Справа № 931/723/21 Головуючий у 1 інстанції: Масляна С. В.
Провадження № 22-ц/802/427/22 Категорія: 39 Доповідач: Федонюк С. Ю.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 травня 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Федонюк С. Ю.,

суддів - Матвійчук Л.В., Осіпука В. В.,

з участю:

секретаря судового засідання - Губарик К.А.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмежено відповідальністю "ФК ФОРТ" про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ФК ФОРТ" на рішення Локачинського районного суду Волинської області від 19 січня 2022 року,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із даним позовом, в обґрунтування якого покликалася на те, що вважає оспорюваний виконавчий лист таким, що не підлягає виконання, так як: 1) за даним кредитним договором ухвалене рішення про стягнення з неї та ОСОБА_3 в користь ПАТ "КБ "Надра" солідарно 63849,07 грн заборгованості за кредитним договором №6МТ/2006/840-МК/53-Т від 17.10.2006 року; 2) на час вчинення виконавчого напису 10.06.2021 року стягувачем за кредитним договором №6МТ/2006/840-МК/53-Т від 17.10.2006 року був ТОВ "ФК Морган Кепітал", а не ТОВ "ФК Форт", оскільки тільки 15.09.2021 року ухвалою суду було замінено стягувача за вимогою по даному кредитному договору ТОВ "ФК Морган Кепітал" на ТОВ "ФК Форт"; 3) нотаріально посвідченого договору на отримання кредиту між позивачем та ПАТ КБ "Надра"не було укладено.

На підставі наведеного позивач просила суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №134756 від 10.06.2021 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М., про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ "ФК Форт" заборгованості в розмірі 139044,09 грн та стягнути з відповідача понесені судові витрати : судовий збір 1362 грн, витрати на правничу допомогу в розмірі 10000 грн.

Рішенням Локачинського районного суду Волинської області від 19 січня 2022 року позовну заяву ОСОБА_1 до ТОВ «ФК Форт» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, задоволено.

Визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис №134756 від 10.06.2021 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є. М., про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ "ФК Форт" заборгованості в розмірі 139044,09 грн.

Стягнуто з ТОВ «ФК Форт» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1362 гривні.

Стягнуто з ТОВ «ФК Форт» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10000 гривень.

Не погоджуючись із даним рішенням суду в частині стягнення витрат на правову допомогу, ТОВ «ФК ФОРТ» подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні вимог ОСОБА_1 , в інтересах якої звертався її представник Собковський С. М. , щодо стягнення з ТОВ «ФК ФОРТ» на користь позивача в рахунок відшкодування судових витрат на правову допомогу у розмірі 10 000 грн відмовити повністю. В іншій частині рішення суду першої інстанції апелянтом не оскаржується.

Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Учасники справи в судове засідання не з"явилися, хоча судом апеляційної інстанції їх було повідомлено належним чином, відповідно до вимог ст.128 ЦПК України.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду в оскаржуваній його частині відповідає з огляду на таке.

Пунктом 12 частини третьої статті 2 ЦПК України визначено, що одним із основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (частина перша статті 133 ЦПК України).

Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних із розглядом справи, віднесено витрати на професійну правничу допомогу.

Пунктом 2 частини першої статті 1 Закону України Закону України від 5 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) визначено, що адвокатська діяльність - це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Відповідності до статті 26 Закону № 5076-VI «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Визначення договору про надання правової допомоги міститься в статті 1 Закону № 5076-VI, згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

За пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини.

Відповідно до частини першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Водночас, згідно із частиною четвертою даної статті, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України).

У розумінні положень частини п`ятої статті 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі недотримання, на її думку, вимог стосовно співмірності витрат зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

При цьому слід ураховувати, що із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства.

Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд враховує покладення обов"язку доведення обставин, які мають значення для справи, саме на сторін, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризику настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень і обсягу поданих доказів.

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).

Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

До аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц.

З матеріалів справи вбачається, що 01 грудня 2021 року між ОСОБА_1 , як клієнтом, та адвокатом Собковським С. М. було укладено договір про надання правової (правничої) допомоги від 01 грудня 2021 року.

Відповідно до пунктів договору про надання правничої допомоги за домовленістю сторін вартість послуг за цим договором встановлюється у фіксованій сумі та складає 10 000 грн за супровід цієї справи (а.с.16). Сторони передбачили, що проведення усіх перелічених робіт в повному обсязі охоплюється передбаченою в договорі фіксованою сумою гонорару (винагороди) за надання адвокатом правничої допомоги, а саме 10 000,00 грн, яка була сплачена відповідачем на підставі квитанції до прибуткового касового ордера від 07 грудня 2021 року № 24 (а.с.19).

Згідно з ч. 1 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

Судом встановлено, що у визначеному законом порядку та строк стороною позивача суду були надані документи на підтвердження понесених судових витрат на професійну правничу допомогу, а саме: договір про надання правничої допомоги від 01 грудня 2021 року, розрахунок до договору про надання правової (правничої) допомоги від 07 грудня 2021 року в межах даної цивільної справи, копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ВЛ №1051, квитанцію до прибуткового касового ордера від 07 грудня 2021 року № 24 та ордер № 056174 на надання правової допомоги від 08 грудня 2021 року (а.с. 16-20).

Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (що відповідає пункту 5.39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19)).

В матеріалах справи відсутні будь-які заяви чи клопотання від відповідача про зменшення заявленого позивачкою розміру витрат на професійну правничу допомогу.

За таких обставин та враховуючи документальне підтвердження заявленого розміру витрат позивача ОСОБА_1 на оплату правничої допомоги, суд першої інстанції правильно стягнув ці судові витрати з відповідача, виходячи з того, що розмір витрат на професійну правничу допомогу, пов`язаний з підготовкою процесуальних документів, участю у судових засіданнях, є співмірним зі складністю справи та наданими послугами, часом, витраченим на надання послуг, їх обсягом, ціною позову.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

Враховуючи те, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду в оскаржуваній частині, підстави для скасування оскаржуваного рішення суду відсутні.

За змістом частин четвертої та п`ятої статті 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 268, 374 375, 383, 384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

ПО С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форт» залишити без задоволення.

Рішення Локачинського районного суду Волинської області від 19 квітня 2022 року в оскаржуваній його частині залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 09 травня 2022 року.

Головуючий - суддя

Судді