Провадження № 2/127/3012/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.08.2022 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі: головуючого судді Жмудя О.О., при секретарі Матвеєвої А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , яка діє інтересах ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням,-

В С Т А Н О В И В:

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшла позовна заява ОСОБА_1 , яка діє інтересах ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Позов мотивовано тим, що 16.12.2020 близько 16 год. 00 хв. ОСОБА_3 керуючи технічно-справним автомобілем «Skoda Octavia Tour», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись автодорогою сполученням Стрий-Тернопіль-Кропивницький-Знам`янка» у напрямку м. Вінниця у с. Писарівка Вінницького району Вінницької області зі швидкістю, яка перевищує максимально дозволену швидкість руху у населених пунктах, не врахував дорожню обстановку та маючи об`єктивну можливість виявити на своїй смузі руху перешкоду для руху у вигляді нерухомого автомобіля «Аudі Q 5», державний номерний знак НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_4 на праві власності під керуванням ОСОБА_2 , який внаслідок розкидання транспортних засобів здійснив виїзд на зустрічну ліву смугу руху, де відбулося вторинне зіткнення автомобіля «Аudі Q 5» та контейнеровоза «МАN TGA 26.400», державний номерний знак НОМЕР_3 з причепом «КОGEL», державний номерний знак НОМЕР_4 , під керуванням ОСОБА_5 .

В результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «Аudі Q 5» ОСОБА_6 від отриманих травм загинув на місці події. В зв`язку з цим, слідчим СУ ГУ Національної поліції у Вінницькій області відкрито кримінальне провадження, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16.12.2020 за №0000432.

21.05.2021 Вінницьким районним судом Вінницької області було ухвалено вирок у справі №128/545/21, згідно якого ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді 4-х років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 2 роки. На підставі ст. 75 КК України відповідача звільнено від відбуття основного покарання та визначено іспитовий строк тривалістю в 2 роки. За висновком суду в згаданій дорожній обстановці в діях ОСОБА_3 вбачається невідповідність дій вимогам п.п. 12.3, 12.4, 13.1 Правил дорожнього руху. Дії останнього, які не відповідали вимогам п. 12.3 Правил дорожнього руху з технічної точки зору знаходяться у причинному зв`язку з виникненням події даної ДТП.

В подальшому, нанесені травми скоєним відповідачем ДТП мали негативні наслідки, пов`язані з розладом здоров`я позивача: з моменту нанесеної травми позивач постійно відчуває біль в нозі та хребті під час ходи.

Відповідно, з 07.06.2021 по 18.06.2021 позивач знаходився на стаціонарному лікуванні у КНП «Вінницька міська клінічна лікарня №1» із скаргами на стійкий помірно-виражений больовий синдром з легким порушенням стато-кінетичної функції хребта (додаток №5).

Позивачу проведено лікування, рекомендовано санаторно-курортне лікування в Хмільнику, видано виписку із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого неврологічного відділення №1894.

Отже, діями відповідача позивачу завдано немайнових втрат, спричинених моральними та фізичними стражданнями.

Півроку страждання та думок, що автомобіль тестя втрачено, викликає переживання та емоційну напругу. Позивач постійно згадує момент аварії, важко переживає смерть друга - пасажира автомобіля ОСОБА_6 . Позивачу важко виконувати повсякденні обов`язки, знаходиться в постійному стані відчуття фізичного болю, що підтверджується випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого неврологічного відділення №1894.

Відсутність сімейного автомобіля спричинило порушення звичайного ритму життя.

У позивача значно погіршився психологічний та фізичний стан, що додає моральних страждань. Окрім того, батьки та рідні позивача мешкають у сільській місцевості, тому позивач не має можливості приділяти їм увагу у звичному режимі, внаслідок чого перебуває в стані нервозності, дратівливості.

З моменту дорожньо-транспортної пригоди пройшло більше півроку, а у позивача існує постійне побоювання щодо майбутнього стану здоров`я.

Наявність травми, як фізичної так і психологічної, свідчить про наявність як фізичних, так і душевних страждань. Останні, зокрема, полягають у порушенні звичайного ритму життя позивача.

Протиправними діями відповідача моральному здоров`ю позивача спричинено значної шкоди, тому що весь період намагання поновити порушене право, життя було перенасичене негативними емоціями, психічними переживаннями.

Зокрема, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Моральну шкоду позивачем оцінено в розмірі 100 000,00 грн. З метою досудового врегулювання спору позивач надіслав відповідачу вимогу про виплату вказаної суми, яка залишена без задоволення.

