Справа №752/4921/15-ц
Провадження №4-с/752/157/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2022 року м. Київ

Голосіївський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді Кордюкової Ж.І.,

за участю секретаря Венгерчук В.В.,

заявника ОСОБА_1 ,

представника заявника ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 , заінтересована особа Голосіївський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», про визнання незаконними дій державного виконавця у виконавчому провадженні та скасування постанови про арешт майна боржника, -

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Гапека Тетяна Валеріївна в інтересах ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою про визнання незаконними дій державного виконавця у виконавчому провадженні та скасування постанови про арешт майна боржника, заінтересована особа Голосіївський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк».

В обґрунтування скарги посилається на те, що в провадженні суду знаходилась цивільна справа №752/4921/15 за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

14.05.2015 було ухвалено заочне рішення, яким стягнуто на користь банку заборгованість за кредитом в розмірі 8611,53 доларів США, що в еквіваленті становить 197117,92 грн. , та судовий збір в розмірі 243,60 грн.

21.08.2015 державним виконавцем ВДВС Голосіївського РУЮ у місті Києві було відкрито виконавче провадження, 21.08.2015 накладено арешт на майно боржника та встановлено заборону його відчуження, а 22.06.2017 виконавчий документ був повернутий стягувачу.

Заборгованість перед банком ОСОБА_1 погасила в повному обсязі та станом на 21.03.2018 будь-яка заборгованість перед банком відсутня.

Про ухвалене заочне рішення та наявність виконавчого провадження ОСОБА_1 відомо не було, про зазначені рішення вона дізналась у нотаріуса, до якого звернулась за укладанням договору дарування належного їй майна.

Голосіївський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відмовив у знятті арешту з майна, що змусило ОСОБА_1 в травні 2021 звернутись з позовною заявою про скасування арешту майна.

21.04.2021 Голосіївський районний суд міста Києва відмовив у відкритті провадження за цим позовом та роз`яснив право звернутись до суду зі скаргою на дії державного виконавця. Зазначена ухвала була залишена без змін постановою Київського апеляційного суду від 20.07.2022.

Оскільки всі зобов`язання боржником перед банком виконані, то відсутні будь-які правові підстави для скасування наявності обтяжень нерухомого майна.

Копію постанови про арешт майна боржника ОСОБА_1 не отримувала, а про арешт майна державним виконавцем дізналась лише 28.10.2021 та в цей же день звернулась до Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) з заявою про його скасування. В кінці грудня 2021 року їй було відмовлено в скасуванні арешту майна. В січні 2022 року боржник звернулась з позовом до суду, проте 21.04.2022 їй було відмовлено у відкритті провадження у справі. 20.07.2022 Київський апеляційний суд залишив цю постанову без змін.

Вказані обставини зумовили пропуск строку на звернення зі скаргою на дії державного виконавця, а тому можуть бути визнані судом поважною причиною пропуску такого строку.

Просила суд:

визнати поважними причини пропуску строку на звернення до суду зі скаргою на дії державного виконавця та поновити пропущений строк на подання такої скарги;

визнати незаконними дії ВДВС Голосіївського РУЮ у місті Києві щодо винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 21.08.2015 у виконавчому провадженні №48493828;

скасувати постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 21.08.2015 у виконавчому провадженні №48493828.

В судовому засіданні заявник ОСОБА_1 підтримала скаргу та підтвердила доводи, викладені в ній. Додатково пояснила, що заборгованість перед банком вона добровільно погасила поза рамками виконавчого провадження.

Представник заявника адвокат Гапека Т.В. підтримала скаргу та підтвердила доводи, викладені в ній. Додатково пояснила, що заявниця є юридично неграмотною, що є також поважною причиною пропуску нею строку для звернення до суду зі скаргою, крім тих, що зазначені у скарзі.

Представник Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Танащук О.М. заперечувала проти задоволення скарги. Зазначила, що заявницею був пропущений строк на звернення до суду зі скаргою. Державний виконавець під час примусового стягнення коштів на користь банку діяв відповідно до Закону України «Про виконавче провадження». 21.08.2015 був накладений арешт на майно боржника ОСОБА_1 . В подальшому до суду не з`явилась.

Суд не приймає пояснення представника Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Задорожної Т.А., оскільки її повноваження не були підтверджені належним чином.

Представник заінтересованої особи Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до суду не з`явився.

Відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

В провадженні Голосіївського районного суду міста Києва суду знаходилась цивільна справа №752/4921/15-ц за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

14.05.2015 судом по справі №752/4921/15-ц було ухвалено заочне рішення, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» заборгованість за кредитом в розмірі 8611,53 доларів США, що в еквіваленті становить 197117,92 грн., та судовий збір в розмірі 243,60 грн. Рішення набрало законної сили 14.07.2015.

