РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 вересня 2022 року

м. Рівне

Справа № 572/1537/21

Провадження № 22-ц/4815/810/22

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Гордійчук С.О.,

суддів: Боймиструка С.В., Шимківа С.С.,

секретар судового засідання: Мороз А.В.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: Немовицька сільська рада Сарненського району Рівненської області,

третя особа Сарненська районна державна адміністрація,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження в м. Рівне апеляційну скаргу Немовицької сільської ради Сарненського району Рівненської області на рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 18 січня 2022 року, ухвалене в складі судді Довгого І.І., повний текст якого складено 23 січня 2022 року у справі № 572/1537/21,

в с т а н о в и в :

У червні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Немовицької сільської ради Сарненського району Рівненської області, третя особа Сарненська районна державна адміністрація про визнання договору недійсним.

В обґрунтування позовних вимог вказала, що жодного договору оренди з відповідачем вона не укладала і не підписувала, волевиявлення та наміру на його укладення вона не мала, а підписи в зазначеному договорі та акті приймання передачі земельної ділянки вчинені іншою особою.

З урахуванням заяви про зміну предмета позову та збільшення позовних вимог від 16.11.2021 року просить суд визнати неукладеним договір оренди землі від 5 лютого 2019 року між Немовицькою сільською радою Сарненського району Рівненської області та ОСОБА_1 , щодо земельної ділянки кадастровий номер: :11:001:0040, площею 1.1419 га, та скасувати рішення державного реєстратора Сарненської районної державної адміністрації Мельник Наталії Михайлівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 45455235 від 11 лютого 2019 року, про реєстрацію права оренди земельної ділянки за ОСОБА_1 на підставі договору оренди землі серія та номер б/н, виданні 05 лютого 2019 року, номер запису про інше речове право: 30226267 від 05 лютого 2019 року.

Рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 18 січня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Немовицької сільської ради Сарненського району Рівненської області, третя особа Сарненська районна державна адміністрація про визнання договору неукладеним, скасування рішення державного реєстратора задоволено повністю.

Визнано неукладеним договір оренди землі від 05 лютого 2019 року між Немовицькою сільською радою Сарненського району Рівненської області та ОСОБА_1 щодо земельної ділянки кадастровий номер :11:001:0040, загальною площею 1.1419 га.

Скасовано рішення державного реєстратора Сарненської районної державної адміністрації Мельник Наталії Михайлівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 45455235 від 11.02.2019 року, про реєстрацію права оренди земельної ділянки за ОСОБА_1 на підставі договору оренди землі серія та номер б/н, виданий 05.02.2019, номер запису про інше речове право: 30226267 від 05.02.2019 року.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що підпис від імені ОСОБА_1 в графі «Орендар» в Договорі оренди землі від 05 лютого 2019 року виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою, що підтверджує відсутність її волевиявлення на укладення вищевказаного договору та є підставою для визнання неукладеним договору оренди, та наслідком для скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 45455235 від 11.02.2019 року та про реєстрацію права оренди земельної ділянки за ОСОБА_1 на підставі договору оренди землі.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення яким відмовити в задоволені позовних вимог.

Покликається на п. 2 висновку експерта, де зазначено, що підписи в акті прийому передачі земельної ділянки від лютого 2019 року, в додатковій угоді від 28 лютого 2019 року вірогідно виконані не ОСОБА_1 , однак вирішити питання в категоричній формі не виявилося можливим по причині простої будови як досліджуваних підписів так і підписів наданих в якості порівняльного матеріалу.

Зазначає, що відповідно до п. 10-11 постанови пленуму Верховного Суду України № 8 від 30.05.1997 Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах неясним вважається висновок, якій нечітко викладений або має невизначений, некоректний характер. А відтак, особу, яка проставляла свій підпис на спірних документах судом не встановлено.

