Постанова

Іменем України

26 жовтня 2022 року

м. Київ

справа № 388/335/20

провадження № 61-8683св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В. (суддя-доповідач),

суддів: Білоконь О. В., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивача - ОСОБА_2 ,

відповідач - ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу представника

ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Долинського районного суду Кіровоградської області у складі судді Степанова С. В.

від 13 грудня 2021 року та постанову Кропивницького апеляційного суду

у складі колегії суддів: Голованя А. М., Карпенка О. Л., Мурашка С. І.,

від 12 травня 2022 року.

Зміст заявлених позовних вимог

У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки недійсним.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 10 січня 2019 року ним видано довіреність, яка посвідчена приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Рукавіциним І. А. за реєстровим номером 26, на ім`я ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Відповідно до усної домовленості вищевказані особи мали оформити документи на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею до 2,0 га та здійснити пошук особи, яка візьме вказану земельну ділянку в оренду зі сплатою орендної плати у розмірі 7 000, 00 грн щороку. Інших домовленостей, як стверджував позивач, між сторонами не було.

Позивач вказував, що у листопаді 2019 року він дізнався, що відповідно до наказу Головного управління Держгеокадастру в Кіровоградській області № 11-2526/14-19-СГ від 20 травня 2019 року «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність» він став власником земельної ділянки кадастровий номер :02:000:5612, загальною площею 2,0 га, для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території Варварівської сільської ради Долинського району Кіровоградської області.

Зазначав, що вищевказана земельна ділянка відповідно до договору купівлі-продажу від 07 червня 2019 року, зареєстрованого в реєстрі за

№ 420, посвідченого приватним нотаріусом Долинського районного нотаріального округу Кіровоградської області Величко С. О., перейшла у власність ОСОБА_3 , який був довіреною особою відповідно до виданої ним довіреності.

Позивач наголошував, що своєї згоди на продаж земельної ділянки не надавав, грошові кошти від такого продажу не отримував. Теперішній власник земельної ділянки - ОСОБА_3 , так само як і продавець - ОСОБА_4 , фактично досягли зловмисної домовленості про заволодіння його земельною ділянкою поза його волею.

У подальшому земельна ділянка з кадастровим номером :02:000:5612 була об`єднана декількома сусідніми земельними ділянками з присвоєнням нового кадастрового номера. Власником об`єднаної земельної ділянки кадастровий номер :02:000:5525 з 07 листопада 2019 року є ОСОБА_3 .

Позивач стверджував, що договір купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:5612, загальною площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства від 07 червня 2019 року укладений з порушенням норм чинного законодавства, у зв`язку із чим просив визнати його недійсним.

Основний зміст та мотиви рішення суду першої інстанції

Рішенням Долинського районного суду Кіровоградської області

від 13 грудня 2021 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що 10 січня 2019 року ОСОБА_1 видав ОСОБА_3 та ОСОБА_4 довіреність, якою уповноважив останніх, зокрема, оформити на його ім`я земельну ділянку, підписувати від його імені договори купівлі-продажу земельної ділянки та отримувати належні йому грошові кошти. На час укладення представником позивача з відповідачем договору купівлі-продажу земельної ділянки довіреність була чинною. При цьому позивачем не доведено, що на час видання довіреності він не розумів значення своїх дій, не міг ними керувати та не порушував питання про визнання довіреності недійсною. Суду не надано доказів того, що договір купівлі-продажу укладено внаслідок зловмисної домовленості представника позивача з відповідачем (посилання у позові на обставини, які на думку представника позивача свідчать про зловмисну домовленість представника та іншої сторони оспорюваного договору, повністю охоплюються правами представників, якими їх наділив позивач, і не вважаються зловмисною домовленістю), а інших обставин, які б слугували підставами для визнання оспорюваного договору недійсним згідно з чинним (цивільним) законодавством, судом першої інстанції не встановлено.