З огляду на викладене ОСОБА_2 звернувся до суду з цим позовом та просив стягнути з ОСОБА_3 на його користь на відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням у розмірі 100 000,00 грн., а також судові витрати.

Ухвалою суду від 31.08.2021 справу призначено до розгляду у загальному позовному провадженні. Окрім того, відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву.

22.10.2021 до суду надійшов відзив на позовну заяву, з якого вбачається, що відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог, оскільки вони є необґрунтованими та безпідставними. Зазначено, що ОСОБА_3 було притягнуто до кримінальної відповідальності за вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, де злочином є порушення правил безпеки дорожнього руху що спричинило смерть потерпілого. Таким чином, ОСОБА_2 шкоди в рамках вказаного кримінального правопорушення не було завдано та вироком суду цього не встановлено, оскільки порушення правил дорожнього руху в розумінні кримінального закону шкоди здоров`ю та життю позивачу не завдано. Позивач в якості потерпілого у кримінальному провадженні участі не приймав. Позивачем не доведено жодними доказами в чому полягають його моральні страждання, з яких міркувань він виходив визначаючи суму моральної шкоди в 100 000,00 грн., які докази його моральних страждань. На думку представника відповідача, посилання позивача на те, що моральну шкоду йому завдано кримінальним правопорушенням є безпідставне, оскільки воно не ґрунтується на нормах чинного законодавства. Щодо відшкодування правничої допомоги, то представник зазначила, що до позову не додано оригінал прибуткового касового ордеру встановленого зразка про оплату витрат на правничу допомогу. Разом з тим, в зв`язку зі зверненням ОСОБА_2 до суду з цим позовом, ОСОБА_3 поніс витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 15 000,00 грн. Детальний опис про надані послуги в галузі права представником клієнту буде надано до судових дебатів або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. Просила відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 та вирішити питання розподілу судових витрат.

08.11.2021 до суду надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, відповідно до якої представник позивача просить відзив відхилити.

Ухвалою суду від 09.12.2021 закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до розгляду по суті.

В судове засідання сторони по справі не з`явились, надали суду заяви про розгляд справи у їх відсутність. Представник позивача просила позовні вимоги задовольнити, представник відповідача відмовити у їх задоволенні.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку про те, що позов слід задовольнити частково з таких підстав.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Зі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 судом встановлено, що автомобіль марки «Audi», моделі «Q 5», універсал-В, легковий, 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , зареєстровано за ОСОБА_4 .

Вироком Вінницького районного суду Вінницької області від 21.05.2021 року у справі №128/545/21, який набрав законної сили, ОСОБА_3 було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді 4-х років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 2 роки. На підставі ст. 75 КК України його звільнено від відбування основного покарання, визначивши іспитовий строк тривалістю в 2 роки.

Вказаним вироком встановлено, що ОСОБА_3 близько 16 год. 00 хв. 16.12.2020 року, керуючи технічно-справним автомобілем «Skoda Octavia Tour», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись автодорогою сполученням Стрий-Тернопіль-Кропивницький-Знам`янка» у напрямку м. Вінниця у с. Писарівка Вінницького району Вінницької області зі швидкістю, яка перевищує максимально дозволену швидкість руху у населених пунктах, не врахував дорожню обстановку та, маючи об`єктивну можливість виявити на своїй смузі руху перешкоду для руху у вигляді нерухомого автомобіля «Audi Q 5», державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 , який із увімкненим лівим покажчиком повороту, надавав дорогу зустрічним транспортним засобам для подальшого здійснення маневру повороту ліворуч, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, не дотримався безпечної дистанції та безпечного інтервалу, допустив зіткнення керованого ним автомобіля із автомобілем «Audi Q 5», який внаслідок розкидання транспортних засобів здійснив виїзд на зустрічну ліву смугу руху, де відбулося вторинне зіткнення автомобіля «Audi Q 5» та контейнеровоза «MAN TGA 26.400», державний номерний знак НОМЕР_3 з причепом «KOGEL», державний номерний знак НОМЕР_4 під керуванням ОСОБА_5 . Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «Audi Q 5» ОСОБА_6 від отриманих травм загинув на місці події. Відповідно до висновку автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи № СЕ-19/102-21/421-ІТ від 16.01.2021 зіткнення автомобіля «Skoda Octavia Tour», державний номерний знак НОМЕР_6 та автомобіля «Audi Q 5», державний номерний знак НОМЕР_2 сталося на проїзній частині автодороги сполученням «Стрий-Тернопіль-Кропивницький-Знам`янка» на лівій смузі руху в напрямку м. Вінниця в районі початку концентрованого осипу уламків. Зіткнення автомобіля «Audi Q 5», державний номерний знак НОМЕР_2 та автопоїзда в складі автомобіля «MAN TGA 26.400», державний номерний знак НОМЕР_3 та напівпричепа «KOGEL», державний номерний знак НОМЕР_4 сталося на проїзній частині автодороги сполученням «Стрий-Тернопіль-Кропивницький-Знам`янка» на лівій смузі руху в напрямку м. Немирів в районі злому слідів гальмування. У ситуації, яка склалася, водій автомобіля «Skoda Octavia Tour», державний номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_3 мав технічну можливість попередити зіткнення з автомобілем «Audi Q 5», державний номерний знак НОМЕР_2 шляхом термінового гальмування з зупинкою автомобіля «Skoda Octavia Tour» до місця зупинки автомобіля «Audi Q 5», в момент зупинки останнього, при русі в попутному напрямку в межах однієї смуги руху, тобто шляхом виконання вимог п.п. 12.3, 13.1 Правил дорожнього руху. В заданій дорожній обстановці в діях водія автомобіля «Skoda Octavia Tour», державний номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_3 вбачається невідповідність дій вимогам п.п. 12.3, 12.4, 13.1 Правил дорожнього руху. Дії водія «Skoda Octavia Tour» ОСОБА_3 , які не відповідали вимогам п. 12.3 Правил дорожнього руху з технічної точки зору знаходяться у причинному зв`язку з виникненням події даної дорожньо-транспортної пригоди. Таким чином, ОСОБА_3 за вищевикладених обставин порушив вимоги п.п. 12.3, 12.4, 13.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (зі змінами та доповненнями), згідно яких:

1) п. 12.3 «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди».

2) п. 12.4 «У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.».

3) п. 13.1 «Водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу».

Порушення водієм ОСОБА_3 вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху з технічної точки зору перебуває у причинному зв`язку з виникненням події дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками - настанням смерті потерпілого ОСОБА_6 .

Також зі змісту даного вироку вбачається, що ОСОБА_3 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України визнав повністю, розкаявся у скоєному.

Частиною 6 ст. 82 ЦПК України визначено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Європейський суд з прав людини в пунктах 33, 34 рішення від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основновоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів. Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до остаточного рішення суду.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 1338/16 від 11.01.2021, на підставі судово-медичного обстеження ОСОБА_2 виявлено тілесні ушкодження: поверхнева забита рана в тім`яній ділянці по центру та трохи ліворуч, синець та садно в лобній ділянці зліва, синець в ділянці нижньої щелепи справа; синці на передній поверхні грудної клітини центру, на правому плечі з переходом ділянку проекції правого ліктьового суглобу в ділянці проекції лівого ліктьового суглобу з переходом ліве передпліччя, на передній черевній стінці зліва, в поперековій ділянці праворуч, з переходом на сідницю, в поперековій ділянці ліворуч, на лівому стегні, в ділянках проекцій правого та лівого колінних суглобів; забій (масивний синець та садна) правого стегна, синець та садна на лівій гомілці; садна на правому стегні, на правій та лівій кистях, в ділянці язика.

Вказані тілесні ушкодження у ОСОБА_2 виникли від дії тупого твердого предмету (предметів), за давністю утворення відповідають терміну, вказаному в постанові про призначення експертизи про призначення експертизи - 16.12.2020, за ступенем тяжкості належать:

поверхнева забита рана в тім`яній ділянці по центру та трохи ліворуч, синець та садно в лобній ділянці зліва, синець в ділянці нижньої щелепи справа; синці на передній поверхні грудної клітини по центру, на правому плечі з переходом на ділянку проекції правого ліктьового суглобу, в ділянці проекції лівого ліктьового суглобу з переходом ліве передпліччя, на передній черевній стінці зліва, в поперековій ділянці праворуч, з переходом на сідницю, в поперековій ділянці ліворуч, на лівому стегні, в ділянках проекцій правого та лівого колінних суглобів; синець та садна на лівій гомілці; садна на правому стегні, на правій та лівій кистях, в ділянці язика - до легких тілесних ушкоджень (п.2.3.5 "Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень", затверджених наказом №6 МОЗ України 17.01.1995р.);

забій (масивний синець та садна) правого стегна - до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний (більше 6, але не більше 21 дня) розлад для здоров`я (п.2.3.3. "Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень", затверджених наказом №6 МОЗ України 17.01.1995р).