21.08.2015 головним державним виконавцем Голосіївського РВДВС міста Київ ГТУЮ у м. Києві Кузьменко Л.М. було відкрито виконавче провадження №48493828 щодо примусового виконання виконавчого листа, виданого Голосіївським районним судом міста Києва 21.07.2015 №752/4921/15-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ "Приватбанк" грошових коштів в сумі 197361,52 грн.

21.08.2015 головним державним виконавцем Голосіївського РВДВС міста Київ ГТУЮ у м. Києві Кузьменко Л.М. було винесено постанову про арешт майна боржника.

22.06.2017 старший державний виконавець Голосіївського РВДВС міста Київ ГТУЮ у м. Києві Верес В.В. повернув виконавчий документ стягувачу на підставі п.1 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» через відсутність майна у боржника.

Зазначені обставини підтверджуються інформацією про виконавче провадження №48493828 від 19.07.2022, копіями постанов від 21.08.2015 та від 22.06.2017.

Голосіївський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відмовив ОСОБА_1 у скасуванні арешту майна, оскільки у виконавчому провадженні не стягнуто виконавчий збір та витрати виконавчого провадження.

ОСОБА_1 не має заборгованості перед АТ КБ «Приватбанк» по кредитному договору від 28.02.2006, дата закриття кредиту 17.08.2017, що підтверджується довідкою АТ КБ «Приватбанк» від 17.08.2017 та від 21.03.2018.

18.02.2022 цивільну справу №752/4921/15-ц за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором було знищено, що підтверджується копією акту від 18.02.2022 №14.

21.04.2022 Голосіївський районний суд міста Києва відмовив ОСОБА_1 у відкритті провадження у цивільній справі за її позовом до Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), третя особа АТ КБ «Приватбанк» про зняття обтяження у вигляді арешту майна та роз`яснив право звернутись до суду зі скаргою на дії державного виконавця. Зазначена ухвала була залишена без змін постановою Київського апеляційного суду від 20.07.2022.

Положенням ст. 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 447 ЦПК України встановлено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Статтею 453 ЦПК України встановлено, що про виконання ухвали, постановленої за результатами розгляду скарги, відповідний орган державної виконавчої служби, приватний виконавець повідомляють суд і заявника не пізніше ніж у десятиденний строк з дня її одержання.

Статтею 57 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла станом на день накладення арешту на майно боржника) встановлено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом:

винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах;

винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї;

винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження;

проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Пунктом 2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла станом на день повернення виконавчого документа стягувачу) встановлено, що виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника (ч. 2 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла станом на день повернення виконавчого документа стягувачу).

Частиною 2 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, яка діє на день розгляду справи судом) визначено, що про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Частиною 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, яка діє на день розгляду справи судом) встановлені підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини.

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду (ч.5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, яка діє на день розгляду справи судом).

Згідно з абз.1 п. 20 р. ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02.04.2012, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу чи повернення виконавчого документа до суду, який його видав, виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, розмір авансового внеску, який підлягає поверненню стягувачу, а також наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, передбачені частиною першою статті 40 Закону.

Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Відповідно до ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Частиною 2 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, яка діє на день розгляду справи судом) визначено, що про зняття арешту з майна у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу чи повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який (яка) його видав(ла), державний виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, а також наслідки завершення відповідного виконавчого провадження (зняття арешту тощо).

Аналізуючи обставини, встановлені у судовому засіданні у сукупності з наданими доказами, суд приходить до висновку, що відсутні підстави для визнання незаконними дій ВДВС Голосіївського РУЮ у місті Києві щодо винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 21.08.2015 у виконавчому провадженні №48493828.

Судом не було встановлено, що під час примусового виконання виконавчого листа, виданого Голосіївським районним судом міста Києва 21.07.2015 №752/4921/15-ц, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ "Приватбанк" грошових коштів в сумі 197361,52 грн. державним виконавцем Голосіївського РВДВС міста Київ ГТУЮ у м. Києві постанову про арешт майна боржника було винесено з порушенням норм Закону України «Про виконавче провадження».

Під час розгляду скарги ні заявник, ні її представник не надали суду доказів, які б спростовували зазначений висновок суду і доводили протилежне. Подана ОСОБА_1 скарга також не містить жодних обґрунтувань незаконності дій державного виконавця під час винесення постанови про арешт майна від 21.08.2015.

