний текст якої складено 09 грудня 2021 року, в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя -

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2021 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя та одночасно подала заяву про забезпечення позову.

В обґрунтування вимог заяви про забезпечення позову вказала, що за час перебування у шлюбі, за спільні кошти та в результаті спільної праці, сторони набули право власності на рухоме та нерухоме майно, титульним власником якого є ОСОБА_1 .

Вважає, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про поділ майна подружжя, оскільки вказане майно може бути відчужене відповідачем без її згоди до вирішення спору по суті.

Просила суд вжити заходів забезпечення позову шляхом накладання арешту на наступне майно:

- квартиру, загальною площею - 58,6 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 ;

- незавершене будівництво житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 ;

- земельну ділянку площею 750,0 кв.м. із земель житлової і громадської забудови (для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд), яка має кадастровий номер 020012217, та розташована на території с. Підгороднє Тернопільського району Тернопільської області;

- земельну ділянку цільового призначення: землі промислового транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення, площею 0,26 га, з кадастровим номером :01:001:2672, що розташована на території Підгородянської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області;

- автомобіль MERSEDES BENZ 100, 1989 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 ;

- автомобіль RENAULT TRAFIC, 2012 року випуску, об`єм двигуна 1995 см.куб., державний номерний знак НОМЕР_2 ;

- автомобіль MERSEDES BENZ SPRINTER 316 NGT, 2009 року випуску, об`єм двигуна 2143 см.куб, державний номерний знак НОМЕР_3 ;

- автомобіль MERSEDES BENZ SPRINTER 316 CDI, 2012 року випуску, об`єм двигуна 2143 см.куб, державний номерний знак НОМЕР_4 .

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 грудня 2021 року заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено частково.

Заборонено ОСОБА_1 вчиняти будь-які дії по відчуженню наступного рухомого та нерухомого майна:

-квартири, загальною площею - 58,6 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 ;

-незавершеного будівництвом житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 ;

-земельної ділянки, площею 0,075 га із земель житлової і громадської забудови (для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд), яка має кадастровий номер 020012217, та розташована на території с. Підгороднє Тернопільського району Тернопільської області;

-земельної ділянки цільового призначення: землі промислового транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення, площею 0,26 га, з кадастровим номером земельної ділянки - :01:001:2672, що розташована на території Підгородянської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області.

- транспортних засобів, а саме : MERSEDES BENZ 100, 1989 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 ; RENAULT TRAFIC, 2012 року випуску, об`єм двигуна 1995 см.куб., державний реєстраційний номер НОМЕР_2 ; MERSEDES BENZ SPRINTER 316 NGT, 2009 року випуску, об`єм двигуна 2143 см.куб, державний номерний знак НОМЕР_3 ; MERSEDES BENZ SPRINTER 316 CDI, 2012 року випуску, об`єм двигуна 2143 см.куб, державний номерний знак НОМЕР_4 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить вказану ухвалу суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволені заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову відмовити, посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що позивачкою не надано жодного аргументу та доказу на підтвердження того, що ОСОБА_1 має намір відчужити майно чи здійснює будь-які дії на таке відчуження.

Виходячи з аналізу постанови Пленуму ВСУ від 22.12.2006 р. №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» приводом для вжиття заходів забезпечення позову є об`єктивна підстава вважати, що не вжиття відповідного заходу забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Наголошує на тому, що судом першої інстанції не надано оцінку доказам щодо часу набуття права власності на вищевказане майно та перебування сторін у шлюбі (копію свідоцтва про шлюб до заяви не долучено). Така обставина під час вирішення заяви не встановлювалась.

Крім того, на час винесення судом ухвали про забезпечення позову провадження у справі відкрито не було.

Вказує, що оскільки належних та допустимих доказів на підтвердження фактичних обставин, з якими позивачка пов`язує необхідність застосування такого заходу забезпечення позову як арешт, суду надано не було, тому відсутні підстави для встановлення судом обмежень права власності ОСОБА_1 .

Звертає увагу, що судом не застосовано зустрічного забезпечення, що порушує право ОСОБА_1 , оскільки під час перетинання кордону України в нього постійно виникають додаткові питання та перевірки у прикордонних органів.

Вважає, що обраний вид забезпечення є неспівмірним із заявленими позивачем вимогами та таким, що порушує право власника на користування майном і безпідставно обмежує право його відчужувати на час розгляду справи, оскільки позов заявлено лише на Ѕ частину майна, а заборону накладено на все майно. Тобто забезпечення більш ніж у два рази перевищує розмір позовних вимог.

