КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
номер апеляційного провадження: 22-ц/824/4721/2022
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 серпня 2022 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

суддя-доповідач Білич І.М.,

суддів Коцюрба О.П., Слюсар Т.А.,

при секретарі Мельник Ю.О.

за участю: представника відповідача Дмитраш О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 24 грудня 2021 року постановлену під головуванням судді Деснянського районного суду м. Києва Грегуль О.В.

у справі № 754/19504/21 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Альфа Банк" про усунення перешкод у розпорядженні власністю,

в с т а н о в и л а :

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до АТ "Альфа Банк" про усунення перешкод у розпорядженні власністю, згідно з яким просив:

- визнати зобов'язання ОСОБА_1 , визначені кредитним договором №028/25-308, що був ним укладений 18 червня 2008 року з АКБ СР "Укрсоцбанк", правонаступником якого є АТ "Альфа Банк" припиненими;

- визнати зобов`язання ОСОБА_1 , визначені договором іпотеки №028/25-350, що був ним укладений 18 червня 2008 року з АКБ СР "Укрсоцбанк", правонаступником якого є АТ "Альфа Банк" припиненими;

- скасувати реєстраційний запис заборон на нерухоме майно №7405991 та реєстраційний запис договору іпотеки вчинені 18 червня 2008 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень;

- скасувати записи про обтяження №7426115 від 20 червня 2008 року, №23849168 та про іпотеку №23849234 вчинені 11 грудня 2017 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Одночасно з позовною заявою позивачем було подано до суду заяву про забезпечення позову шляхом встановлення заборони АТ "Альфа Банк" вчиняти дії спрямовані на внесення змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень в частині зміни власника кв. АДРЕСА_1 , в порядку, передбаченому ст. 37 Закону України «Про іпотеку».

В обґрунтування заяви про забезпечення позову посилався на те, що існує реальна ймовірність того, що в той час, коли він буде захищати свої порушені права у суді, відповідач має намір звернути стягнення на предмет іпотеки, шляхом внесення в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень змін, відносно власника спірного нерухомого майна, яке є предметом спору, що, в свою чергу, утруднить та/або унеможливить виконання майбутнього рішення суду.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 24 грудня 2021 року ОСОБА_1 у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду позивач подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а також не повне з'ясування обставин, що мають значення для справи. За результатами розгляду апеляційної скарги, просив ухвалу скасувати та постановити нове судове рішення, яким заяву про забезпечення позову задовольнити.

При цьому, зазначив, що суд першої інстанції не надав належної оцінки тому, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до того, що, відповідач має намір звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом зміни власника спірного майна, і це як наслідок, призведе до неможливості виконати рішення суду та обмеження його права на ефективний судовий захист.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 23 травня 2022 року поновлено строк на апеляційне оскарження, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою та надано учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

Відзив на апеляційну скаргу подано не було.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 21 червня 2022 року справу за апеляційною скаргою призначено до розгляду.

Представник позивача у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином у встановленому законом порядку. До початку розгляду справи подав заяву щодо можливого розгляду справи за відсутності представника відповідача.

Колегія суддів вважала за можливе розглянути справу за відсутності осіб що не з`явилися враховуючи положення ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову шляхом встановлення заборони відповідачу вчиняти дії, спрямовані на внесення змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень в частині зміни власника кв. АДРЕСА_1 в порядку передбаченому ст. 37 Закону України «Про іпотеку», суд першої інстанції виходив з того, що заявником не наведено жодних передбачених зазначеною нормою права правових підстав, необхідних для застосування забезпечення.

Розглядаючи спір, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив закон який їх регулює.

Так, відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст.150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Положення ч. 3 ст. 150 ЦПК України закріплюють, що заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає врахування судом співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 4 постанови № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Крім того, як зазначив Верховний Суд в постанові від 19 липня 2018 року по справі № 133/828/18, заява про забезпечення позову має бути мотивована, а не містити лише шаблонний перепис диспозиції норми права.

Звертаючись з заявою про забезпечення позову, заявник вказував, що підставою для її подання стало отримане ним 27 листопада 2021 року від відповідача (АТ «Альфа Банк" ) повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням. Спір за позовом триває. Однак, відповідач вимагає у позасудовому порядку (незважаючи на те, що можливість такого вирішення уже припинена 17 лютого 2021 року порушенням провадження у справі № 754/2467/21) від позивача сплатити неіснуючий борг за припиненим кредитним договором в сумі 190 501, 96 доларів США. А у випадку його несплати протягом 30 днів має намір звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом внесення в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно змін, відносно власника спірного нерухомого майна, яке є предметом спору, що в свою чергу може ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду та поновлення порушених і оспорюваних прав позивача за захистом яких він звернувся до суду.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дотримався указаних вище умов та, з огляду на відсутність будь-яких доказів того, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Також, слід зазначити, що враховуючи предмет позову та зміст заявлених позовних вимог, запропонований заявником вид забезпечення позову шляхом заборони відповідачу АТ «Альфа Банк» вчиняти певні дії щодо предмета іпотеки не є належним засобом задля усунення ризику невиконання рішення суду в цій справі.

Відтак, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову ґрунтуються на нормах матеріального та процесуального права, які не спростовуються доводами апеляційної скарги.

Таким чином, при апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування ухвали в оскаржуваній частині, в справі не виявлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для її скасування з доводів викладених апеляційній скарзі нема з урахуванням зазначених вище підстав.

У зв`язку з залишенням апеляційної скарги без задоволення, понесені позивачем судові витрати за подання апеляційної скарги відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 368,372, 374, 375, 381-384, 387 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 24 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 29 серпня 2022 року.

Суддя-доповідач:

Судді: