Номер провадження: 22-ц/813/5835/22
Головуючий у першій інстанції Свячена Ю. Б.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.10.2022 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Заїкіна А.П., Таварткіладзе О.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Управдом» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, на рішення Приморського районного суду м. Одеси, постановлене під головуванням судді Свяченої Ю.Б. 29 листопада 2021 року у м. Одеса, -

встановила:

У вересні 2020 року ТОВ «Управдом» звернулося до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з позивача заборгованість по оплаті житлово-комунальних послуг, за період з жовтня 2016 по березень 2018 року у розмірі 61524,77 грн., з яких 47782,48 грн. - надані послуги, 2144 грн. - 3% річних, 11598,77 грн. - інфляційні витрати; стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Управдом» заборгованість за надання послуг з утримання автостоянки (паркингу) №2 в період з серпня 2016 по вересень 2018 року в розмірі 34 838,58 грн., з яких 25 779,58 грн. - надані послуги, 1674,00 грн. - 3% річних, 7385,58 грн. - інфляційні витрати за надані послуги; стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Управдом» судовий збір у розмірі 1921,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 2008 року ТОВ «Управдом» здійснює утримання та управління в багатоповерховому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , а також його прибудинкової території, обслуговування та ремонт майна, що забезпечує функціонування будинку в цілому, забезпечення належних умов проживання і задоволення господарсько-побутових потреб мешканців будинку, у тому числі шляхом надання житлово-комунальних послуг у будинку, про що укладено відповідно договори з постачальниками таких послуг. ОСОБА_1 , як власником квартири АДРЕСА_2 у зазначеному будинку, порушено взяті на себе зобов`язання зі сплати житлово-комунальних послуг, внаслідок чого за нею рахується заборгованість за опалення вищезазначеної квартири у розмірі 47782,48 грн., а також, як за користувачем частини підлоги автостоянки АДРЕСА_3 , за останньою рахується заборгованість за оплату за послуги з обслуговування автостоянки (паркингу) за період з жовтня 2016 року по вересень 2018 року в розмірі 25779,58 грн.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 29 листопада 2021 року позовні вимоги ТОВ «Управдом» було задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Управдом» заборгованість по оплаті житлово-комунальних послуг, за період з жовтня 2016 по березень 2018 року у розмірі 96363 (дев`яносто шість тисяч триста шістдесят три) грн. 35 коп., та судовий збір у розмірі 1921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) грн. 00 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскільки позивачем не надано доказів укладення Договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення із ОСОБА_1 , то відсутні належні докази, на підставі яких визначено розмір заборгованості по оплаті житлово-комунальних послуг.

Крім того, апелянт зазначає, що матеріали справи не містять будь-яких доказів користування ОСОБА_1 частиною підлоги автостоянки №2 за адресою: АДРЕСА_1 .

Заслухавши суддю-доповідача, здійснивши розгляд апеляційної скарги в письмовому провадженні, дослідивши наведені в ній доводи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч.1, 2 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно ч.1 ст. 376 ЦПК України, підставами для часткового скасування судового рішення та ухвалення нового рішення у відповідній частині є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Управдом» створено в квітні 2004 року відповідно до запису в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань №0011017 від 31.08.2005 року.

Згідно установчих документів ТОВ «Управдом» займається наступними видами діяльності: основний - комплексне обслуговування об`єктів (Код КВЕД 81.10); загальне прибирання будинків (Код КВЕД 81.21); надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна (Код КВЕД 68.20); консультування з питань комерційної діяльності й керування (Код КВЕД 70.22); будівництво житлових і нежитлових будівель (Код КВЕД 41.20).

В листопаді 2008 року між ВАТ Енергопостачальна компанія «Одесаобленерго» (Постачальник) та ТОВ «Управдом» (Споживач), укладено договір про постачання електричної енергії №2828, відповідно до якого постачальник електричної енергії продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок Споживача.

ТОВ «Управдом» в січні 2008 року за Договорами про пайову участь в будівництві за адресою: м. Одеса, Військовий узвіз, отримало у власність нежитлові приміщення: котельню площею 45,50 кв.м, теплопункт площею 90,50 кв.м, паркінг площею 1173,5 кв.м. Згідно до Актів приймання Товариству було передано котельню, теплопункт, паркинг, обладнання котельної та теплопункту з вбудовано-прибудованими офісними приміщеннями та підземним паркінгом в багатоповерховому будинку за адресою: АДРЕСА_1

В жовтні 2012 року ТОВ «Управдом» отримано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової серія АГ №594994, та відповідно до розпорядження Одеської обласної державної адміністрації №923/А-2017 від 06.10.2017 року товариству надано безстрокову ліцензію на виробництво та постачання теплової енергії.

