Ухвала

14 грудня 2022 року

м. Київ

справа № 199/7376/16

провадження № 61-12000св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Ступак О. В.,

суддів: Гулейкова І. Ю., Олійник А. С., Усика Г. І.,

Яремка В. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач- перший заступник прокурора Дніпропетровської області в інтересах Дніпровської міської ради,

відповідачка - ОСОБА_1 ,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Товариство з обмеженою відповідальністю «Ренессанс-Клуб», Комунальне житлово-експлуатаційне підприємство «Лівобережжя»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 жовтня 2017 року у складі судді Руденко В. В. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 16 червня 2021 року у складі колегії суддів: Пищиди М. М., Ткаченко І. Ю., Деркач Н. М.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2016 року перший заступник прокурора Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Товариство з обмеженою відповідальністю «Ренессанс-Клуб» (далі - ТОВ «Ренессанс-Клуб»), Комунальне житлово-експлуатаційне підприємство «Лівобережжя» (далі - КЖЕП «Лівобережжя»), про витребування майна.

На обґрунтування позову посилався на те, що в ході здійснення представницьких повноважень прокуратурою області встановлено факт безпідставного вибуття з комунальної власності територіальної громади міста Дніпра об`єктів нерухомого майна шляхом їх відчуження на користь приватних підприємств, у тому числі нежитлового приміщення НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Дніпропетровської обласної ради від 23 жовтня 2003 року

№ 232-10/ХХІУ «Про підвищення ефективності управління майном спільної власності територіальних громад області» у частині передачі обласних комунальних підприємств до власності територіальної громади міста Дніпропетровська затверджено розпорядження голови Дніпропетровської обласної ради від 18 серпня 2003 року № 159-р «Про передачу із спільної власності територіальних громад області до територіальної громади міста Дніпропетровська цілісного майнового комплексу обласного житлово-комунального підприємства «Лівобережжя».

Рішенням Дніпропетровської міської ради від 19 листопада 2003 року № 11/13 «Про прийняття у комунальну власність територіальної громади міста обласних житлово-комунальних підприємств «Південне», «Центральний», «Лівобережжя»» до комунальної власності територіальної громади міста прийнято житлово-комунальне підприємство «Лівобережжя» з майном, будівлями і спорудами, що перебували на його балансі, відповідно до акта приймання-передачі від 18 серпня 2003 року.

На підставі розпорядження голови Дніпропетровської обласної ради від 18 серпня 2003 року № 159-р, рішення Дніпропетровської міської ради від 26 лютого 2003 року № 35/7 відділом Дніпропетровського міського управління юстиції 07 травня 2013 року за КЖЕП «Лівобережжя» проведено державну реєстрацію права комунальної власності на нежитлове приміщення НОМЕР_1, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1).

Надалі у зв`язку з реорганізацією комунальних житлово-експлуатаційних підприємств, необхідністю забезпечення ефективності управління комунальним майном та визначення єдиного підприємства, наділеного повноваженнями з управління комунальним майном та корпоративними правами територіальної громади міста в особі Комунального підприємства «Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю» (далі - КП «Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю»), рішенням Дніпропетровської міської ради від 02 березня 2011 року № 16/9 об`єкти нерухомого майна, зокрема КЖЕП «Лівобережжя», передано з балансу комунальних житлово-експлуатаційних підприємств на баланс КП «Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю».

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 06 серпня 2012 року відкрито провадження у справі № 38/5005/6636/2012 про банкрутство КЖЕП «Лівобережжя». Однак на той час КЖЕП «Лівобережжя» не виконало в повному обсязі рішення Дніпропетровської міської ради від 02 березня 2011 року № 16/9, внаслідок чого нерухоме майно обліковувалося на його балансі за відсутності правових підстав.

Постановою Господарського суду Дніпропетровської області від 14 серпня 2012 року у справі № 38/5005/6636/2012 КЖЕП «Лівобережжя» визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру.

На підставі вказаної постанови ліквідатором КЖЕП «Лівобережжя» призначено арбітражного керуючого Барановського О. М., який всупереч нормам чинного законодавства та рішенням Дніпропетровської міської ради з питань управління об`єктами комунальної власності включив нежитлове приміщення НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 , до ліквідаційної маси підприємства банкрута.

