Дата документу 12.09.2022
Справа № 501/2116/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2022 року м. Чорноморськ Одеської області

Іллічівський міський суд Одеської області в складі:

головуючого судді Смирнова В.В.,

за участю секретаря судового засідання Кочкіної О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в місті Чорноморськ Одеської області цивільну справу № 501/2116/22

за позовом: ОСОБА_1 , місце реєстрації та проживання за адресою: АДРЕСА_1

до

відповідача: Управління поліції охорони в Одеській області Національної поліції України, місцезнаходження:65074, Одеська область, м. Чорноморськ, вул. Академіка Філатова, буд. 70, корп. А,

предмет та підстави позову: про поновлення на роботі незаконно відстороненого працівника та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

І. Виклад позиції позивача та відповідача.

До Іллічівського міського суду Одеської області звернулася ОСОБА_1 з позовом до Управління поліції охорони в Одеській області Національної поліції України про поновлення на роботі незаконно відстороненого працівника та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Тому просить суд:

Поновити ОСОБА_1 на посаді охоронника 3-го розряду взводу №1 роти охорони об`єктів та публічної безпеки Чорноморського міського відділу Управління поліції охорони в Одеській області.

Стягнути з Управління поліції охорони в Одеській області Національної поліції України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за увесь час вимушеного прогулу починаючи з 1 березня 2022 року до дня поновлення на роботі, із розрахунку 388 грн. 39 коп. за кожний робочий день.

Допустити негайне виконання судового рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку на час відсторонення в межах суми платежу за один місяць.

Судові витрати покласти на відповідача.

Представник Відповідача проти задоволення позову заперечував, надав відзив на позовну заяву, в поясненнях зазначив, що обставини, на які посилається позивач, спростовуються письмовими доказами, які додають до відзиву, а тому просив у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі (а.с. 26-39, 42-45).

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.

Позивач надав до суду заперечення на відзив, сповіщався належним чином, про причини неявки суд не сповістив (а.с. 46-48).

Представник Відповідача надавав до суду відзив по справі, сповіщався належним чином, в судове засідання не з`явився (а.с. 26-39, 42-45).

ІІІ. Інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 12.08.2022 року було відкрито провадження по справі та призначено судове засідання (а.с. 23).

Судом на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст правовідносини.

Судом встановлено, що відповідно наказу № 199 о/с від 26.11.2021 року через відмову від обов`язкового профілактичного щеплення проти COVID-19 відсторонити від роботи з 26.11.2021 року ОСОБА_1 , охоронника 3-го розряду взводу №1 роти охорони об`єктів та публічної безпеки Чорноморського міського відділу Управління поліції охорони в Одеській області (а.с. 16-17).

Відповідно попередження від 26.11.2021 р., щодо щеплень проти COVID-19 підписано ОСОБА_1 , з приміткою - жива людина без шкоди (а.с. 18).

Згідно рекомендованого листа отримано повідомлення 23.023.2022 року (а.с. 19).

Відповідно наказу №183 о/с від 2.08.2022 року допущено до роботи працівника з 23.08.2022 року ОСОБА_1 на посаді охоронника 3-го розряду взводу №1 роти охорони об`єктів та публічної безпеки Чорноморського міського відділу Управління поліції охорони в Одеській області (а.с. 35).

Позивач, не погоджуючись з такими діями відповідача, оскаржив наказ в судовому порядку.

V. Оцінка суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

У своїй позовній заяві Позивач просить суд поновити його на посаді охоронника 3-го розряду взводу №1 роти охорони об`єктів та публічної безпеки Чорноморського міського відділу Управління поліції охорони в Одеській області.

Відповідач не звільняв Позивача з вищевказаної посади, і Відповідач не здійснював перевід Позивача з вищевказаної посади на іншу посаду.

Як вбачається з пункту 1 наказу УПО в Одеській області від 26.11.2021 р. № 199 «По особову складу» (на який Позивач посилається у позові та засвідчена копія якого надана Позивачем суду разом з позовною заявою), Позивача було відсторонено від роботи з 26 листопада 2021 року.

Позовна вимога про поновлення Позивача на посаді охоронника 3-го розряду взводу №1 роти охорони об`єктів та публічної безпеки Чорноморського міського відділу Управління поліції охорони в Одеській області, не може підлягати задоволенню оскільки ця позовна вимога не відповідає фактичним обставинам справи.

Крім того, вказана вище позовна вимога не відповідає характеру відносин, що виникли між сторонами з прийняттям наказу УПО в Одеській області від 26.11.2021 № 199 «По особову складу», та Позивач не звернувся до суду з вимогою про визнання протиправними конкретних дій або бездіяльності Відповідача.

Оскільки основна позовна вимога, зазначена у позові ОСОБА_1 , не відповідає дійсному характеру відносин між сторонами (і тому не може підлягати задоволенню), а також ОСОБА_1 не просить суд визнати протиправними конкретні дії або бездіяльність Відповідача - не підлягає задоволенню і вимога про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки така вимога має похідний (вторинний) характер по відношенню до основної вимоги і підлягає задоволенню лише за умови задоволення основної вимоги.

Згідно ч.1 ст. 233 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Між тим, у позовній заяві Позивач помилково зазначив, що хоч він і звернувся до суду із позовом тільки у серпні 2022 року, але начебто ним не порушено строк звернення до суду, передбачений ч. 1 ст. 233 КЗпП України.