З 2008 року ТОВ «Управдом» здійснює утримання та управління в багатоповерховому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , а також його прибудинкової території, обслуговування та ремонт майна, що забезпечує функціонування будинку в цілому, забезпечення належних умов проживання і задоволення господарсько-побутових потреб мешканців будинку, у тому числі шляхом надання житлово-комунальних послуг у будинку, про що укладено відповідно договори з постачальниками таких послуг.

Згідно з відомостями Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, ОСОБА_1 є власницею квартири АДРЕСА_4 .

Матеріалами справи підтверджено, що ТОВ «Управдом» надавало житлово-комунальні послуги ОСОБА_1 , як власниці нерухомості, за споживання яких остання була зобов`язана щомісячно в повному обсязі сплачувати грошові кошти відповідно до виставлених рахунків.

Відповідно до правової позиції ВСУ у справі № 6- 2951цс15, викладеній в постанові від 20.04.2016 року, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Однак, ОСОБА_1 було порушено взяті на себе зобов`язання зі сплати житлово-комунальних послуг, внаслідок чого за нею рахується заборгованість за опалення вищезазначеної квартири у розмірі 47782,48 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості між ТОВ «Управдом» та ОСОБА_1 за період з жовтня 2016 року по березень 2018 року.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням.

Таким чином правовідношення, у якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто у якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням.

За змістом ч.1 ст. 901 та ч.1 ст.902 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005року №630 (далі - Правила), плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим (п. 18 Правил).

Споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати спожиті житлово-комунальні послуги і не може бути звільнений від виплати заборгованості, яка у нього виникла.

Житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Споживач зобов`язаний, крім іншого, укласти договір на надання житлово- комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору; своєчасно вживати заходів щодо усунення виявлених неполадок, пов`язаних з отриманням житлово- комунальних послуг, що виникли з власної вини; забезпечувати цілісність засобів обліку комунальних послуг та не втручатися в їх роботу; за власний рахунок ремонтувати та міняти санітарно-технічні прилади і пристрої, обладнання, що вийшли з ладу з його вини; оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом; у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги сплачувати пеню у встановлених законом чи договором розмірах (ст.20 Закону України № 1875-ІУ ).

Відповідно до положень ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-ІУ (який був чинним на момент виникнення спірних правовідносин), (далі - Закон України № 1875-ІУ), відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник.

Нормами статей 20, 21 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» визначено права та обов`язки як споживача, так і виконавця послуг. Відповідно до яких, споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги, згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг із зобов`язанням оплачувати їх у строки, встановлені договором або законом, а виконавець зобов`язується забезпечувати вчасно та відповідної якості надання житлово-комунальних послуг.

Згідно положень ст. ст. 68, 162 Житлового кодексу України квартирна плата та плата за житлово-комунальні послуги сплачуються своєчасно.

З огляду на викладене правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги.

Статтею 526 ЦК України визначені загальні умови виконання зобов`язання, зокрема, зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань.

За змістом статей 322, 360 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом; співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Згідно ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України, цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 623 ЦК України, боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, сума боргу ОСОБА_1 за надані позивачем житлово-комунальні послуги з опалення квартири з жовтня 2016 року по вересень 2018 року становить 61524,77 грн. (сума боргу у розмірі 47782,48 грн. + 3% річних в сумі 2144 грн.+ інфляційне збільшення в сумі 11598,77 грн.).

Таким чином, у зв`язку із належним виконанням позивачем своїх обов`язків по опаленню належної позивачу квартири, наданням обґрунтованого розрахунку заборгованості відповідача за спожиті житлово-комунальні послуги, який не спростовано відповідачем, колегія суддів погоджується із висновком суду про те, що позовні вимоги в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за надані житлово-комунальні послуги в розмірі 61524,77 грн. є обґрунтованими та підлягали задоволенню.