Надалі зазначене нежитлове приміщення було реалізовано Товарною біржею «Регіональна універсальна біржа» шляхом проведення біржових торгів, оформлених протоколом від 27 грудня 2012 року № 22, переможцем яких визначено ТОВ «Ренессанс-Клуб».

10 червня 2013 року між КЖЕП «Лівобережжя» та ТОВ «Ренессанс-Клуб» було укладено договір купівлі-продажу нежитлового приміщення АДРЕСА_2 , загальною площею 127,1 кв. м, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Мудрецькою І. В.

Надалі на підставі договору купівлі-продажу від 15 жовтня 2013 року ТОВ «Ренессанс-Клуб» відчужило зазначене нежитлове приміщення на користь ОСОБА_1 .

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 29 серпня 2016 року у справі № 38/5005/6636/2012 про банкрутство КЖЕП «Лівобережжя» задоволено скаргу прокуратури Дніпропетровської області на дії ліквідатора, визнано неправомірними дії ліквідатора КЖЕП «Лівобережжя» арбітражного керуючого ОСОБА_2 щодо включення до ліквідаційної маси підприємства-банкрута нерухомого майна, зокрема нежитлового приміщення АДРЕСА_2 , а також щодо продажу його з відкритих біржових торгів, визнано недійсними результати біржових торгів, проведені 27 грудня 2012 року Товарною біржею «Регіональна універсальна біржа» з продажу нерухомого майна, та визнано недійсним договір купівлі-продажу від 10 червня 2013 року № 721, зареєстрований приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Мудрецькою І. В., укладений між ліквідатором -арбітражним керуючим ОСОБА_3 та ТОВ «Ренессанс-Клуб», з відчуження нежитлового приміщення НОМЕР_1, що розташоване на АДРЕСА_1 , загальною площею 127,1 кв. м. Наведене свідчить про те, що ТОВ «Ренессанс-Клуб» набуло право власності на спірне нежитлове приміщення та відчужило його на користь ОСОБА_1 поза волею власника - Дніпровської міської ради.

З урахуванням наведеного перший заступник прокурора Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради просив витребувати від ОСОБА_1 на користь територіальної громади в особі Дніпровської міської ради нежитлове приміщення НОМЕР_1, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Короткий зміст рішень судів

Заочним рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 жовтня 2017 року позов задоволено.

Витребувано від ОСОБА_1 на користь територіальної громади в особі Дніпровської міської ради нежитлове приміщення НОМЕР_1, що розташоване на АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1). Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що при реалізації спірного майна не було дотримано процедури його відчуження, майно вибуло від власника поза його волею, а тому підлягає поверненню у власність територіальної громади міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 04 квітня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 жовтня 2017 року скасовано. Ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з наявності правових підстав для застосування до спірних правовідносин частини першої статті 388 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), оскільки спірне нерухоме майно вибуло з володіння Дніпровської міської ради поза її волею. Проте такий висновок суперечить нормам матеріального та процесуального права.

Рішення ухвалено місцевим судом у заочному порядку, тому відповідач була позбавлена реальної можливості подати заяву про застосування наслідків спливу позовної давності, а заявила про їх застосування у заяві про перегляд заочного рішення та в апеляційній скарзі.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 21 травня 2013 року у справі № 38/5005/6636/2012 встановлено припинення з 14 серпня 2012 року повноважень Дніпропетровської міської ради як представника власника спірного майна, тобто саме з цієї дати міська рада знала про наявність свого порушеного права, а з позовом до суду перший заступник прокурора Дніпропетровської області в інтересах Дніпровської міської ради звернувся лише в жовтні 2016 року, тобто після спливу позовної давності, що є підставою для відмови в задоволенні позову.