У позовній заяві Позивач зазначив наступне:

«Разом із тим, Міністерство охорони здоров`я України видало Наказ № 380 від 25 лютого 2022 р. «Про зупинення дії наказу Міністерства охорони здоров`я України від 04 жовтня 2021 року № 2153», згідно з яким було зупинено дію Наказу Міністерства охорони здоров`я України від 04 жовтня 2021 року № 2153 «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням», зареєстрований в Міністерстві юстиції України 07 жовтня 2021 року за №1306/36928, до завершення воєнного стану в Україні.

Вищевказаний наказ МОЗ № 380 від 25 лютого 2022 року набрав чинності з дня його офіційного опублікування у виданні «Офіційний вісник України» - 01.03.2022 року.

Таким чином, з 01.03.2022 р. перестали існувати обставини, які зумовили відсторонення ОСОБА_1 від роботи - зупинено дію нормативно-правового акту, який передбачав обов`язковість профілактичних щеплень проти гострої респіраторної хвороби СОУЮ-19, спричиненої коронавірусом 8АЯ8-СоУ-2, для певних категорій працівників.

Однак, жодних дій щодо поновлення порушених трудових прав позивача ОСОБА_1 відповідач так і не вжив: не видав наказ про поновлення позивача на роботі, не повідомив про дату виходу на роботу, не відновив виплату заробітної тати та інших видів оплати праці тощо.

У зв`язку із чим ОСОБА_1 11.03.2022 р. звернувся до Управління поліції охорони в Одеській області із письмовою вимогою, в якій посилаючись на вищезгаданий Наказ МОЗ № 380 від 25.02.2022 р., просив повідомити, коли саме ОСОБА_1 маєприступити до виконання своїх трудових обов`язків..:».

Таким чином, безпосередньо у своєму позові Позивач вказав на те, що:

по-перше, станом на 11 березня 2022 року йому було відомо про існування Наказу Міністерства охорони здоров`я України № 380 від 25 лютого 2022 року та про його зміст;

по-друге, станом на 11 березня 2022 року Позивачу було відомо, що наказ про допуск Позивача до роботи не був виданий, і саме тому Позивач і звернувся до Відповідача з посиланням на Наказ МОЗ України № 380 від 25 лютого 2022 року.

Отже, ще станом на 11 березня 2022 року Позивач вважав, що його право на роботу порушено. Але всупереч цьому, у своїй позовній заяві Позивач безпідставно стверджує, що начебто «... відлік передбаченого ст. 233 КЗпП строку слід здійснювати з 09 травня 2022 р. (останнім його днем є 08 серпня 2022 р.). Однак, 09 травня 2022 року в жодному випадку не можна вважати днем, з якого йде відлік трьохмісячного строку звернення до суду.

Враховуючи викладене, Позивач подав позовну заяву до суду вже після закінчення строку, передбаченого ч. 1 ст. 233 КЗпП України.

Крім того, в діях Позивача вбачаються ознаки зловживання своїм правом звернення до суду із позовом. Таке зловживання полягає у тому, що Позивач зволікав до останнього із зверненням до суду з позовною заявою щодо відновлення своїх трудових прав. Позивач звернувся до суду із позовом ні у березні 2022 року, ні у травні 2022 року, а лише у серпні 2022 року (тобто не поспішав).

Позивач пред`явив майнові вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, розмір цих вимог не є фіксованим, а збільшується разом із збільшенням періоду, протягом якого Позивач зволікає із зверненням до суду. Таким чином, вбачається, що замість спроби оперативного відновлення трудових прав шляхом подання позову до суду Позивач свідомо обрав штучне збільшення розміру майнових вимог до Відповідача.

Позивач жодним чином не пояснив (з посиланням на конкретні обставини з надання документального підтвердження існування таких обставин) у позовній заяві, чому він звернувся до суду із позовом саме у серпні 2022 року, а не раніше.

Позовна заява не містить жодного обґрунтованого розрахунку майнових вимог Позивача. Так, Позивач посилається у позові (без належного документального підтвердження - таким не можна вважати наданий Позивачем розрахунковий листок) на розмір своїх доходів у липні та вересні 2021 року, в той час як ці місяці не можна розглядати, як два останніх календарних місяця роботи Позивача (останній був відсторонений від роботи з 26 листопада 2021 року).

На теперішній час між Позивачем та Відповідачем не існує предмету спору.

Відповідно до пункту 1 наказу Управління поліції охорони в Одеській області від 22.08.2022 року № 183 о/с, охоронника 3-горозряду взводу №1 роти охорони об`єктів та публічної безпеки Чорноморського МВ УПО в Одеській області ОСОБА_1 допущено до роботи з 23 серпня 2022 року.

З огляду на зазначене, Суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що Позивачу судом відмовлено в задоволенні позовних вимог повністю, то судові витрати не підлягають стягненню з Відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст. 32 КЗпП України, ст.ст. 81, 141, 263-265, 268 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Управління поліції охорони в Одеській області Національної поліції Українипро:

Поновлення ОСОБА_1 на посаді охоронника 3-го розряду взводу №1 роти охорони об`єктів та публічної безпеки Чорноморського міського відділу Управління поліції охорони в Одеській області;

Стягнення з Управління поліції охорони в Одеській області Національної поліції України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за увесь час вимушеного прогулу починаючи з 1 березня 2022 року до дня поновлення на роботі, із розрахунку 388 грн. 39 коп. за кожний робочий день - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення.

Суддя Іллічівського

міського суду Одеської області Смирнов В.В.