Провадження № 2-др/761/144/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2022 року Шевченківський районний суд м.Києва в складі:

головуючого судді Юзькової О.Л.,

при секретарі Марінченко Л.В.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Києві заяву представника позивача про ухвалення додаткового рішення в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , який діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_4 ,треті особи: ОСОБА_5 , Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Слінькова Ірина Геннадіївна, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Марченко Олена Іванівна про визнання недійсними договорів, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Шевченківського районного суду м. Києва перебувала дана справа.

Представник позивача звернувся до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , який діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_4 ,треті особи: ОСОБА_5 , Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Слінькова Ірина Геннадіївна, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Марченко Олена Іванівна про визнання недійсними договорів, зважаючи на наступне. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 30.06.2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Проаналізувавши повний текст рішення, позивач встановив, що в його резолютивній частині відсутнє вирішення однієї з позовних вимог. так, в абзацах 3 та 5 резолютивної частини рішення суд вирішив припинити право власності ОСОБА_4 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на квартиру АДРЕСА_1 . В свою чергу в абзацах 6 та 7 резолютивної частини рішення суд аналогічну позовну вимогу не вирішив. З огляду на повне задоволення позовних вимог та з огляду на положенняч.3 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень», які взяті судом до уваги, керуючись приписами п.1 ч.1 ст.270 ЦПК України, позивач просить винести додаткове рішення стосовно наступних позовних вимог: Визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 16.01.2019, укладений між ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) та ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_3 ), реєстраційний номер: 000, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сліньковою Іриною Геннадіївною та припинити право власності ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) на квартиру АДРЕСА_1 . Визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 від 16.01.2019, укладений між ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) та ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_3 ), реєстраційний номер: 000, що був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сліньковою Іриною Геннадіївною № 5а та припинити право власності ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) на квартиру АДРЕСА_2 .

Положеннями п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України передбачено - суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до ч. 3 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання, що визначено ч. 4 ст. 270 ЦПК України.

Враховуючи положення вищенаведених норм процесуального права, суд не вбачає перешкод для розгляду даної заяви.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Так, 30.06.2022 р. за результатом розгляду справи позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , який діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_4 ,треті особи: ОСОБА_5 , Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Слінькова Ірина Геннадіївна, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Марченко Олена Іванівна про визнання недійсними договорів задоволено.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 16.01.2019, укладений між ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) та ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) реєстраційний номер: 000, посвідчений приватним нотаріусом приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сліньковою Іриною Геннадіївною.

Витребувано у ОСОБА_4 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер: 000 та припинити право власності ОСОБА_4 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на квартиру АДРЕСА_1

Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 від 16.01.2019, укладений між ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) та ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_3 ), реєстраційний номер: 000, посвідчений приватним нотаріусом Сліньковою Іриною Геннадіївною.

Витребувано у ОСОБА_4 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) квартиру АДРЕСА_2 , реєстраційний номер: 000 та припинити право власності ОСОБА_4 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на квартиру АДРЕСА_2

Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 16.01.2019, укладений між ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) та ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_3 ), реєстраційний номер: 000, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сліньковою Іриною Геннадіївною.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 від 16.01.2019, укладений між ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) та ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_3 ), реєстраційний номер: 000, що був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сліньковою Іриною Геннадіївною.

Визнано недійсним договір іпотеки від 28.03.2019, укладений між ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) та ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_4 ), посвідчений приватним нотаріусом Марченко О.І. та зареєстрований за № 445.

Визнано відсутнім у ОСОБА_3 . ( АДРЕСА_3 ,РНОКПП: НОМЕР_4 ) право іпотеки на квартири №№ 5а , АДРЕСА_2 та припинити іпотеки № 30949082 № 30948913 та заборони № 30949104, № 30948964, внесені до Державного реєстру речових прав.

Стягнуто з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір у розмірі 3783 грн. 60 коп., витрати на правову допомогу у розмірі 23943 грн. 00 коп.

Стягнуто з ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір у розмірі 2 942 грн. 80 коп., витрати на правову допомогу у розмірі 23943 грн. 00 коп.

Відповідно до п.20 роз`яснень викладених в постанові Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі " додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених ст.220 ЦПК 2004 (ст.270 ЦПК); воно не може змінити суті основного рішення або містити у собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. При порушенні питання про ухвалення додаткового рішення з інших підстав суд ухвалою відмовляє в задоволенні заяви.

Таким чином, способом усунення неповноти рішення суду є ухвалення додаткового рішення і додаткове рішення може бути ухвалене лише у випадках і за умов, вичерпний перелік яких передбачений статтею 270 ЦПК України. При порушенні питання про ухвалення додаткового рішення з інших підстав суд має право відмовити в його ухваленні, постановивши відповідну ухвалу.

Відповідно до ч.1 ст.270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; судом не вирішено питання про судові витрати; суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Статтею 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (в редакції заяви про зміну предмету позову) визначено поняття державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень як офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі документів, зазначених у статті 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Державна реєстрація не є способом набуття права власності, а лише становить засіб підтвердження фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно. Водночас обставини здійснення державної реєстрації відповідного речового права підлягають дослідженню під час вирішення спору щодо права власності на нерухоме майно (постанови Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №921/403/17-г/6, від 08.08.2019 у справі №909/472/18).

Відповідно до статті 11 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Втручання, крім випадків, передбачених цим Законом, будь-яких органів влади, їх посадових осіб, юридичних осіб, громадян та їх об`єднань у діяльність державного реєстратора під час проведення реєстраційних дій забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

У частині другій статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (у редакції, чинній до 16.01.2020) було унормовано порядок внесення записів до Державного реєстру прав, змін до них та їх скасування, за змістом якої у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. У разі скасування судом документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 01.01.2013, або скасування записів про державну реєстрацію прав, інформація про які відсутня в Державному реєстрі прав, запис про державну реєстрацію прав вноситься до Державного реєстру прав та скасовується.

Однак згідно із Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству", який набрав чинності з 16.01.2020, статтю 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" викладено у новій редакції.

Так, відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини третьої статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (у редакції, чинній із 16.01.2020) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Отже, у розумінні положень наведеної норми у чинній редакції, на відміну від положень частини другої статті 26 цього ж Закону України у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав, як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, наразі способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав.

Таким чином, за змістом цієї правової норми виконанню підлягають виключно судові рішення: 1) про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 2) про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 3) про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Абзацом другим частини третьої статті 26 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень у чинній редакції встановлено, що у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом а пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом а пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. За змістом цих положень вони застосовуються в разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування не будь-яких, а правовстановлюючих документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав.

Даний правовий висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.06.2021 року у справі №200/606/18.

Так, представник позивача в заяві зазначає, що судом під час ухвалення рішення від 30.06.2022 року не розглянуто позовні вимоги щодо припинення права власності ОСОБА_2 на кв. АДРЕСА_1 та кв. АДРЕСА_2 .

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 30.06.2022 року, договори купівлі продажу квартир №5 , АДРЕСА_2 від 16.01.2019 року, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_2 були визнані недійсними.

Враховуючи викладене, зважаючи на те, що визнання недійсними документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно припинило право власності ОСОБА_2 на квартири у відповідності до ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», суд приходить до висновку, що заява представника позивача в ухваленні додаткового рішення задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 270 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Заяву представника позивача про ухвалення додаткового рішення в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , який діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_4 ,треті особи: ОСОБА_5 , Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Слінькова Ірина Геннадіївна, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Марченко Олена Іванівна про визнання недійсними договорів залишити без задоволення.

Ухвала суду може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до вказаного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня його проголошення, з урахуванням п. 15.5. Перехідних положень ЦПК України.

Суддя: