Справа № 495/2760/21
№ провадження 2/495/635/2022
р і ш е н н я

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

08 вересня 2022 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого одноособово - судді Прийомової О.Ю.,

за участю секретаря Іванченко А.С., Саханова О.А., Мельник Ю.В.,

справа № 495/2760/21,

відповідача особисто ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Білгород-Дністровському Одеської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики,

представника позивача адвоката Павленко В.С.

В С Т А Н О В И В:

16 квітня 2021 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики, просить суд: стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором позики в розмірі 8930 доларів США та три проценти річних від простроченої суми в розмірі 32991,89 грн.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідач 01.03.2019 року взяв у позивача в борг грошові кошти в розмірі 8 930 доларів США, які обіцяв повернути 01.09.2019 року, на підтвердження чого власноручно написав та передав йому розписку.

Наполягає, що станом на день звернення до суду з відповідним позовом, зазначена в розписці сума боргу йому повернута не була.

На підставі усього вищевикладеного, позивач і звернувся до суду за захистом своїх прав.

Не погодившись з наведеними твердженнями позивача, від відповідача та його представника надійшов письмовий відзив від 15.06.2021 року та додаткові пояснення від 02.08.2021 року, згідно яких вони повністю не визнають позовні вимоги ОСОБА_2 та заперечують проти їх задоволення, з огляду на те, що розписка не містить відомостей про передачу позивачем грошових коштів та отримання їх відповідачем, з наданої позивачем в якості обґрунтування позову розписки не вбачається укладання між сторонами договору позики, тобто не виявлено справжню правову природу боргу, у розписці від 01.03.2019 відсутні обставини, за яких відповідач зобов`язаний повернути позивачу грошові кошти, умови отримання позичальником в борг, конкретизації строку повернення грошових коштів, тобто позивачем не доведено існування правовідносин позики.

З урахуванням наведеного вище, просив у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики відмовити.

Рух справи у суді

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 20.04.2021 року було прийнято позову заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 02.08.2021 року, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 29.09.2021 року.

Заяви, клопотанні, інші процесуальні дії у справі

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просить суд їх задовольнити з підстав наведених у позові.

Відповідач в судовому засіданні з позовними вимогами не згодний, зазначив, що повернув частково позивачу борг, не повернутою залишилася сума у розмірі 2190 доларів, однак письмових підтверджень вказаного не має, оскільки розписку при повернені коштів не брав.

Фактичні обставини, встановлені судом

Вислухавши представника позивача, відповідача, опитавши в якості свідка ОСОБА_3 , дослідивши матеріали справи, ретельно дослідивши докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що дійсно 01 березня 2019 року ОСОБА_1 склав письмову розписку, яку власноручно підписав.

Так, за умовами даної розписки, ОСОБА_1 зобов`язався виплатити до 01 вересня 2019 року ОСОБА_2 суму у розмірі 8930 доларів США.

Крім того, у розписці зазначено, що у разі несплати такої суми, у власність ОСОБА_2 переходить гараж, розташований за адресою: АДРЕСА_1 та автомобіль Мерседес 213/Р/.

Суть позову зводиться до того, що між сторонами склались правовідносини позики.

Разом з тим, у зв`язку з повним невиконанням відповідачем своїх боргових зобов`язань за таким правочином, позивач претендував на 3 % річних у відповідності до ст. 625 ЦК України.

Заперечуючи проти позовних вимог відповідач зазначив, що частину боргу повернув, не повернутою залишилася сума 2190 доларів США.

Нормативне обґрунтування

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 218 ЦК України, недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом.

Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

Відповідно до статті 1046 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором (частина перша статті 1049 ЦК України).

За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим.

Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої статті 1046 ЦК України).

Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та у порядку, що встановлені договором.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Отже, у частині першій статті 1048 ЦК України, що має диспозитивний характер, установлена презумпція оплатності позики, яка діє за умов, якщо безоплатний характер відносин позики прямо не передбачений ЦК України, іншими законодавчими актами або конкретним договором.

Вказане правило спрямоване на захист інтересів позикодавця у разі, якщо договором позики розмір процентів не визначений.

Випадки, коли договір позики вважається безоплатним, зазначені в частині другій статті 1048 ЦК України (якщо він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п`ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і не пов`язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін; позичальникові передані речі, визначені родовими ознаками).

Визначене вказаною нормою правило про безоплатність договорів позики є імперативним і не може бути змінене за погодженням сторін.

