КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________
Справа №756/1349/22
Апеляційне провадження
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2022 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Семенюк Т.А.

при секретарі Баллі Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 9 серпня 2022 року (суддя Жук М.В.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про захист прав споживача та визнання договору недійсним,

встановив:

у січні 2022 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати заяву про приєднання №2581710 до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки), підписану ним 19 грудня 2015 року, недійсною.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що 19 грудня 2015 року під час отримання пенсії у банку йому було запропоновано підписати заяву про приєднання №2581710 до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки). При підписанні заяви №2581710 працівники банку запевнили його, що всі його права і відносини з банком не змінюються, однак він додатково отримає можливість зняття грошових коштів зі свого пенсійного карткового рахунку в будь-якому державному банку України, а також отримає можливість слідкувати за рухом коштів на банківському рахунку за допомогою смс-повідомлень.

Позивач стверджував, що при підписанні заяви про приєднання №2581710 він був позбавлений можливості уважно ознайомитися зі змістом вказаної заяви, оскільки таке підписання відбувалося в метушні при отриманні пенсії та скупченні інших пенсіонерів. Крім того, йому не надавався примірник тексту договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки) навіть для ознайомлення. Банківські документи при знятті коштів оформлялися лише в паперовому вигляді, в електронному вигляді не оформлялися, при знятті коштів із пенсійного карткового рахунку він використовував відомий тільки йому пін-код.

Позивач зазначав, що 18 листопада 2020 року о 12год 56хв. з його пенсійної платіжної картки безпідставно було списано 40 410грн двома переказами по 20 205грн, при цьому вперше банківські документи були оформлені в електронному вигляді та без його згоди, звернення до відповідача щодо безпідставно списаних коштів та негайного їх

повернення, результатів не дали.

Позивач вважав, що при підписанні ним заяви про приєднання №2581710 до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки), відповідачем були порушені статті 18 та 19 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо обмеження прав споживача, несправедливих умов договору, нечесної підприємницької діяльності, введення споживача в оману, недобросовісної конкуренції, надання споживачу неповної інформації, Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті щодо права клієнта самостійно вибирати платіжні інструменти для здійснення розрахунків та щодо того, що клієнт, виходячи із технічних можливостей, може подавати розрахункові документи на паперових носіях і це також має фіксуватися у договорі.

Також позивач посилався на те, що маючи повну інформацію щодо вимог тексту договору, він би заяву про приєднання не підписував би, тому договір повинен бути визнаний недійсним з підстав введення його в оману та ведення відповідачем нечесної підприємницької діяльності.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 9 серпня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, невідповідність рішення суду нормам матеріального та процесуального права, та його необґрунтованість.

Позивач зазначає, що судом відмовлено у визнанні недійсним кредитного договору, хоча він просив визнати недійсною заявою про приєднання №2581710.

Позивач вважає, що судом не з`ясовані обставини, зазначені у позовній заяві, при яких відбувалося підписання заяви про приєднання, не враховані вимоги договору, не розглянута вимога, яка записана у пункті п. 4.2. договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки), відповідно до якого при підписанні заяви про приєднання відповідач був зобов`язаний надати йому примірник договору та ознайомити його з повним текстом вказаного договору, в тому числі з додатками до договору та тарифами, однак банк цього не зробив.

Також позивач стверджує, що судом не враховані вимоги чинного законодавства, зокрема, Закону України «Про захист прав споживачів», про використання стосовно нього агресивної, нечесної підприємницької практики.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ «Державний ощадний банк України» просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, посилаючись на те, що позивачем не наведено жодного обґрунтування, не надано жодних належних та допустимих доказів введення його в оману чи порушення його прав банком при підписанні заяви та укладення договору.

Представник відповідача зазначає, що позивач з моменту укладення договору та відкриття карткового рахунку користується ним та платіжною карткою, що свідчить про те, що сторони досягли всіх істотних умов договору, а позивачу була надана повна інформація стосовно всіх істотних умов договору.

Також представник відповідача вважає, що позивачем пропущений строк позовної давності, оскільки договір був укладений у 2015 році, а з даним позовом позивач звернувся до суду у січні 2022 року.

ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленим про день та час розгляду апеляційної скарги, у судове засідання не з`явився, судова повістка-повідомлення, направлена на його поштову адресу, зазначену у апеляційній скарзі, повернулася до апеляційного суду без вручення, з відміткою листоноші «адресат відсутній за вказаною

адресою» (с.с. 169-170).

Згідно ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів, надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Виходячи із зазначених норм процесуального права, вважається, що судове повідомлення вручено ОСОБА_1 , тому відповідно до положень ст. 372 ЦПК України колегія суддів провела судовий розгляд у відсутність позивача.

Також колегія суддів врахувала клопотання позивача, зазначене у апеляційній скарзі, про розгляд справи у його відсутність.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача - адвоката Калюжного С.С., який заперечував проти апеляційної скарги, підтримавши доводи відзиву на апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що 19 грудня 2015 року ОСОБА_1 підписано заяву про приєднання №2581710 до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки) у ПАТ «Державний ощадний банк України» (с.с. 4-5).

