Справа № 521/791/22
Провадження № 2/521/2254/22
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 вересня 2022 року Малиновський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді Мазун І.А.,
за участю секретаря судового засідання Кусяк О.Е.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення до житлового приміщення,
В С Т А Н О В И В:
До Малиновського районного суду м. Одеси звернулася ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення до житлового приміщення.
В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначала, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 15.09.2021р., їй належить на праві власності 7/12 часток квартири АДРЕСА_1 . Інша частина цієї квартири належить ОСОБА_3 , яка є донькою відповідача. Відповідач не визнає права позивача на зазначену квартиру, чинить їй перешкоди у користуванні належною їй часткою квартири, не погоджується на визначення порядку користування спірною квартирою, разом з відповідачем проживають невідомі особи, у зв`язку з чим позивач змушена була звернутися до органів Національної поліції. Посилаючись на вищевикладене, просила зобов`язати відповідача не чинити позивачу перешкоди у користуванні її власністю, а саме 7/12 частинами квартири АДРЕСА_1 та вселити її в 7/12 частину квартири АДРЕСА_1 .
Позивач та її представник в судове засідання не з`явилися, в матеріалах справи є їх заяви, в яких вони підтримують позовні вимоги в повному обсязі та просять їх задовольнити. Відповідач та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову, в судове засідання не з`явилися, сповіщені належним чином, про що свідчить кур`єрське доставлення на ім`я ОСОБА_2 . Третя особ,а яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову ОСОБА_3 у своїй заяві про зупинення провадження у справі зазначала дату судового засідання 05.09.2022р., таким чином їй відомо про розгляд справи 05.09.2022р.
Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, дослідивши письмові докази, надавши правовідносинам, що виникли між сторонами належну правову оцінку, суд приходить до висновку про часткове задоволення заявлених вимог - виходячи з наступного.
Як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1ст. 5 ЦПК).
Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
З матеріалів справи вбачається, що у листопаді 2019 року ОСОБА_2 звернувся до Київського районного суду м. Одеси до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_4 , про визнання заповіту недійсним, складеного 24 квітня 2018 року від імені ОСОБА_5 на ім`я ОСОБА_1 , посилаючись на те, що заповіт укладений 24 квітня 2018 року не був волевиявленням померлого і він не усвідомлював його наслідки, оскільки в цей період хворів на онкологічне захворювання, яке вплинуло на його психічний стан.
Рішенням Малиновського районного суду м.Одеси 22 жовтня 2020 року (справа №947/27844/19) в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_4 , про визнання заповіту недійсним відмовлено. Цим рішенням встановлено, що ОСОБА_5 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 та що ОСОБА_6 є рідною матір`ю ОСОБА_2 та ОСОБА_4 . Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належала ОСОБА_6 та ОСОБА_5 в рівних частках на праві власності на підставі свідоцтва про право власності від 08 грудня 1997 року.

Постановою Одеського апеляційного суду від 26.08.2021р. рішення Малиновського районного суду м.Одеси 22 жовтня 2020 року залишено без змін.(а.с.17-23)

За життя ОСОБА_6 07.10.2000р. склала заповіт, яким заповіла належне їй майно ОСОБА_3 23.12.2016р. державним нотаріусом Сьомої Одеської державної нотаріальної контори Михальовою Л.І. на ім`я ОСОБА_7 видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 5/12 частину квартири АДРЕСА_1 , також у цьому свідоцтві зазначено, що свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/12 частку вищезазначеної спадщини видано ОСОБА_5 01.11.2016р. (а.с.98)

15.09.2021р. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Верезуб К.О. на ім`я ОСОБА_1 видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 7/12 частин квартири АДРЕСА_1 , які належали померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 на підставі: Ѕ частка свідоцтва про право власності на житло, виданого управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів 08.12.1997р. за №17-3754, що зареєстроване Одеським міським бюро технічної інвентаризації 13.02.1998р. в книзі 246пр на сторінці 187 за №303; 1/12 частка квартири на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Сьомою Одеською нотаріальною конторою 01.11.2016р. по реєстру за №3-1592, номер запису про право власності 17224922, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 101..(а.с.26)

08.12.2021р. ОСОБА_1 , звернулась до відділу поліції №1 Одеського районного управління №1 в Одеській області з письмовою заявою про те, що «15» вересня 2021 р., вона вступила у право спадщині за заповітом, свідоцтво яке засвідчив приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Верезуб К.О. на частину квартири АДРЕСА_1 , інша частка належить ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешкає АДРЕСА_2 , яку вона ніколи не бачила. Відвідуючи вищезазначену квартиру вона помітила, що в ній мешкають квартиранти, намагаючись з`ясувати обставини на яких підставах вони перебувають у зазначеній житловій площі, на що отримала відповідь, зазначену квартиру здає їм невідомий чоловік, хоча раніше в неї мешкали її родичі, які померли. На теперішній час невідомі особи намагаються заволодіти часткою майна, яке належить ОСОБА_1 вже власного майна, тому вона і звернулась до правоохоронців.(а.с.14-16)

Листом відділу поліції №1 Одеського районного управління поліції №1 ГУ Національної поліції в Одеській області від 17.05.2022р. позивача повідомлено про те, що в ході відпрацювання даного матеріалу було відвідано вищевказану квартиру та було встановлено, що там мешкають квартиранти, які відмовилися надавати свої дані. У подальшому із працівниками вийшов на зв`язок ОСОБА_8 та повідомив, що найближчим часом він надасть ісі документи та пояснення. Рекомендовано звернутися до суду. (а.с.84)

Згідно ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

У відповідності до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкоду здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Стаття 316 ЦК України передбачає, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. В разі відсутності такої згоди спір може вирішуватися судом.

На підставі вище викладеного, позивач, як власник частки квартири, набула законного права щодо власного проживання у квартирі АДРЕСА_1 , однак відповідач чинить їй перешкоди у користуванні та розпорядженні належною позивачу часткою спірного майна, що було встановлено в судовому засіданні.

Проте, суд вважає за необхідне зазначити, що спірна квартира не поділена в натурі, порядок користування нею не встановлено тому з урахуванням статей 321, 358 та 386 ЦК України слід задовольнити позовні вимоги в частині усунення перешкод у користуванні квартирою, а не її часткою, а також вселити позивача в квартиру АДРЕСА_1 , а не в 7/12 її часток.

Аналогічні висновки зазначені у постанові Верховного Суду від 23.10.2019р. справа № 521/14791/15-ц.

Згідно з ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Посилаючись на вищевикладене, з урахуванням наданих сторонами доказів, суд дійшов до висновку про те, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 141, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, ст.ст. 41, 47 Конституції України, ст.ст. 83, 316, 321, 358, 386, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 64,156 ЖК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення до житлового приміщення задовольнити частково.

Вселити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстрована: АДРЕСА_3 ) в квартиру АДРЕСА_1 .

Зобов`язати ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 ) не чинити ОСОБА_1 перешкоди у користуванні та розпорядженні квартирою АДРЕСА_1 .

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстрована: АДРЕСА_3 ) сплачений судовий збір в розмірі 1984,80 грн.

Рішення суду може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 15 вересня 2022 року.

ГОЛОВУЮЧИЙ І.А.МАЗУН