Таким чином, законом передбачено право позикодавця на одержання від позичальника суми позики та винагороди (процентів за користування позикою) у разі, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У контексті статей 524, 533535, 625 ЦК України можна зробити висновок, що грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті чи в іноземній валюті), таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника.

У частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення.

Тому, при обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України.

Вказане кореспондується із правовою позицією, висловленою у постанові Великої палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справ № 464/3790/16-ц (провадження №14-465цс18).

Оцінка аргументів сторін, висновки суду

З аналізу наданих суду документів та наданих сторонами доказів, судом вбачається, що позивач мотивує свій позов розпискою від 01.03.2019 року, власноручно підписаною відповідачем про його обов`язок повернення коштів, внаслідок виниклого боргового зобов`язання.

Відповідачем даний факт не заперечується, тобто визнається укладання між сторонами договору позики, натомість акцентується увага на практично усій виплаті заборгованості, однак письмового підтвердження вказаного не має, посилається на єдиний доказ часткової сплати боргу як пояснення свідка.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_3 зазначила, що їй відомо про те, що відповідач сплачував борг позивачу, однак письмових підтверджень вказаного не має, тому до вказаних пояснень свідка суд відноситься критично.

Таким чином, судом достовірно встановлено, що між сторонами існують договірні правовідносини з позики, позичальником невиконані зобов`язання перед позикодавцем, кошти, отримані у позику повністю не повернуті, враховано встановлену статтею 204ЦК України презумпцію правомірності правочину.

Проте, надаючи оцінку наявним в матеріалах справи доказам, судом не вбачається жодних правових підстав для визнання судом доводів відповідача з часткового повернення боргу, адже вказане не фіксовано ані в борговому документів, ані в будь-яких інших розписках відповідача, про прийняття кредитором в якості часткового повернення суми боргу будь-яких коштів боржника.

Таким чином, судом зроблено висновок про наявність правових підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованості у валюті, визначеній договором, оскільки у спірному договорі позики від 01.03.2019 року зобов`язання виражене у валюті доларах США, а грошовий еквівалент, тобто сума коштів у національній валюті України, не визначався.

Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить.

У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України, належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Оскільки спірним договором не встановлено іншого порядку повернення боргу та не передбачено його визначення в грошовому еквіваленті до національної валюти України гривні, тому правових підстав для перерахунку у гривні зазначеного боргу в розмірі 8930 доларів США за офіційним курсом НБУ не вбачається.

Оскільки суд дійшов до висновку про стягнення з відповідача заборгованості саме в іноземній валюті, тобто, прострочене зобов`язання визначене у розмірі 8930 доларів США, що передбачає і нарахування 3 % річних саме з 8930 доларів США.

Отже, 3 % річних розраховуються з урахуванням боргу у розмірі 8930 доларів США, помноженого на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання, а саме з 02.09.2019 року до дня ухвалення судового рішення, у даному випадку до 08.09.2022 року, що становить 1095 дні, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році).

Тобто: 8930 доларів США х 1095 дні х 3 : 100 : 365 = 803, 700 доларів США.

Оскільки на день ухвалення судового рішення боргове зобов`язання не виконане, суд здійснив розрахунок 3 % річних з урахуванням належного тлумачення частини другої статті 625 ЦК України.

З огляду на те, що позивач обраховує суму 3 % річних у національній валюті, що не узгоджується з умовами договору щодо отримання позики в іноземній валюті, тож суд вважає за доцільне стягнути 3 % річних з боржника на користь кредитора саме в іноземній валюті, а тому приходить до висновку про доцільність часткового задоволення позову.

Розподіл судових витрат

Згідно з ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

У відповідності до пп.1 ч.2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір», ставки судового збору встановлюються у таких розмірах: 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб

Враховуючи те, що позивач звільнений від сплати судового збору за подачу позову згідно з Законом України «Про судовий збір», суд вважає за доцільне стягнути з відповідача 1 % від розміру задоволених позовних вимог, що складатиме 2371, 18 грн.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 202,638,1046,1047,1048 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 83, 263, 264, 265, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛ И В :

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики від 01.03.2019 року у розмірі 8930 доларів США.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 3 % річних від простроченої суми в розмірі 803, 700 доларів США.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2371,18 грн на користь держави.

В іншій частині в задоволені позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення, (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги.

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт № НОМЕР_1 , ІПН: НОМЕР_2 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН: НОМЕР_3 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_3 .

Повний текст рішення складений 16 вересня 2022 року.

Суддя: