Справа № 502/1071/22
УХВАЛА

21 липня 2022 року м. Кілія

Кілійський районний суд Одеської області в складі:

головуючого - судді Березнікова О.В.,

за участю секретаря судового засідання Новицької А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Кілійського районного суду Одеської області заяву ОСОБА_1 , поданої адвокатом Штирбуловим Є.С., про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , представника позивача адвоката Штирбулова Євгена Степановича, до ОСОБА_2 про стягнення авансу за договором купівлі продажу,

ВСТАНОВИВ:

В провадження Кілійського районного суду Одеської області надійшов цивільний позов ОСОБА_1 , представника позивача адвоката Штирбулова Євгена Степановича, до ОСОБА_2 про стягнення авансу за договором купівлі продажу.

Разом з вищевказаним позовом позивач через свого представника адвоката Штирбулова Є.С. звернувся із заявою про забезпечення позову у якому просить накласти арешт на 1/2 частину житлового будинку з надвірними спорудами, належного відповідачу на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 17.11.2010, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; земельну ділянку площею 0,1 га за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:004:0318, яка належить відповідачу згідно витягу з Державного реєстру речових прав від 13.02.2020; житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

В обґрунтування поданої заяви вказує, що позивачем подано позов до відповідача про стягнення з останнього 351000,00 грн. авансу за договором купівлі продажу житлового будинку та земельної ділянки, який не укладався в письмовому вигляді.

Як зазначено в позові та заяві про забезпечення позову, відповідачкою по справі ОСОБА_2 від позивача наприкінці травня місяця 2019 року отримано грошові кошти в розмірі 5000 доларів США, про що було укладено відповідну розписку. Також 08.10.2019 позивачем передано відповідачу 7000 доларів США, про що також складено розписку. Вказані кошти були передані відповідачу в якості вартості належного їй будинку, що в. АДРЕСА_1 , щодо якого було досягнуто усної згоди щодо вартості будинку в розмірі 25000 доларів США та в усній формі між сторонами укладено попередній договір купівлі-продажу вказаного будинку, а саме, що у майбутньому, а саме до кінця 2020 року, буде укладено відповідний договір купівлі-продажу. Наразі договору купівлі-продажу зазначеного будинку не укладено, відповідач такого наміру не має. На неодноразові вимоги позивача повернути грошові кошти, внесені як передоплату, відповідач не реагує.

Вважає, що невжиття заходів забезпечення позову істотно ускладнить або взагалі унеможливить виконання можливого рішення суду, що потягне відсутність можливості поновлення порушених прав, свобод та інтересів.

Відповідно до частини 1 статті 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, в зв`язку з неявкою сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши подану заяву про забезпечення позову та долучені до неї матеріали, суд не знаходить підстав для задоволення заяви, виходячи з наступного.

З письмових матеріалів встановлено, що ОСОБА_2 від позивача ОСОБА_1 отримано грошові кошти в розмірі 5000 доларів США, про що було укладено відповідну розписку. Також 08.10.2019 позивачем передано відповідачу 7000 доларів США, про що також складено розписку. Вказані кошти, як зазначено позивачем, за офіційним курсом гривні складають 351000 грн..

Також встановлено, що 1/2 частина житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , належить відповідачу ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 17.11.2010.

Земельна ділянка площею 0,1 га за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:004:0318, належить відповідачу ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності з ОСОБА_3 , згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 13.02.2020 №200156923 та №200156742.

Щодо належності відповідачу житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , матеріали справи не містять, позивач послався на закритість реєстру для адвокатів на період воєнного стану.

Статтею 124 Конституції України визначено принцип обов`язковості судових рішень, який з огляду на положення статтей 14, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову.

11.07.2018 року Верховний суд України, розглядаючи справу № 509/5216/13-ц, зазначив, що забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Порядок забезпечення позову врегульовано положеннями глави 10 розділу І ЦПК України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 1 ст. 150 ЦПК України визначено перелік видів забезпечення позову, зокрема, позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, а також накладенням арешту на майно або забороною вчиняти певні дії.

При цьому заходи до забезпечення позову застосовуються судом як гарантія реального виконання рішення суду.

Важливою обставиною під час вжиття заходів забезпечення позову є пов`язаність відповідних дій відповідача та шкідливих результатів від їх вчинення з відповідним предметом позову та правами, з метою захисту яких такий позов подано.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Поряд з цим, за приписами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Таким чином, при вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Відповідно до ч.3 ст.150 ЦПК забезпечення позову має бути співмірним із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Крім того, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність вжиття відповідного заходу забезпечення позову. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтвердження доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Заявник у поданій заяві просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на 1/2 частину житлового будинку з надвірними спорудами, належного відповідачу на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 17.11.2010, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; земельну ділянку площею 0,1 га за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:004:0318, яка належить відповідачу згідно витягу з Державного реєстру речових прав від 13.02.2020; житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

При цьому обґрунтовуючи подану заяву вказує на ту обставину, що між сторонами виникли зобов`язання, пов`язані з виконанням (невиконанням) попереднього договору купівлі продажу та не укладенням договору купівлі продажу, за яким розрахована заявником сума стягнення становить 351000,00 грн., які були передані позивачу в якості передоплати (авансу) за розписками. Однак вимога про накладена арешту на перелічене у заяві майно не містить навіть приблизної оцінки вартості цього майна, що перешкоджає суду перевірити обрані позивачем заходи забезпечення позову на предмет співмірності та адекватності.

Крім того, позивачем не доведено, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду в майбутньому, або позбавить позивача можливості ефективно захистити його порушені чи оспорювані права та інтереси, за захистом яких він звернувся до суду.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може бути відчужене, зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Вказане відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 21 серпня 2019 року за №761/39201/18.

У свою чергу з поданої заяви вказаного обґрунтування не встановлено, натомість в заяві лише вказано про можливе утруднення чи неможливе виконання рішення суду в майбутньому, або позбавлення позивача можливості ефективно захистити його порушені чи оспорювані права та інтереси, за захистом яких він звернувся до суду.

Таким чином, заявник обґрунтовує наявність підстав для забезпечення позову лише тими обставинами, що між сторонами існує спір щодо неповернення позивачу грошових коштів, переданих останнім відповідачу на підставі укладених розписок, сплачених в рахунок авансу за договором (попереднім) купівлі продажу нерухомого майна.

Разом з тим, вимога про накладення арешту на житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , який нібито належить відповідачу, судом не може братися до уваги, оскільки належність на праві власності вказаного будинку останній не підтверджено жодними допустимими доказами.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Захист прав не може бути здійснено за рахунок інших осіб, права яких порушуються.

Як встановлено вище, земельна ділянка площею 0,1 га, що за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:004:0318, належить відповідачу ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності з ОСОБА_3 , тобто без визначення часток, що у свою чергу унеможливлює забезпечити позв у цій частині, шляхом накладення арешту на вказане майно, оскільки таке рішення порушить права третіх осіб, у даному випадку не пов`язаних з предметом спору, а саме ОСОБА_3 , як сумісного співвласника земельної ділянки.

Згідно зі статтями 76-81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ч. 7 ст. 153 Цивільного процесуального кодексу України, про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

З огляду на викладене суд приходить до висновку про відмову у забезпеченні позову.

Керуючись ст.ст. 149, 150, 153 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 , поданої адвокатом Штирбуловим Є.С., про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , представника позивача адвоката Штирбулова Євгена Степановича, до ОСОБА_2 про стягнення авансу за договором купівлі продажу - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів, з дня її проголошення (підписання суддею) чи вручення.

Ухвала набирає законної сили відповідно до ч.2 ст.. 261 ЦПК України, а саме з моменту її підписання суддею.

Ухвалу підписано 21.07.2022.

Суддя О.В. Березніков