Провадження №2/522/1586/22
05 вересня 2022 року м.Одеса
Приморський районний суд м.Одеси
у складі: головуючого судді - Домусчі Л.В.,
за участі секретаря судового засідання Кулябко О.В.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди,
До суду 01.12.2021 року надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди.
Матеріали позову суддя отримала 17.12.2021 року.
Ухвалою суду від 08.12.2021 року цивільна справа прийнята до провадження та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 22.12.2021 року.
У судове засідання призначене на 22.12.2021року сторони не з`явилися, розгляд справи відкладено на 31.01.2022 року.
У судовому засіданні 31.01.2022 року був присутній представник ОСОБА_1 адвокат Бондар М.О., відповідачка ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася.
Протокольною ухвалою суду розгляд справи відкладено на 01.03.2022 у зв`язку з неявкою у судове засідання відповідачки.
02.02.2022 року до суду надійшла відповідь щодо місця реєстрації відповідачки.
У судове засідання призначене на 01.03.2022 року сторони не з`явилися, розгляд справи відкладено на 14.04.2022 року.
У судове засідання призначене на 14.04.2022 року сторони не з`явилися, 14.04.2022 року представник ОСОБА_1 адвокат Боднар М.О. на електронну адресу суду надав заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просив задовольнити, справу розглядати за відсутністю сторони позивача, розгляд справи відкладено на 02.06.2022 року.
У судове засідання призначене на 02.06.2022 року сторони не з`явилися, розгляд справи відкладено на 01.07.2022 року.
У судове засідання призначене на 01.07.2022 року сторони не з`явилися, 01.07.2022 року представник ОСОБА_1 адвокат Боднар М.О. на електронну адресу суду надав заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просив задовольнити, справу розглядати за відсутністю сторони позивача, розгляд справи відкладено на 31.08.2022 року.
З 18.07.2022 року по 12.08.2022 року суддя Домусчі Л.В. перебувала у щорічній відпустці.
У судове засідання призначене на 31.08.2022 року ОСОБА_1 не з`явився, представник позивача - адвокат Боднар М.О. на електронну адресу суду надав заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити, справу просив розглядати за відсутністю сторони позивача.
ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, хоча про час, дату та місце судового засідання була повідомлена у встановленому порядку, поважних причин неявки суду не представила. Клопотань, заяв та відзиву до суду не надала, тому відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Суд, у зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважність причин такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст.ст.280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів.
У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Відповідно до ст.275 ЦПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Відповідно до ст.268 ЦПК України, датою складання повного тексту рішення є 05.09.2022 року.
Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст.15 ЦК України).
Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст.3 ЦПК України).
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК України).
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст.5 ЦПК України).
Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України).
Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 07 липня 2020 року о 21 год. 45 хв. водій ОСОБА_3 ( ОСОБА_4 ), не маючи відповідної правової підстави на керування транспортним засобом автомобілем марки MERSEDES BENS ML63, д.н. НОМЕР_1 , який належить відповідачу ОСОБА_2 на праві власності, рухаючись в м.Одесі по Лідерсовському бульвару навпроти будівлі №13, к.3, під час руху не витримав безпечну дистанцію внаслідок чого допустив зіткнення з декількома автомобілями у тому числі і автомобілем позивача марки MITSUBISHI OUTLENDER, д.н. НОМЕР_2 , який належить позивачу на праві власності. Автомобілем MITSUBISHI OUTLENDER, д. НОМЕР_3 керував знайомий позивача ОСОБА_5 , в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, а водій MITSUBISHI OUTLENDER, д.н. НОМЕР_2 ОСОБА_5 отримав тілесні ушкодження.
Судом встановлено, що у відповідачки ОСОБА_2 , як власника автомобіля MERSEDES BENS ML63, д.н. НОМЕР_1 , на момент ДТП не було страхового полісу на автомобіль, що є порушенням ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
При зіткненні автомобіль позивача MITSUBISHI OUTLENDER, д.н. НОМЕР_4 , отримав технічні ушкодження.
Згідно Звіту про незалежну оцінку ринкової вартості матеріальної шкоди оцінювача ОСОБА_6 ринкова вартість матеріальної шкоди (збитку), викликаної ушкодженням майна ОСОБА_1 , автомобілю марки MITSUBISHI OUTLENDER, д.н. НОМЕР_2 , 2008 року випуску, складає 245 863,00 грн. (а.с.25-68).
Таким чином, вартість матеріального збитку, який був причинений власнику в результаті аварійного пошкодження автомобіля MITSUBISHI OUTLENDER, д.н. НОМЕР_2 , складає 245 863,00 грн.
Таким чином, різниця вартості відшкодування шкоди завданої позивачу складає 115 863,00 грн., яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.
У добровільному порядку відшкодувати заподіяні збитки відповідачка відмовляється.
Доказів укладення відповідачем договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів судом не встановлено.
Згідно частин першої та третьої статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
У відповідності до статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) шкоди іншій особі (деліктне зобов`язання).
Відповідно до ч.1 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Як передбачено п.1 ч.2 ст.22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку із пошкодженням або знищенням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (частина перша статті 599 ЦК України).
Приписами ст.1166 Цивільного кодексу України передбачені загальні підстави відповідальності за завдану шкоду згідно з якими майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. При цьому, під шкодою розуміється зменшення абро втрата певного особистого майнового блага.
Підстави та порядок відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, та шкоди, завданої внаслідок взаємодії цих джерел, визначені нормами статей 1187, 1188 ЦК України.
За загальним правилом майнова шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України).
Згідно з вимогами ч.1 ст.1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням транспортних засобів, а згідно з ч.2 цієї статті, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій основі володіє транспортним засобом, використання якого створює підвищену небезпеку.
Частиною 2 ст.1187 ЦК України зазначено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Згідно ч.5 ст.1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Відповідно до статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного Суду №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року шкода заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.
Як зазначено в абз.1 п.4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01 березня 2013 року, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавала за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.
Верховний суд України в постанові від 29.06.2016 року (справа № 6-192цс16) зазначив, що за загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.
Отже, з урахуванням положень закону, слід дійти висновку, що володільцем джерела підвищеної небезпеки, а отже і особою, яка завдала шкоди (боржником) є також власник відповідного транспортного засобу, тобто відповідач.
Відповідно до вищезазначених вимог закону саме власник джерела підвищеної небезпеки або особа, яка на правовій підставі користувалася джерелом підвищеної небезпеки, несе відповідальність за шкоду, яка є наслідком дії джерела підвищеної небезпеки під час ДТП, незалежно від наявності його вини у її заподіянні.
Під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення.
Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Таким чином, з урахуванням того, що відповідач допустила у її присутності керувати транспортним засобом, який належить їй на праві власності особі яка не має водійських прав на право керування транспортними засобами, що є правопорушенням, і що тягне за собою накладення відповідальності на відповідача за вчинену шкоду. Тож у позивача виникло законне і обґрунтоване право вимоги до відповідача. Тобто, позов підлягає задоволенню у повному обсязі.
Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.
Оскільки, позивач у справу звільнений від сплати судового збору на підставі п.13 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» як учасника бойових дій, покласти на відповідача оплату судового збору у розмірі 1 158,63 грн.
Керуючись ст. ст. 3, 11, 15,16, 22, 559, 1166, 1187, 1188, 1192 ЦК України, ст. ст. 3, 4, 5, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 17, 43, 49, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 223, 258, 263, 264, 265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд,
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ) матеріальну шкоду у розмірі 115 863 (сто п`ятнадцять тисяч вісімсот шістдесят три) гривні 00 копійок.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 ) на користь держави судовий збір у розмірі 1 158 (одна тисяча сто п`ятдесят вісім) гривень 63 копійки.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на заочне рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст рішення суду складено 05.09.2022 року.
Суддя Л.В.Домусчі