Відзив на апеляційну скаргу, у визначений судом строк, не подано.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що за ОСОБА_1 на праві приватної власності зареєстровано земельну ділянку цільового призначення: землі промислового транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення, площею 0,26 га, кадастровим №:01:001:2672, що розташована на території Підгородянської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №286254064 від 23 листопада 2021 р. (а.с.10).

Згідно відповіді на адвокатський запит №1084 Тернопільського районного ГБТІ від 06.12.2021 р. незавершений будівництвом житловий будинок АДРЕСА_3 належить ОСОБА_1 (а.с.11).

ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_4 , що стверджується відповіддю ТОВ «Міське БТІ» №1576/07-2 від 29.11.2021 р. (а.с.12).

З Інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 02.12.2021 року вбачається, що ОСОБА_1 належить земельна ділянка площею 0,075 га, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий №020012217, яка розташована на території с. Підгороднє Тернопільського району Тернопільської області (а.с.13).

Крім того, за ОСОБА_1 зареєстровані транспортні засоби, а саме: MERSEDES BENZ 100, 1989 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 ; RENAULT TRAFIC, 2012 року випуску, об`єм двигуна 1995 см.куб., державний реєстраційний номер НОМЕР_2 ; MERSEDES BENZ SPRINTER 316 NGT, 2009 року випуску, об`єм двигуна 2143 см.куб, державний номерний знак НОМЕР_3 ; MERSEDES BENZ SPRINTER 316 CDI, 2012 року випуску, об`єм двигуна 2143 см.куб, державний номерний знак НОМЕР_4 (Лист регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Тернопільській області №31/19-О-123 від 25.11.2021 року).

Частиною першою статті 149 ЦПК України встановлено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Позов забезпечується, зокрема, забороною вчиняти певні дії. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (п.2 ч.1, ч.3 ст. 150 ЦПК України).

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, з майновими наслідками заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це тимчасове обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" від 22 грудня 2006 року №9, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Суд першої інстанції вірно встановив, що наявні підстави для часткового задоволення заяви про забезпечення шляхом заборони вчиняти будь-які дії по відчуженню вказаного рухомого та нерухомого майна, оскільки саме це майно є предметом спору та невжиття заходів забезпечення позову може утруднити у подальшому виконання можливого рішення суду у разі відчуження спірного майна.

Колегія суддів вважає, що постановляючи ухвалу від 09 грудня 2021 року, Тернопільський міськрайонний суд застосував вид забезпечення позову, який є співмірним із заявленими позовними вимогами, оскільки вказане майно може бути об`єктом спільної сумісної власності.

Не заслуговують на увагу доводи апелянта про те, що на момент винесення ухвали про забезпечення позову судом першої інстанції не було відкрито провадження у даній справі, оскільки спростовуються положеннями частини 2 статті 149 ЦПК України, згідно яких забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Також необґрунтованими є посилання ОСОБА_1 на те, що судом першої інстанції не застосовано зустрічне забезпечення, так як тлумачення статті 154 ЦПК України свідчить про розмежування випадків коли застосування зустрічного забезпечення є правом суду (ч.1 ст.154 ЦПК України) та обов`язком суду (ч.3 ст.154 ЦПК України).

Згідно із ч.3 ст.154 ЦПК України суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо: 1) позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або 2) суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

У даній справі відсутні вказані підстави для застосування судом зустрічного забезпечення в обов`язковому порядку.

Крім того, частиною 6 статті 154 ЦПІК передбачено, що питання застосування зустрічного забезпечення вирішується судом в ухвалі про забезпечення позову або в ухвалі про зустрічне забезпечення позову. Якщо клопотання про зустрічне забезпечення подане після застосування судом заходів забезпечення позову, питання зустрічного забезпечення вирішується судом протягом десяти днів після подання такого клопотання.

Постановлення судом першої інстанції ухвали про забезпечення позову без одночасного вирішення судом питання про зустрічне забезпечення не позбавляє заявника права звернутися до суду із клопотанням про зустрічне забезпечення, що може бути подано після застосування судом заходів забезпечення позову (аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 10.10. 2019 року у справі № 916/1572/19).

Відповідач своїм правом на подання такого клопотання не скористався.

Інші доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 висновків суду першої інстанції не спростовують та на правильність судового рішення не впливають.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції повно та всебічно з`ясовано дійсні обставини справи, дано належну оцінку зібраним у ній доказам, постановлено законну та обґрунтовану ухвалу, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для її скасування та приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін.

Питання розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції не вирішується, оскільки не вирішено спір по суті.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 грудня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 09 травня 2022 року.

Головуючий Гірський Б.О.

Судді: Хома М.В.

Бершадська Г.В.