Постановою Верховного Суду від 03 березня 2021 року касаційну скаргу першого заступника прокурора Дніпропетровської області задоволено частково. Постанову Дніпровського апеляційного суду від 04 квітня 2019 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції мотивована тим, що суд апеляційної інстанції не врахував, що позовна давність може бути застосована лише до позовних вимог, які є обґрунтованими та доведеними. Водночас суд апеляційної інстанції не з`ясував, чи з волі власника вибуло спірне майно та чи є ОСОБА_1 його добросовісним набувачем.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 16 червня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 жовтня 2017 року залишено без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що спірний об`єкт нерухомості вибув з володіння власника поза його волею, тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що пред`явлення позову до добросовісного набувача про витребування цього майна на підставі статті 388 ЦК України відповідає вимогам закону.

Суд апеляційної інстанції відхилив доводи ОСОБА_1 про пропуск позивачем позовної давності, оскільки лише після постановлення ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 29 серпня 2016 року у справі № 38/5005/6636/20, якою було встановлено факт недійсності договору купівлі-продажу спірного нерухомого майна, прокуратурі та Дніпровській міській раді стало відомо про порушені права та особу, яка їх порушила.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги і позиції інших учасників

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить заочне рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанції не врахували, що вона є добросовісним набувачем спірного майна.

Під час придбання нерухомого майна вона переконалася в тому, що це майно належить продавцеві та уклала з ним нотаріально посвідчений договір.

Задоволення віндикаційного позову та витребування майна у відповідача як добросовісного набувача спірного майна призведе до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція).

Суди першої та апеляційної інстанцій помилково не застосували до спірних правовідносин наслідки спливу позовної давності, не врахували, що постановлення ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 29 серпня 2016 року у справі № 38/5005/6636/2012 не впливає на перебіг позовної давності, оскільки вперше спірне нерухоме майно було відчужене 10 червня 2013 року.

Згідно з листом ліквідатора КЖЕП «Лівобережжя» Саричевої Н. В. від 09 серпня 2013 року, який Дніпровська міська рада отримала 12 серпня 2013 року, ліквідатор повідомила Дніпровську міська раду про реалізацію спірного майна при здійсненні ліквідаційної процедури.

Водночас із позовом прокурор звернувся лише у жовтні 2016 року, тобто після спливу позовної давності. Прокурор та Дніпровська міська рада не надали належних доказів на підтвердження неможливості дізнатися про порушення права раніше.

Як на підставу касаційного оскарження заявниця посилається на неврахування висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 199/7375/16-ц, від 20 травня 2020 року у справі № 199/8047/16-ц, від 06 листопада 2019 року у справі № 522/14454/15?ц, від 22 січня 2020 року у справі № 520/7397/15-ц, від 16 жовтня 2019 року у справі № 522/23155/16-ц, від 26 вересня 2019 року у справі № 2-4352/11, від 16 грудня 2020 року у справі № 496/3663/16-ц, від 27 травня 2020 року у справі № 641/9904/16-ц, від 18 грудня 2019 року у справі № 345/4014/17, від 13 листопада 2019 року у справі № 645/4220/16-ц, від 13 листопада 2019 року у справі № 2-3872/11, від 13 листопада 2019 року у справі № 2/1522/12319/11.

У жовтні 2021 року надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому Дніпропетровська обласна прокуратура просить касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін. Також просить розгляд справи здійснювати за участю представника Офісу Генерального Прокурора.

На обґрунтування відзиву посилається на те, що територіальна громада м. Дніпра як рівнозначний ОСОБА_1 суб`єкт права власності має право захищати своє порушене право власності і це не є порушенням статті 1 Першого протоколу до Конвенції.

Укладаючи договір купівлі-продажу спірного нерухомого майна з ТОВ «Ренессанс-Клуб», відповідачка мала можливість встановити, що спірне нерухоме майно вибуло з володіння територіальної громади м. Дніпра незаконно та відповідно вжити заходи для уникнення порушень власних прав.

Суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що позов поданий у межах позовної давності, оскільки лише після постановлення ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 29 серпня 2016 року у справі № 38/5005/6636/2012 позивач дізнався про порушення свого права.

На підтвердження вказаних доводів Дніпропетровська обласна прокуратура посилається на висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 01 липня 2020 року у справі № 289/832/16, від 04 серпня 2021 року у справі № 199/8662/16, від 01 вересня 2021 року у справі № 199/3189/18.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 23 вересня 2021 року відкрито провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на підставі пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

Ухвалою Верховного Суду від 07 грудня 2022 року справу призначено до розгляду.