Згідно пункту 3.1. заяви шляхом підписання цієї заяви ОСОБА_1 беззастережно приєднався до Договору в редакції, яка на день підписання цієї заяви на приєднання розміщена на інтернет-сторінці Банку www.oschadbank.ua та уклав з банком договір, складовою частиною якого є умови договору банківського рахунку.

Відповідно до умов договору банк відкриває на ім`я клієнта поточний рахунок № НОМЕР_1 у гривні України, операції за яким можуть здійснюватися з використанням електронного платіжного засобу (картка/платіжна картка) за дебетовою-кредитною схемою ( пункт 3.2. заяви).

Пунктом 3.4.2. заяви визначено, що банк надає клієнту платіжну картку типу Mastercard Debit Standard та конверт до неї з ПІН-кодом.

Заява містила блок з умовами про відкриття вкладного рахунку за допомогою системи ДБО та на встановлення відновлювальної кредитної лінії (блок 4 та блок 6).

У пункті 5.1. заяви визначено, що ця заява про приєднання є невід`ємною частиною договору. Підписанням цієї заяви про приєднання клієнт підтверджує, що між ним та банком досягнуто згода щодо всіх істотних умов договору, які передбачені чинним законодавством України для такого роду договорів та достовірність даних, в тому числі персональних, вказаних в цій Заяві про приєднання.

Клієнт запевняє банк, що із змістом Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою правління Національного банку України № 492 від 12.11.2003 року (зі змінами) ознайомлений та розуміє, що вимоги цієї інструкції для нього обов`язкові. Клієнт також підтверджує, що йому відомо про те, що рахунок забороняється використовувати для проведення операцій, пов`язаних із здійсненням підприємницької діяльності (пункт 5.3. заяви).

У пункті 5.5. заяви зазначено, що клієнт підтверджує, що отримав, ознайомився і погоджується із Правилами користування карткою, тарифами, які діють на дату підписання цієї заяви про приєднання.

21 грудня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до банку із заявою про анулювання встановлення відновлювальної кредитної лінії по його рахунку.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з безпідставності заявлених вимог, оскільки спірний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних його умов, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Частиною 1 статті 1066 ЦК України визначено, що за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжною карткою є електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду карти, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

Держателем такого платіжного засобу є фізична особа, яка на законних підставах використовує спеціальний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного спеціального платіжного засобу.

Згідно зі ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ст.203 ЦК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 червня 2020 року в справі N 177/1942/16-ц вказано, що "наявність підстав для визнання договору недійсним має встановлюватися судом на момент його укладення. Тобто, недійсність договору має існувати в момент його укладення, а не в результаті невиконання чи неналежного виконання зобов`язань, що виникли на підставі укладеного договору. Невиконання чи неналежне виконання зобов`язань, що виникли на підставі оспорюваного договору, не є підставою для його визнання недійсним".

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 зазначав, що спірний договір укладений з порушенням вимог статей 18 та 19 Закону України «Про захист прав споживачів», так як йому не була надана повна та достовірна інформація з приводу

укладеного договору. Також позивач посилався на те, що відповідач ввів його в оману щодо обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017) продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Аналізуючи норму статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Згідно із частиною третьою статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема,умови договору про:

1) звільнення або обмеження юридичної відповідальності продавця (виконавця, виробника) у разі смерті або ушкодження здоров`я споживача, спричинених діями чи бездіяльністю продавця (виконавця, виробника);

2) виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов`язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов`язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника);

3) встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця;

4) надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв`язку з розірванням або невиконанням ним договору;

5) встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором;

6) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір із споживачем на власний розсуд, якщо споживачеві таке право не надається;

7) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права не повертати кошти на оплату ненаданої продукції у разі розірвання договору з ініціативи продавця (виконавця, виробника);

8) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір, укладений на невизначений строк із споживачем без повідомлення його про це, крім випадків, установлених законом;

9) установлення невиправдано малого строку для надання споживачем згоди на продовження дії договору, укладеного на визначений строк, з автоматичним продовженням такого договору, якщо споживач не висловить відповідного наміру;

10) установлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору;

11) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі;

12) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку

змінювати характеристики продукції, що є предметом договору;

13) визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору;

14) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права визначати відповідність продукції умовам договору або надання йому виключного права щодо тлумачення договору;

15) обмеження відповідальності продавця (виконавця, виробника) стосовно зобов`язань, прийнятих його агентами, або обумовлення прийняття ним таких зобов`язань додержанням зайвих формальностей;

16) встановлення обов`язку споживача виконати всі зобов`язання, навіть якщо продавець (виконавець, виробник) не виконає своїх;

17) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права передавати свої права та обов`язки за договором третій особі, якщо це може стати наслідком зменшення гарантій, що виникають за договором для споживача, без його згоди.

Позовна заява ОСОБА_1 не містить обґрунтування, які саме пункти укладеного ним з банком договору є несправедливими і стосовно яких саме істотних умов договору він був введений в оману представником банку при підписані заяви.