Що стосується вимог позову про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за послуги з обслуговування автостоянки (паркингу) в сумі 34838,58 грн., то такі вимоги задоволенню не підлягають, з наступних підстав.

Згідно ч. ч. 3,4 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

А згідно ч. ч. 1,3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

У статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Однак, всупереч вказаним нормам права, позивачем не надано жодного належного доказу того, що ОСОБА_1 є користувачем частини підлоги автостоянки АДРЕСА_3 .

Докази, на які посилається суд першої інстанції у рішенні, а саме: угода №14/03/13 до Договору оренди №2 від 21.06.2012 року та акт прийому-передачі в платне строкове користування частини підлоги Автостоянки від 01.12.2014 року, у матеріалах справи відсутні, а тому не можуть бути визнані належними та допустимими доказами на підтвердження існування у ОСОБА_1 обов`язку зі сплати послуг з обслуговування автостоянки (паркингу) за період з жовтня 2016 року по вересень 2018 року у розмірі 25779,58 грн.

Колегія суддів зазначає, що під час розгляду справи судом були створені всі необхідні умови для всебічного та повного дослідження обставин справи. Разом з тим, позивач не надав суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів в обґрунтування заявлених позовних вимог щодо стягнення заборгованості за послуги з обслуговування автостоянки (паркингу).

Таким чином, ненадання позивачем суду під час розгляду цивільної справи будь-яких належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_1 є користувачем частини підлоги автостоянки АДРЕСА_3 , на час звернення до суду з позовом, а також на час розгляду справи, позбавляли суд можливості вирішити питання про обґрунтованість заявлених позовних вимог у зв`язку з їх недоведеністю позивачем.

За таких обставин, колегія суддів вважає необхідним відмовити у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача заборгованості за надання послуг з утримання автостоянки (паркингу) №2 в період з серпня 2016 по вересень 2018 року в розмірі 34838,58 грн., у зв`язку із недоведеністю позовних вимог.

Крім того, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що оскільки позивачем не надано доказів укладення Договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення із ОСОБА_1 , то відсутні належні докази, на підставі яких визначено розмір заборгованості по оплаті житлово-комунальних послуг.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають також із дій осіб, які породжують ці права та обов`язки, і такою дією є надання послуг та їх отримання відповідачем. Відсутність укладеного між сторонами договору, за наявності надання послуг позивачем, не звільняє відповідача від сплати заборгованості за надані послуги, оскільки цивільні права та обов`язки виникають також із дій осіб, які породжують ці права та обов`язки (ч. 1 ст. 11 ЦК України). Тобто між сторонами склалися фактичні договірні відносини.

Відсутність укладеного договору не є підставою для звільнення споживача від оплати житлово-комунальних послуг.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом.

Згідно із ч. 5 статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відмова споживача (або іншої особи, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача) від укладання договору з виконавцем комунальної послуги не звільняє його від обов`язку оплати фактично спожитої комунальної послуги, наданої таким виконавцем.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

При вищевказаних обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не у повному обсязі визначився з характером спірних правовідносин, що, відповідно, призвело до частково неправильного вирішення справи, у зв`язку із чим рішення Приморського районного суду м. Одеси від 29 листопада 2021 року підлягає скасуванню в частині задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Управдом» про стягнення з відповідача заборгованості за надання послуг з утримання автостоянки (паркингу) №2 в період з серпня 2016 по вересень 2018 року в розмірі 34 838,58 грн., із постановленням в цій частині нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. В іншій частині судове рішення підлягає залишенню без змін.

Крім того, згідно положень п.3 ч.2 ст. 141 ЦПК України, з Товариства з обмеженою відповідальністю «Управдом» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1 440, 85 грн., пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 29 листопада 2021 року - скасувати в частині задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Управдом» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за надання послуг з утримання автостоянки (паркингу) №2 в період з серпня 2016 по вересень 2018 року в розмірі 34838,58 грн.

Постановити в цій частині нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Управдом» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за надання послуг з утримання автостоянки (паркингу) №2 в період з серпня 2016 по вересень 2018 року в розмірі 34838,58 грн. - відмовити.

В іншій частині судове рішення залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Управдом» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1440, 85 гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає за винятками, передбаченими п.2«а» - 2 «г» ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 13 жовтня 2022 року.

Судді Одеського

апеляційного суду С.О. Погорєлова

А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе