Справа № 130/1439/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 травня 2022 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Кошель Б. І. ,

при секретарі - Нізова А. Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №6 м. Біла Церква за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки та піклування при виконавчому комітеті Северинівської сільської ради Жмеринського району Вінницької області про позбавлення батьківських прав,-

В С Т А Н О В И В :

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом, мотивуючи тим, що з грудня 2016 року по серпень 2017 року проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу відповідачем ОСОБА_2 . Від спільного проживання мають малолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зазначає, що коли дитині було 8 місяців, відповідач пішов з сім`ї та став проживати окремо. Однак, відповідач не виконує батьківських обов`язків, не піклується про фізичний і духовний розвиток сина, наразі відповідач відбуває покарання у Державній установі «Білоцерківська виправна колонія №35». 05 лютого 2019 року позивачка вийшла заміж за ОСОБА_4 , який допомагає їй у вихованні сина, ОСОБА_3 , і в майбутньому має на меті усиновити його та стати повноцінним його батьком. А тому, позивачка просить суд позбавити батьківських прав ОСОБА_2 щодо його малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою суду від 13 жовтня 2021 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 31 січня 2022 року задоволено клопотання позивача та витребувано у третьої особи - органу опіки та піклування при виконавчому комітеті Северинівської сільської ради Жмеринського району Вінницької області висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно його малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка була виконана.

31 січня 2022 року відповідач направив заперечення на позовну заяву, в яких позовні вимоги не визнає в повному обсязі, посилаючись на те, що наразі не має можливості в повному обсязі виконувати свої батьківські обов`язки щодо свого сина, однак має намір брати участь у його вихованні та докладатиме зусиль для виправлення поведінки.

Ухвалою суду від 31 січня 2022 року підготовче провадження по вказаній справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивачка та її представник до суду не з`явились, про день і час розгляду справи була повідомлені належним чином, в матеріалах справи містяться клопотання про розгляд справи без участі сторони позивача.

Представник відповідача в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, направила заяву про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позову заперечувала в повному обсязі.

Третя особа орган опіки та піклування при виконавчому комітеті Северинівської сільської ради Жмеринського району Вінницької області в судове засідання свого представника не направила, про місце та час розгляду справи повідомлені належним чином, подали до суду клопотання про розгляд справи за відсутності її представника, позовні вимоги підтримали у повному обсязі.

Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

За таких обставин суд вважає за можливе справу по суті розглянути за відсутності позивача та відповідача в судовому засіданні на підставі наявних справі доказів без фіксування судового засідання технічними засобами на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України.

Суд, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи та надавши їм належну правову оцінку, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст. 13 ЦПК України установлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненнями особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частинами 1 та 2 ст. 76 ЦПК України установлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Так, судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 батьками малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

05.02.2019 року ОСОБА_4 та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб, позивачці присвоєно прізвище « ОСОБА_1 », що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 .

Відповідно до довідки №182 від 11 березня 2021 року, виданої Северинівською сільською радою Жмеринського району Вінницької області, малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований та проживає зі своєю матір`ю ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 та знаходиться на її утриманні. Батько дитини - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2, з вересня 2017 року з дитиною не проживає, не займається вихованням сина та не утримує його /а.с. 9/.

Відповідно до довідки, виданої Чернятинським закладом дошкільної освіти «Суничка» відділу освіти, молоді та спорту Северинівської сільської ради, ОСОБА_3 відвідував Чернятинський заклад дошкільної освіти з вересня 2019 року по січень 2021 року. Батька жодного разу в садочку не було, життям дитини не цікавився /а.с. 11/.

Згідно довідки КНП «Чернятинська головна амбулаторія загальної практики сімейної медицини» Северинівської сільської ради Структурний підрозділ Северинівська лікарська амбулаторія №426 від 11.03.2021 року, ОСОБА_3 , 2017 року народження, перебуває на обліку в Северинівській АЗПСМ з народження. Для проведення профілактичних щеплень, планового огляду та надання медичної допомоги в разі хвороби звертається матір дитини ОСОБА_1 . Батько дитини ОСОБА_2 не звертався з дитиною до сімейного лікаря за наданням дитині медичної допомоги /а.с. 10/.

Згідно відповіді ДУ «Білоцерківська виправна колонія (№35)» №2665 від 04.08.2021, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відбуває міру кримінального покарання в ДУ «Білоцерківська виправна колонія (№35)» з 16.09.2020, на підставі вироку Голосіївського районного суду м. Києва від 15.06.2020 року /а.с. 29/.

У матеріалах справи міститься також висновок органу опіки та піклування при виконавчому комітеті Северинівської сільської ради Жмеринського району Вінницької області про доцільність позбавлення батьківських прав №14 від 17 лютого 2022 року, в якому вважають доцільним та таким що відповідає інтересам дитини позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 стосовно його малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

При вирішенні спору суд виходить з наступного.

У ст. 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до п.п. 1 та 2 ст. 3 Конвенції ООН від 20.11.1989 року (далі - Конвенція про права дитини), ратифікованої Україною Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-ХІІ, про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Статтею 9 Конвенції визначено, що держави-учасниці зобов`язуються забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.

Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно ст. 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 125 СК України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України.

Так, п. 2 ч. 1 ст.164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Системне тлумачення вищенаведеної норм закону дозволяє зробити висновок про те, що ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови встановлення винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми батьківськими обов`язками в супереч інтересам їх дитини.

Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Як роз`яснено у п. п. 15, 16 постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що вони ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Стала практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що позбавлення батьківських прав повинно ґрунтуватися на суттєвих і достатніх причинах.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Хант проти України» від 07.12.2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).

ЄСПЛ також зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16.07.2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11.07.2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13).

Аналіз практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків чи осіб під опікою яких вони перебувають.

Наведене узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17.10.2018 року у справі № 402/428/16-ц, постанова касаційного цивільного суду Верховного Суду у постанові від 09.11.2020 року № 753/9433/17.

Враховуючи встановлені обставини справи, суд вважає, що позивачкою не доведено належними та допустимими доказами обставини, на які вона посилається в обґрунтування вимоги про позбавлення відповідача батьківських прав по відношенню до малолітнього сина, оскільки після взяття під варту він об`єктивно втратив можливість безпосередньо брати участь у його вихованні, що свідчить про відсутність свідомого ухилення ним від виконання своїх батьківських обов`язків.

При цьому, суд не враховує висновок органу опіки та піклування при виконавчому комітеті Северинівської сільської ради Жмеринського району Вінницької області про доцільність позбавлення батьківських прав №14 від 17 лютого 2022 року про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 щодо його малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки за положенням частини шостої статі 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер, а тому не може бути безумовною підставою для задоволення позову та позбавлення одного із батьків батьківських прав.

Таким чином суд не знаходить достатніх підстав для застосування такого крайнього заходу впливу, як позбавлення відповідача батьківських прав по відношенню до його малолітнього сина, оскільки позивачем не доведено того, що це буде відповідати інтересам дитини і є необхідним за умов, що склались.

За таких обставин позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки та піклування при виконавчому комітеті Северинівської сільської ради Жмеринського району Вінницької області про позбавлення батьківських прав, задоволенню не підлягає.

Виходячи з положень ст. 141 ЦПК України, з огляду на відмову позивачці у задоволенні позовних вимог, підстави для стягнення з відповідача на користь позивачки понесених останньою судових витрат відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст. 164 СК України, ст. ст. 4, 12, 13, 76-81, 133, 141, 258-259, 265, 268, 354-355 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову відмовити

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СуддяБ. І. Кошель