У частині першій статті 230 ЦК України передбачено, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Тлумачення статті 230 ЦК України свідчить, що під обманом розуміється умисне введення в оману сторони правочину його контрагентом щодо обставин, які мають істотне значення. Тобто при обмані завжди наявний умисел з боку другої сторони правочину, яка, напевно знаючи про наявність чи відсутність тих чи інших обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї, спрямовує свої дії для досягнення цілі - вчинити правочин. Обман може стосуватися тільки обставин, які мають істотне значення (абзац 2 частини першої статті 229 ЦК України).

Обман, що стосується обставин, які мають істотне значення, має доводитися позивачем як стороною, яка діяла під впливом обману. Отже, стороні, яка діяла під впливом обману, необхідно довести: по-перше, обставини, які не відповідають дійсності, але які є істотними для вчиненого нею правочину; по-друге, що їх наявність не відповідає її волі перебувати у відносинах, породжених правочином; по-третє, що невідповідність обставин дійсності викликана умисними діями другої сторони правочину.

У статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає, зокрема будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Якщо підприємницька практика спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, така практика вводить в оману стосовно: 1) основних характеристик продукції, таких як: її наявність, переваги, небезпека, склад, методи використання, гарантійне обслуговування, метод і дата виготовлення або надання, поставка, кількість, специфікація, географічне або інше походження, очікувані результати споживання чи результати та основні характеристики тестів або перевірок товару; 2) будь-яких застережень щодо прямої чи опосередкованої підтримки виробником продавця або продукції; 3) ціни або способу розрахунку ціни чи наявності знижок або інших цінових переваг; 4) потреби у послугах, заміні складових чи

ремонті; 5) характеру, атрибутів та прав продавця або його агента, зокрема інформації про його особу та активи, кваліфікацію, статус, наявність ліцензії, афілійованість та права інтелектуальної або промислової власності, його відзнаки та нагороди; 6) права споживача або небезпеки, що йому загрожує. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

У частинах першій, третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд першої інстанції встановив, що на момент укладення спірного договору сторонами досягнуто згоди з усіх його істотних умов; сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі.

Також матеріалами справи підтверджується і зазначається у позовній заяві, що умови укладеного договору виконувалися сторонами належним чином до 18 листопада 2020 року, до часу, коли, на думку позивача, відбулося несанкціоноване списання грошових коштів з його рахунку.

Разом з цим, вказані обставини не є підставою для визнання недійсним укладеного договору, а підлягають доказуванню при розгляді позову про повернення безпідставно списаних грошових коштів, який, за твердженням позивача, перебуває на розгляді у суду.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження несправедливості умов укладеного договору, введення його в оману щодо обставин, які впливали на вчинення ним оспорюваного правочину та не надав доказів на підтвердження ведення відповідачем нечесної підприємницької практики.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачу не був наданий примірник договору, він не був ознайомлений з повним текстом договору, у тому числі з додатками до договору та тарифами, не є підставою для визнання договору недійсним.

Пунктом 5.5. заяви про приєднання № 2581710 позивач підтвердив, що отримав, ознайомився і погодився із Правилами користування карткою, тарифами, які діють на дату підписання заяви про приєднання.

У пункті 4.2. розділу IV Загальної частини договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб зазначено, що укладаючи цей договір клієнт та банк приймають на себе всі обов`язки та набувають всіх прав, що передбачені договором. Підписанням заяви про приєднання клієнт беззастережно підтверджує, що на момент укладення договору він ознайомився з повним текстом договору, в тому числі з додатками до договору та тарифами, повністю зрозумів його зміст та погоджується з усіма умовами договору, а також отримав примірник договору.

Отже, підписавши заяву про приєднання, позивач підтвердив, що отримав примірник договору. Крім того, позивач не був позбавлений можливості звернутися до відповідача із заявою про надання йому примірника договору або ознайомитися з ним на інтернет-сторінці банку.

Позивачем не зазначено, що умови договору, які містяться у тексті, який розміщений на інтернет-сторінці банку, або який наданий суду суперечать умовам, з якими він був ознайомлений при укладенні договору.

Також позивачем не зазначено, які саме умови договору могли стати підставою для

відмови ним укласти спірний договір.

Доводи апеляційної скарги, що судом не була врахована та обставина, що при укладенні договору він не мав можливості уважно прочитати текст заяви, про що свідчить його скарга від 21 грудня 2015 року, на думку колегії суддів, не може бути підставою для визнання договору недійсним, оскільки у заяві позивача від 21 грудня 2015 року на адресу банку зазначене прохання анулювати встановлення відновлювальної кредитної лінії за його рахунком. Однак, вимог про відмову від укладеного договору банківського рахунку або про розірвання договору у заяві не зазначено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно застосовані норми матеріального права та не допущено порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення суду, недостатнє обґрунтування рішення суду усунуто у тексті даної постанови і не є підставою для скасуванню рішення суду, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції не встановлено.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Оболонського районного суду міста Києва від 9 серпня 2022 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 11 травня 2023 року.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.А. Семенюк