За таких обставин, суд вважає, що скарга в цій частині є необґрунтованою, що має наслідком відмову в задоволенні вимоги про визнання незаконними дій ВДВС Голосіївського РУЮ у місті Києві щодо винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 21.08.2015 у виконавчому провадженні №48493828.

Щодо вимог заявниці скасувати постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 21.08.2015 у виконавчому провадженні №48493828 суд відзначає наступне.

ОСОБА_1 є стороною виконавчого провадження №48493828, а тому має право звернутись із скаргою на дії, бездіяльність або рішення виконавця в рамках даного виконавчого провадження. Під час здійснення даного виконавчого провадження на майно заявниці, як боржника, було накладено арешт, який не був скасований після завершення виконавчого провадження та повернення виконавчих документів стягувачу без виконання. Факт обтяження власності ОСОБА_1 є втручанням у вільне володіння майном, яке захищено Конституцією України та Протоколом №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, і може бути здійснено лише на підставі Закону.

Відсутність відкритого виконавчого провадження свідчить про відсутність правових підстав для продовження дії арешту майна боржника та, на думку суду, порушує права заявниці, як власника майна.

Суд вважає, що не зняття відповідачем арешту з майна боржника у виконавчому провадженні при поверненні виконавчого документа стягувачу є протиправною бездіяльністю органу державної виконавчої служби і порушене право позивача підлягає захисту шляхом зобов`язання відповідача зняти арешт з нерухомого майна.

Аналогічний висновок був зроблений Верховним Судом у постанові від 27.03.2020 у справі № 817/928/17 за подібними правовідносинами.

Враховуючи викладене, а також вимоги ОСОБА_1 , яка просила скасувати постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 21.08.2015 у виконавчому провадженні №48493828, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні скарги і в цій частині, оскільки заявницею обрано неналежний спосіб захисту порушеного права. Як зазначив суд, під час розгляду справи не було встановлено незаконності дій державного виконавця під час винесення постанови про арешт майна боржника, а також того, що цю постанову було винесено з порушенням норм Закону України «Про виконавче провадження».

Зазначене дає суду підстави зробити висновок про те, що постанова від 21.08.2015 року є законною, такою, що відповідає вимогам Закону України «Про виконавче провадження», а тому підстави для її скасування відсутні.

Суд вважає, що належним способом захисту порушених прав заявниці, як власника майна, є скасування арешту майна, проте з такою вимогою ОСОБА_1 до суду не зверталась, а суд відповідно до приписів ч.1 ст.13 ЦПК України розглядає скаргу в межах заявлених нею вимог.

Щодо вимог заявниці визнати поважними причини пропуску строку на звернення до суду зі скаргою на дії державного виконавця та поновити пропущений строк на подання такої скарги суд відзначає наступне.

Пунктом а) ч.1 ст. 449 ЦПК України встановлено, що скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

Частинами 1, 3, 4, 6, 8 ст. 127 ЦПК України встановлено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи.

Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), щодо якої пропущено строк.

Про поновлення або продовження процесуального строку суд постановляє ухвалу.

Ухвалу про відмову у поновленні або продовженні процесуального строку може бути оскаржено у порядку, встановленому цим Кодексом.

Вирішуючи питання про поновлення ОСОБА_1 строку для звернення до суду зі скаргою, суд відзначає, що нею дотримано вимоги ч.3 ст.127 ЦПК України та одночасно з клопотанням про поновлення процесуального строку подано скаргу на дії державного виконавця.

Також суд вважає, що доводи, наведені заявницею в обґрунтування поважності причин пропуску строку, заслуговують на увагу та приймаються судом як поважні, оскільки дійсно заявниця є юридично неграмотною особою, а дії, які вона послідовно вчиняла, були спрямовані на захист своїх прав. Також суд відзначає, що дії, спрямовані на захист своїх прав, ОСОБА_1 вчиняла під час дії карантину та військового стану в України, введеного 24.02.2022, що також значною мірою ускладнювало вчинення заявницею процесуальних дій в строки, визначені чинним ЦПК України.

За таких обставин суд вважає можливим визнати поважними причини пропуску строку на звернення до суду зі скаргою на дії державного виконавця та поновити ОСОБА_1 пропущений строк на подання такої скарги.

Керуючись ст.ст. 127, 447, 449, 451 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Визнати поважними причини пропуску строку ОСОБА_1 на звернення до суду зі скаргою на дії державного виконавця та поновити їй пропущений строк на подання такої скарги.

Скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення.

Повний текст ухвали складений 09.09.2022.

Суддя Ж. І. Кордюкова