Основний зміст та мотиви постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Кропивницького апеляційного суду від 12 травня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Долинського районного суду Кіровоградської області від 13 грудня 2021 року скасовано, ухвалено нове судове рішення про відмову у задоволенні позову з інших підстав.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що довіреність, якою

ОСОБА_1 уповноважив ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на відчуження земельної ділянки, кадастровий номер: :02:000:5612, загальною площею 2,0 га, станом на день укладення спірного договору купівлі-продажу була дійсною та не скасованою, а отже, ОСОБА_4 мав право на вчинення оспорюваного правочину. Факт видачі зазначеної довіреності на розпорядження земельною ділянкою позивачем не оспорюється.

Однак, розглядаючи цю справу, місцевий суд не вирішив питання про залучення до участі у справі в якості співвідповідача ОСОБА_4 , як особу, яка діяла при укладені спірного договору купівлі-продажу на підставі довіреності і з діями якої позивач не погоджується, та не попередив позивача про наслідки не вчинення цієї процесуальної дії.

Узагальнені доводи касаційної скарги

01 вересня 2022 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 через засоби поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Долинського районного суду Кіровоградської області від 13 грудня

2021 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 12 травня 2022 року, у якій просить скасувати оскаржувані судові рішення, ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

Підставами касаційного оскарження вказаних судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і порушення норм процесуального права, вказавши, що суди попередніх інстанцій застосували норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі

№ 755/1009/15-ц, від 29 серпня 2018 року у справі № 522/15095/15-ц,

від 16 травня 2019 року у справі № 401/2995/16-ц, від 30 липня 2020 року у справі № 664/1893/17, від 11 листопада 2020 року у справі № 191/1169/16-а (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПКУкраїни), а також не дослідили належним чином зібрані у справі докази (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України). Посилається також на необхідність формування висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України).

Заявник стверджує, що відмовляючи у задоволенні позову з підстав незалучення до участі у справі в якості відповідача ОСОБА_3 , який діяв як представник позивача при укладенні оспорюваного договору, суд апеляційної інстанції не врахував, що у справі за позовом сторони, від імені якої договір укладав представник, про визнання недійсним договору належним відповідачем є інша сторона оспорюваного договору, а не представник, що узгоджується із правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 30 липня 2020 року у справі № 664/1893/17. Навіть за умови, що права та обов`язки ОСОБА_4 як особи яка укладала договір купівлі-продажу, у подальшому можуть бути порушенні, апеляційний суд повинен був залучити таку особу до участі у справі на стадії підготовки до апеляційного розгляду як третю особу, що узгоджується із висновком Верховного Суду, висловленим у постанові від 11 листопада 2020 року у справі № 191/1169/16-а. Заявник наголошує на тому, що апеляційний суд неправильно застосував положення статей 232, 238 ЦК України до спірних правовідносин.

Заявник стверджує, що внаслідок неправомірних дій відповідача та повіреного він протиправно був позбавлений права власності на належну йому земельну ділянку, оскільки згоди на продаж земельної ділянки він не надавав, грошових коштів від такого продажу не отримував. На думку особи, яка подала касаційну скаргу, судом апеляційної інстанції не надано належної оцінки зловмисній домовленості ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , внаслідок якої поза волею позивача із його власності вибула належна йому земельна ділянка. Правочин, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (які є батьком і сином), явно свідчить про те, що повірені особи діяли не в інтересах позивача, а у своїх власних. Звертає увагу на те, що після оформлення права власності на спірну земельну ділянку позивач не збирався її відчужувати, повірені особи запевнили його, що продаж належної йому земельної ділянки неможливий внаслідок дії мораторію на продаж земель сільськогосподарського призначення. З ним також не було погоджено умови продажу земельної ділянки, зокрема її вартість.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 09 вересня 2022 року відкрито касаційне провадження у справі № 388/335/20. Ухвалою Верховного Суду від 19 жовтня 2022 рокусправу № 388/335/20 призначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