Вказує, що на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 07.11.2018 року, зареєстрованої в реєстрі за № 1443, ОСОБА_2 представляв інтереси ОСОБА_1 і був уповноважений від її імені діяти в Немовицькій сільській раді та надавати всі підписані позивачем ОСОБА_1 документи, які долучені до позовної заяви та знаходяться в матеріалах справи, а саме договір оренди від 05 лютого 2019 року, розрахунок розміру орендної плати за земельні ділянки державної або комунальної власності, грошова оцінка яких проведена, акт прийому передачі земельної ділянки, додаткова угода до договору оренди землі від 28.02.2019 року, заява про надання дозволу на складання технічної документації щодо відновлення меж, заява про затвердження технічної документації, заява про внесення змін до прізвища, у зв`язку з одруженням.

Також заявник посилається на те, що весь процес передачі строкове платне користування земельної ділянки загальною площею 1.1419 га, кадастровий номер :11:001:0040 строком на 49 років відбувався згідно чинного законодавства.

Відзив до апеляційного суду не подано.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Апеляційна скарга підлягає до задоволення частково з таких підстав.

Статтею 352 ЦПК України передбачено, що підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам судове рішення не відповідає.

Установлено, що 05 лютого 2019 року між Немовицькою сільською радою в особі сільського голови Савчина Віктора Макаровича та ОСОБА_1 укладено договір оренди землі, відповідно до якого в оренду передана земельна ділянка загальною площею 1,14119 га (№:11:001:0040) для розміщення та експлуатації основних, підсобних, допоміжних будівель і споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, яка знаходиться на території Немовицької сільської ради в АДРЕСА_1 , на підставі рішення Немовицької сільської ради від 24.01.2019 № 893.

За умовами п.п. 3, 4, 5 договору оренди, на земельній ділянці знаходяться об`єкти нерухомого майна піднавіс, нормативно грошова оцінка земельної ділянки становить 1184372,65 грн. Договір укладено на 49 років. Після закінчення строку договору орендар має переважне право на поновлення його на новий строк.

Відповідно до акту прийому передачі земельної ділянки від лютого 2019 року, Немовицька сільська рада передала в оренду земельну ділянку несільськогосподарського призначення для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної машинобудівної та іншої промисловості, строком на 49 років, площею 1.1419 га, по АДРЕСА_2 , а ОСОБА_1 приймає вище обумовлену земельну ділянку в оренду. Передача даної земельної ділянки проводиться згідно договору оренди земельної ділянки, який укладено та зареєстровано 05 лютого 2019 року в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за №30226267.

З інформаційної довідки 284422826 від 12 листопада 2021 року встановлено, що земельна ділянка, кадастровий номер :11:001:0040, площею 1,1419, для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної машинобудівної та іншої промисловості, належить на праві комунальної власності територіальній громаді в особі Немовицької сільської ради, 5 лютого 2019 року здійснено реєстрацію іншого речового права право оренди земельної ділянки між орендарем ОСОБА_1 та орендодавцем територіальною громадою в особі Немовицької сільської ради; на вказаній земельній ділянці розміщена будівля, цех по переробці, дробіння, сушіння та фасування відходів деревини, загальною площею 979,1 кв.м ( АДРЕСА_2 , рік побудови 1986 року), що належить на праві власності ОСОБА_3 на підставі договору дарування від 25 квітня 2019 року.

Згідно висновку експерта від 27 серпня 2021 року № СЕ-19/118-21/6491-ПЧ Рівненського експертно-криміналістичного центру підпис від імені ОСОБА_1 в графі «Орендар» на п`ятому аркуші в Договорі оренди землі від 05 лютого 2019 року (земельна ділянка загальною площею 1.1419 га. кадастровий №:11:001:0040) виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою. Підпис від імені ОСОБА_1 в графі «Орендар» в розрахунку розміру орендної плати за земельні ділянки державної або комунальної власності, грошова оцінка яких проведена усього на суму 94 749,81 грн. виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою. Підпис від імені ОСОБА_1 в графі «Орендар» в Акті прийому передач земельної ділянки від лютого 2019 виконаний вірогідно не ОСОБА_1 . Вирішити питання в категоричній формі не виявилось можливим по причині вказаній в пункті 2 дослідницької частини висновку експерта. Підпис від імені ОСОБА_1 в Додатковій угоді до договору оренди землі від 05.02.2019 р. кадастровий №:11:001:0040 від 28 лютого 2019 виконаний вірогідно не ОСОБА_1 . Вирішити питання в категоричній формі не виявилось можливим по причині вказаній в пункті 2 дослідницької частини висновку експерта. Підпис від імені ОСОБА_4 в заяві ОСОБА_4 від 09.07.2018 року про надання дозволу на складання технічної документації виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою. Підпис від імені ОСОБА_1 в Заяві ОСОБА_1 від 10.12.2018 року про внесення зміни в рішення Немовицької сільської ради від 15.11.2018 року виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою.

Згідно із частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті).

Відповідно до законодавчого визначення правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі його суб`єктів). У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права.

Частиною третьою статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини першої статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини.

Як у частині першій статті 215 ЦК України, так і у статтях 229233 ЦК України, йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину.

У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним не виникли.

За частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України і відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).

За частиною першою статті 14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі укладається в письмовій формі, а за статтею 18 цього Закону договір оренди набирає чинності після його державної реєстрації.

За частиною першою статті 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.

Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 46, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону (частина друга цієї ж статті).

У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини.

Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено.

За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини другої статті 16 цього Кодексу способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що такий спосіб захисту, як визнання правочину неукладеним, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом.

Разом із цим суд може застосувати не встановлений законом спосіб захисту лише за наявності двох умов одночасно: по-перше, якщо дійде висновку, що жодний установлений законом спосіб захисту не є ефективним саме у спірних правовідносинах, а по-друге, якщо дійде висновку, що задоволення викладеної в позові вимоги позивача призведе до ефективного захисту його прав чи інтересів.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц.

У справі, що розглядається, позивач звернувся з вимогою про визнання неукладеним договору оренди, посилаюсь на те, що цей договір не підписував.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначена норма кореспондує частинам другій, третій статті 215 ЦК України, висвітлює різницю між нікчемним і оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів, які не відбулися, бо є невчиненими. Разом із тим, у випадку оспорювання самого факту укладення правочину, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення.

Враховуючи підстави позову, наведені позивачем у позовній заяві та в додаткових поясненнях, а також заперечення відповідача, позивач у цій справі наполягає на поверненні йому земельних ділянок, вважаючи, що ці ділянки знаходяться у фактичному користуванні відповідача без установлених законом підстав. Зайняття земельних ділянок фактичним користувачем (тимчасовим володільцем) треба розглядати як таке, що не є пов`язаним із позбавленням власника його права володіння на цю ділянку. Тож, у цьому випадку ефективним способом захисту права, яке позивач як власник земельних ділянок, вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майно, зокрема шляхом заявлення вимоги про повернення таких ділянок. Більше того, негаторний позов можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідних земельних ділянок (див. також постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (пункт 71), від 4 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц (пункт 96), від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц (пункт 81), від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 97)).

Отже позивачем обрано неналежний спосіб захисту прав, який не призводить до ефективного відновлення права, яке за доводами позивача є порушеним.

При цьому, відмова у задоволенні позову через обрання неефективного (неналежного) способу захисту не позбавляє позивача права заявити негаторний позов про повернення земельної ділянки.

Суд першої інстанції на зазначені вимоги закону та його застосування уваги не звернув, у зв`язку з чим допустив порушення норм матеріального права, за наведеного апеляційний суд вважає за необхідне рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог з наведених вище підстав.

Інші доводи, наведені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до п. 3 і п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Немовицької сільської ради Сарненського району Рівненської області задовольнити частково.

Рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 18 січня 2022 року скасувати.

У задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до Немовицької сільської ради Сарненського району Рівненської області, третя особа Сарненська районна державна адміністрація про визнання договору неукладеним, скасування рішення державного реєстратора відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Немовицької сільської ради Сарненського району Рівненської області судовий збір в розмірі 2724 грн.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 08 вересня 2022 року.

Головуючий : Гордійчук С.О.

Судді : Боймиструк С.В.

Шимків С.С.