Судом встановлено, що з 07.06.2021 по 18.06.2021, з 28.09.2021 по 04.10.2021, та з 22.01.2022 по 26.01.2022 позивач знаходився на стаціонарному лікуванні у КНП «Вінницька міська клінічна лікарня №1», що підтверджкється відповідними виписками із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого неврологічного відділення № 1894 від 18.06.2021, № 3378 від 04.10.2021, № 190 від 26.01.2022.

З метою досудового врегулювання спору представником позивача було надіслано відповідачу лист з проханням відшкодувати ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 100 000,00 грн., який було залишено без виконання.

В силу ч. 1 ст. 1177 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Відповідно до ст. 128 КПК України особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, враховуючи визначений ч. 6 ст. 82 ЦПК України принцип, в силу того, що позивач не пред`являв цивільного позову в кримінальному провадженні має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства, правомірно звернувся до суду із даним позовом у порядку цивільного судочинства про відшкодування шкоди, завданої злочинними діями ОСОБА_3 і саме він має нести відповідальність за завдану позивачу моральну шкоду. З урахуванням зазначеного, суд погоджується у повній мірі з наведеними позивачем доказами на підтвердження заподіяння йому відповідачем шкоди, внаслідок злочинних дій, а також обставин, при яких така шкода була заподіяна.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Таким чином, ОСОБА_2 не обов`язково повинен був отримати статус потерпілого в рамках кримінального провадження з метою отримання відшкодування за завдану матеріальну шкоди. Він має можливість на реалізацію свого право і шляхом подачі позову.

Враховуючи викладене, суд не приймає до уваги твердження представника відповідача про те, що оскільки позивач в якості потерпілого у кримінальному провадженні участі не приймав, то відповідно і шкода завдана кримінальним правопорушенням йому завдана не була.

Слід відзначити, що вироком Вінницького районного суду Вінницької області від 21.05.2021 року у справі №128/545/21 було встановлено неправомірність дій відповідача під час дорожньо-транспортної пригоди та знаходження їх у причинному зв`язку з виникненням події даної дорожньо-транспортної пригоди.

Також проаналізувавши докази, наявні в матеріалах справи, суд прийшов до переконання про наявність причинного зв`язку між неправомірними діями ОСОБА_3 та шкодою завданою ОСОБА_2 під час вчинення дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно із ч.1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно зі ст.ст. 22, 23 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Пунктом 5 даної Постанови роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Зобов`язання відшкодувати моральну шкоду виникає за наявності: а) моральної шкоди як наслідку порушення особистих немайнових прав або посягання на інші нематеріальні блага; б) неправомірних рішень, дій чи бездіяльності заподіювача шкоди; в) причинного зв`язку між неправомірною поведінкою і моральною шкодою; г) вини заподіювача шкоди.

Вказані підстави відшкодування моральної шкоди частково знайшли своє підтвердження під час розгляду справи. Так, вина та неправомірність дій заподіювача шкоди підтверджена, спричинення моральної шкоди частково встановлено та наявність причинного зв`язку між ними.

Враховуючи обставини справи, беручи до уваги принципи, які повинні враховуватись при стягненні моральної шкоди, суд вважає, що розмір моральної шкоди, який вказаний позивачем у розмірі 100 000,00 грн., є завищеним. Так, розмір відшкодування має бути співмірним з нанесеною моральною шкодою. Крім того, відшкодування моральної шкоди не може бути засобом отримання доходу.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів.

Слід зазначити, що розмір заявленої позивачем моральної шкоди (100 000,00 грн.) не відповідає обсягу його страждань внаслідок протиправних дій водія ОСОБА_3 .

З огляду на вказане вище, суд вважає, що позивачу було завдано моральну шкоду на суму 50 000,00 грн., яка полягає у душевних переживаннях та стражданнях; порушенні нормального життєвого ритму позивача, а також витрачанні часу для звернення в суд за захистом своїх прав. Даний розмір моральної шкоди буде відповідною і достатньою грошовою компенсацією за завдану відповідачем моральну шкоду позивачу.

В рішенні ЄСПЛ від 28.05.1985 р. у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі», зазначається, що «з огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте розумно припустити, що особи, які…зіткнулися з проблемами...можуть зазнати страждань і тривоги». Звідси випливає, що фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути як таке розумне припущення про природність їх виникнення за подібних обставин.

Разом з тим, у рішеннях Європейського суду з прав людини від 25 липня 2001 року у справі «Перна проти Італії», від 09 лютого 2007 року «Білуха проти України», зазначено, що в окремих випадках визнання судом порушення саме по собі становить достатньо справедливу сатисфакцію за моральну шкоду, завдану особі.

Отже, вина ОСОБА_3 в скоєнні ДТП підтверджена вироком суду, який набрав законної сили, тому вимога позивача про відшкодування моральної шкоди є законною, проте підлягає частковому задоволенню, відповідно до її співмірності зі спричиненою шкодою.

При подачі позову до суду позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 1 000,00 грн. за вимогу про відшкодування моральної шкоди, тому відповідно до ст. 141 ЦПК України, сума сплаченого судового збору підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог. В іншій частині судовий збір слід залишити за позивачем.

Щодо вимоги позивача про відшкодування витрат на правничу допомогу в розмірі 7898,28 грн., то вона підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

За ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі витрати на професійну правничу допомогу.

Положенням п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Слід відзначити, що витрати на професійну правничу допомогу є видом судових витрат і всі норми процесуального кодексу, які стосуються судових витрат відносяться також до витрат на професійну правничу допомогу.

Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмету доказування у справі. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Витрати повинні бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволені таких вимог.

До суду на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано: договір про надання правничої допомоги № 25-БВ від 07.06.2021, ордер, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, попередній розрахунок судових витрат від 07.07.2021, акт виконаних робіт від 18.06.2021, який містить перелік виконаних робіт, кількість витрачених адвокатом годин, та квитанцію № 25-БВ від 07.06.2021 на суму 7 898,28 грн.

Відповідачем не надано суду жодного належного та допустимого доказу щодо неспівмірності витрат позивача на правничу допомогу.

Суд не приймає до уваги твердження представника відповідача про те, що позивачем не додано до позову оригіналу прибуткового касового ореду встановленого зразка про сплату витрат на правничу допомогу, з наступних підстав.

Долучена позивачем до позову квитанція про оплату гонорару підписана адвокатом та на ній проставлено печатку АО «ІДА-ТЕН».

Відповідно до положень статті 14 ПК України адвокати здійснюють незалежну професійну діяльність. У свою чергу, Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» не наводить форму та вимоги до документа, що підтверджує оплату гонорару (винагороди) адвокату. Закон України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», Положення №13 та Положення №148 не визначають порядок здійснення розрахунків адвокатом зі своїм клієнтом за готівку, оскільки не поширюються на осіб, що здійснюють незалежну професійну діяльність.

Отже, законодавством України не встановлено відповідних вимог до розрахункового документа, який повинен надати адвокат при сплаті клієнтом послуг, а також не встановлено форму такого документа.

Враховуючи наведене та той факт, що відкриття власного рахунку не є обов`язком адвоката, суд дійшов висновку, що адвокат може видати клієнту на його вимогу складений в довільній формі документ (квитанція, довідка, тощо) який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта.

Аналогічний висновок міститься в постанові Верховного Суду від 16.04.2020 року у справі №727/4597/19.

Також слід зазначити, що статтею 137 ЦПК України не визначено конкретної форми документу, що надається до суду для підтвердження здійснення оплати витрат на оплату послуг адвоката.

Судом встановлено, що витрати понесені позивачем у зв`зку з розглядом цієї справи, витрати є фактичними, відповідають обсягу наданих послуг та виконаних робіт, неминучими (у зв`язку із виконанням умов договору про надання правничої допомоги), справа має для позивача важливе значення. Разом з тим, враховуючи пропорційність розміру задоволених позовних вимог (50%), суд дійшов висновку про часткове задоволення розміру витрат. Відтак підлягає стягненню з відповідача на користь позивача 3 949,14 грн. витрати на правничу допомогу.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 22, 23, 1167 ЦК України, ст.ст. 10, 12, 13, 76-82, 89, 137, 141, 259, 263-265, 352, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 , яка діє інтересах ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням у розмірі 50 000,00 грн. (п`ятдесят тисяч гривень 00 коп.).

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрати на оплату судового збору в розмірі 500,00 грн. (п`ятсот гривень 00 коп.) та витрати на правничу допомогу в розмірі 3 949,14 грн. (три тисячі дев`ятсот сорок дев`ять гривень 14 коп.).

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Згідно вимог ст. 265 ч. 5 п. 4 ЦПК України:

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_7 .

Представник позивача ОСОБА_1 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_8 .

Представник відповідача: ОСОБА_7 , місцезнаходження: АДРЕСА_4 .

Повний текст рішення суду складений 09.09.2022.

Суддя О.О. Жмудь