У визначений судом строк відзив на касаційну скаргу не надходив

Фактичні обставини справи, встановлені судами

10 січня 2019 року позивач видав довіреність, яка посвідчена приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Рукавіциним І. А., якою уповноважив ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , бути його представниками. Представникам надано право представляти інтереси довірителя, як учасника антитерористичної операції, у будь-яких органах, установах, підприємствах та організаціях, незалежно від форм власності, підпорядкування та галузевої належності, у будь-яких органах влади та місцевого управління, в тому числі в сільських селищних, міських радах, в органах райдержадміністрації, в органах бюро технічної інвентаризації, перед суб`єктами господарювання, в податкових органах перед фізичними особами підприємцями, в експертних установах, у всіх відповідних органах державної влади та управління, в тому числі в управлінні земельних ресурсів, в органах Держгеокадастру, в органах державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, в органах юстиції, в органах нотаріату, в інших компетентних службах, установах та організаціях з питань виділу, приватизації, оформлення, державної реєстрації права власності та отримання на його ім`я свідоцтва про право власності на земельну ділянку орієнтованою площею 2,0 гектара для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Кіровоградської області, при цьому конкретне місце знаходження земельної ділянки, її розмір, межі, площу та будь-які інші умови представники вправі визначати на власний розсуд; після цього представник наділений правом користування та розпорядження цією ж земельною ділянкою (здачі в оренду, позичку, продажу, міни, укладення договорів емфітевзису, суперфіцію, а також будь-яких інших цивільно-правових угод, дозволених законодавством) за ціною та на умовах за своїм розсудом, при цьому всі істотні та факультативні умови договорів, в тому числі, але не виключно, строк дії договорів оренди та розмір орендної плати, суму, за яку буде продаватися земельна ділянка, тощо, представник вправі визначати самостійно згідно з їхніми попередніми домовленостями.

Із копії заяви від 14 травня 2019 року слідує, що уповноважена особа за довіреністю ОСОБА_4 від імені ОСОБА_1 зверталась до ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області із заявою про затвердження проєкту землеустрою для передачі у власність земельної ділянки з кадастровим № :02:000:5612 загальною площею 2,0 га, для ведення особистого селянського господарства із земель державної власності сільськогосподарського призначення за адресою: Кіровоградська область, Долинський район, Варварівська сільська рада.

На підставі договору купівлі-продажу від 07 червня 2019 року, укладеного між ОСОБА_4 (продавець), який діяв на підставі довіреності від імені ОСОБА_1 , та ОСОБА_3 (покупець) земельна ділянка площею 2,0 гектара передана у власність покупця. Покупець прийняв та сплатив за земельну ділянку оговорену грошову суму (50 тис. грн). Місце розташування земельної ділянки: Кіровоградська область, Долинський район, Варварівська сільська рада, кадастровий номер земельної ділянки :02:000:5612. Договір посвідчений приватним нотаріусом Долинського районного нотаріального округу Кіровоградської області Величко С. О.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно з пунктами 1, 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно з частинами першою, третьою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Вирішуючи питання про склад осіб, які братимуть участь у справі, суд повинен враховувати характер спірних правовідносин та визначену ним норму матеріального права, яка підлягає застосуванню.

Відповідач - це особа, яка, на думку позивача або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

Неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

Аналіз положень статті 51 ЦПК України дає підстави для висновку, що заміна первинного відповідача належним відповідачем належить до повноважень суду першої інстанції.

У разі пред`явлення позову не до всіх належних відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та має вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і щодо тих відповідачів, які зазначені в ньому.

Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно зі специфікою спірних правовідносин), суд відмовляє у задоволенні позову.

Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Разом з тим, установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Подібні правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (пункт 41), від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц (пункт 49), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (пункт 50), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (пункт 31.4), від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (пункт 37, 54), від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17 (пункт 38), від 13 березня 2019 року у справі № 757/39920/15 (пункт 31), від 27 березня 2019 року у справі № 520/17304/15-ц (пункт 63), від 01 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17 (пункт 71), від 05 травня 2020 року у справі № 554/8004/16-ц (пункт 43).

У справі, що переглядається, ОСОБА_1 заявив вимогу про визнання недійсним договору купівлі-продажу спірної земельної ділянки до покупця оспорюваного ним правочину ОСОБА_3 , посилаючись на те, що оспорюваний правочин вчинений від його імені представником

ОСОБА_4 на підставі довіреності від 10 січня 2019 року, в своїх особистих інтересах та в спільних інтересах з ОСОБА_3 , який є батьком ОСОБА_4 , а також представником продавця за довіреністю. Позивач вказував на зловмисну домовленість між зазначеними особами, недотримання його інтересів.

Відповідно до частини першої статті 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

У постановах Верховного Суду від 30 липня 2020 року у справі № 664/1893/17 (провадження 61-329св19) та від 20 жовтня 2021 року у справі № 219/11149/18 (провадження 61-12723св21) сформульовано висновок про те, що у справі за позовом сторони, від імені якої договір (додаткову угоду) вчиняв представник, про визнання недійсним договору (додаткової угоди) належним відповідачем є інша сторона оспорюваного договору (додаткової угоди), а не представник.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове судове рішення про відмову в задоволенні позову з підстав пред`явлення позову не до всіх відповідачів (відсутності ОСОБА_4 у складі відповідачів), апеляційний суд не врахував зазначений правовий висновок Верховного Суду та дійшов неправильного висновку про те, що у цій справі співвідповідачем за пред`явленим ОСОБА_1 позовом до покупця про визнання недійсним оспорюваного правочину повинен виступати також представник - ОСОБА_4 , який уклав правочин від імені позивача.

Враховуючи те, що рішення суду першої інстанції може вплинути на права та інтереси ОСОБА_4 , який не брав участі у справі, апеляційний суд мав процесуальні повноваження у відповідності до пункту 1 частини першої статті 365 ЦПК України залучити ОСОБА_4 до участі у справі в статусі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, та вирішити по суті спір, який виник між сторонами договору купівлі-продажу земельної ділянки щодо його відповідності вимогам закону.

Таким чином суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з наведених підстав, не надав належної та повної оцінки усім доводам апеляційної скарги ОСОБА_1 , зокрема щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень статей 203, 215, 232, 238 ЦК України із урахуванням встановлених у цій справі обставин, не аргументував належним чином відхилення доводів позивача та не оцінив всіх наявних у матеріалах справи доказів, пославшись формально лише на чинність довіреності, на підставі якої діяв представник при укладенні договору купівлі-продажу.

У відповідності до частин третьої та четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази і при цьому застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду.

З урахуванням наведеного, оскільки фактичні обставини, від яких залежить правильне вирішення спору, не встановлено, а суд касаційної інстанції

у силу своїх процесуальних повноважень (стаття 400 ЦПК України) позбавлений такої можливості, при цьому не враховувано висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у зазначених правових позиціях Верховного Суду, касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постанова суду апеляційної інстанції - скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Такий висновок узгоджується із висновком, висловленим Верховним Судом у постанові від 07 серпня 2022 року у справі № 388/351/20 (провадження № 61-4876св22) у подібних правовідносинах.

При новому розгляді справи суду апеляційної інстанції необхідно надати належну оцінку всім вищевикладеним обставинам та застосувати норми права у відповідності до висновків суду касаційної інстанції, надавши оцінку спірному договору на предмет його відповідності вимогам закону.

Витрати по сплаті судового збору підлягають розподілу за результатами вирішення спору по суті.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Кропивницького апеляційного суду від 12 травня 2022 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников
Судді О. В. Білоконь Н. Ю. Сакара
С. Ф. Хопта

В. В. Шипович