Ухвала

29 грудня 2022 року

м. Київ

справа № 127/12703/21

провадження № 61-12825ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Мартєва С. Ю.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 03 грудня 2021 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 25 лютого 2022 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

20 травня 2021 року АТ «Альфа-Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості у розмірі 157 368,87 грн.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 03 грудня 2021 року позов АТ «Альфа-Банк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за кредитним договором від 30 вересня 2019 року станом на 06 квітня 2021 року в розмірі 157 368,87 грн, з яких: 150 969,14 гривень - заборгованість за тілом кредиту, 270,55 грн - заборгованість за відсотками, 6 129,18 грн - неустойка за період з 01 травня 2020 року до 06 квітня 2021 року, а також 2 270,00 гривень судового збору.

Вінницький апеляційний суд постановою від 25 лютого 2022 року рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 03 грудня 2021 року скасував в частині задоволення позовних вимог щодо стягнення неустойки та розподілу судових витрат. Ухвалив в цій частині нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог про стягнення неустойки у розмірі 6 129,18 грн відмовив. Стягнув з відповідача на користь позивача грошові кошти у розмірі 2 268,71 грн судового збору за подання позовної заяви та 132,45 грн - за подання апеляційної скарги. В іншій частині рішення суду залишив без змін.

13 грудня 2022 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 03 грудня 2021 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 25 лютого 2022 року.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки скарга подана на судові рішення у малозначній справі, які не підлягають касаційному оскарженню.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частиною дев`ятою статті 19 ЦПК України передбачено, що для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» передбачено, що у 2022 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць установлено в розмірі з 01 січня 2022 року 2 481 грн.

Ціна позову у даній справі становить 157 368,87 грн, що станом на 01 січня 2022 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 481 грн х 100 = 248 100 грн).

Отже, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.

На обґрунтування підстав перегляду в касаційному порядку судових рішень, ухвалених у малозначній справі, заявник посилається на те, що касаційна скарга стосується питання, яке має значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки у спірних правовідносинах відбулося нарахування відсотків на відсотки внаслідок підвищення кредитного ліміту без відома позичальника, у якого вже є заборгованість за договором. Крім того, справа має значення для заявника, оскільки з врахуванням повернутих ним коштів борг перед банком збільшився у чотири рази. Таким чином уразі виконання оскаржуваного судового рішення з заявника буде стягнута значна сума грошових коштів, що може негативно відобразитися на його фінансовому становищі.

Проте, такі доводи не заслуговують на увагу, оскільки зводяться до незгоди заявника з оскаржуваним судовим рішенням та не відображають протилежність у застосуванні норми права судами у подібних правовідносинах, а тому заявником не доведено значимість розгляду цієї касаційної скарги для формування єдиної правозастосовчої практики. Винятковість цієї справи для заявника також зводиться до суб`єктивного ставлення до результату розгляду спірних правовідносин, що не є безумовною підставою для відкриття касаційного провадження у малозначній справі.

Таким чином, заявником не доведено потребу для перегляду у касаційному порядку судових рішень, ухвалених у малозначній справі.

При цьому, застосування передбаченого законодавством порогу ratione valoris (ціна позову) для подання скарг до Верховного Суду є правомірною та обґрунтованою вимогою, враховуючи саму суть повноважень Верховного Суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 36.

Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі - Суд) згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).

Суд вказує, що важко погодитись з тим, що Верховний Суд, у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволяло йому відфільтровувати справи, що надходять на розгляд до нього, зобов`язаний враховувати помилки, яких припустилися суди нижчої інстанції при визначенні того, чи надавати доступ до нього. Ухвалення іншого рішення могло б суттєво завадити роботі Верховного Суду і унеможливило б виконання Верховним Судом своєї особливої ролі. У практиці Суду вже підтверджувалося, що повноваження Верховного Суду визначати свою юрисдикцію не можуть обмежуватися у такий спосіб (п. 122 рішення у справі «Zubac v. Croatia» (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року.

Верховний Суд зауважує, що застосування критерію малозначності справи в цій справі було передбачуваним, справу розглянули суди двох інстанцій в межах своїх повноважень, заявник не переконав у наявності інших виключних обставин, які за положеннями Кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи.

З урахуванням того, що ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, які не підлягають касаційному оскарженню, то у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 03 грудня 2021 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 25 лютого 2022 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І. В. Литвиненко

А. І. Грушицький

С. Ю. Мартєв