Позиція Верховного Суду

Розглядаючи справи у подібних правовідносинах, Верховний Суд неодноразово формулював висновок, що визнання недійсними результатів торгів (аукціону) на виконання рішення суду про грошове стягнення є підставою для витребування власником майна від добросовісного набувача за статтею 388 ЦК України, оскільки майно вибуло від власника поза його волею іншим шляхом - внаслідок проведення публічних торгів іншою особою на виконання судового рішення про стягнення коштів.

Таких висновків у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постановах від 20 березня 2018 року у справі № 904/12514/16 та від 29 березня 2018 року у справі № 904/10673/16, у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 серпня 2019 року у справі № 199/7377/16-ц (провадження № 61-46307св18) та задовольнив вимоги Дніпропетровської міської ради про витребування майна у добросовісних набувачів .

Проте, вирішуючи спори у подібних правовідносинах, Верховний Суд ухвалював й інші за змістом судові рішення.

Так, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 18 березня 2020 року у справі

№ 199/7375/16-ц (провадження № 61-35744св18), у складі колегії Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 20 травня 2020 року у справі № 199/8047/16-ц (провадження № 61-13212св19) дійшов висновку, що «конструкція, за якої добросовісний набувач втрачає майно і сам змушений шукати способи компенсації своїх втрат, є неприйнятною. Тому задоволення віндикаційного позову і витребування спірної нерухомості у відповідача як добросовісного набувача на користь Дніпропетровської міської ради призведе до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції з прав людини і основоположних свобод».

16 грудня 2020 року Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду постановив ухвалу, згідно з якою передав справу № 461/12525/15-ц (провадження № 14-190цс20) за позовом Львівської міської ради до фізичних осіб, Першої Львівської державної нотаріальної контори про визнання спадщини відумерлою, визнання свідоцтва про право на спадщину за законом і договору купівлі-продажу квартири недійсними, скасування рішень про державну реєстрацію права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 02 березня 2021 року справу № 461/12525/15-ц (провадження № 14-190цс20) прийнято та призначено до розгляду.

На розгляд Великої Палати Верховного Суду також винесено питання можливості застосування висновків Верховного Суду у подібних правовідносинах, згідно з якими «конструкція, за якої добросовісний набувач втрачає майно, і сам змушений шукати способи компенсації своїх втрат є неприйнятною та покладає на добросовісного набувача індивідуальний і надмірний тягар. Не може добросовісний набувач відповідати у зв`язку із бездіяльністю влади в рамках процедур, спеціально призначених для запобігання шахрайству при вчиненні правочинів з нерухомим майном. Факт незаконного відчуження та допущення продажу квартири не може породжувати правових наслідків для добросовісного набувача, проте, вочевидь, є підставою для виникнення обов`язку в органів місцевого самоврядування здійснити все необхідне, щоб відшкодувати збитки, завдані таким відчуженням».

Судові рішення у справі, яка переглядається, та судові рішення у справі, яка передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду, ухвалені у подібних правовідносинах, які Верховний Суд визначив з урахуванням спірних правовідносин, правовим регулюванням (змістовний критерій).

Відповідно до пункту 10 частини першої статті 252 ЦПК України у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду, суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі.

Згідно з пунктом 14 частини першої статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 10 частини першої статті 252 цього Кодексу, - до закінчення перегляду в касаційному порядку.

Оскільки вказана справа Великою Палатою Верховного Суду не розглянута, колегія суддів вважає за необхідне зупинити касаційне провадження у справі № 199/7376/16 до завершення розгляду справи № 461/12525/15-ц.

Керуючись статтями 252, 253, 260 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Зупинити касаційне провадження у справі № 199/7376/16 за позовом першого заступника прокурора Дніпропетровської області в інтересах Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Товариство з обмеженою відповідальністю «Ренессанс-Клуб», Комунальне житлово-експлуатаційне підприємство «Лівобережжя», про витребування майна до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 461/12525/15-ц (провадження № 14-190цс20).

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ступак

Судді: І. Ю. Гулейков

А. С. Олійник

Г. І. Усик

В. В. Яремко