ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 липня 2022 року м. Чернівці

справа № 727/1323/22

провадження №22-ц/822/565/22

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Височанської Н.К.

суддів: Владичана А.І., Лисака І.Н.

секретар Скрипка С.В.

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 12 травня 2022 року та додаткове рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 25 травня 2022 року, ухвалені під головуванням судді Літвінової О.Г.,

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди.

Позовна заява обґрунтована тим, що їй на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 . Відповідачам на праві спільної часткової власності належить квартира АДРЕСА_2 , яка знаходиться на четвертому поверсі над її квартирою.

Зазначала, що у період з 09 листопада 2019 року по 03 березня 2020 року відбувалися систематичні затоплення приміщення її квартири, про що складалися відповідні акти.

Вона неодноразово повідомляла відповідачів про відшкодування в добровільному порядку шкоди у зв`язку із затопленнями квартири, однак відповідачі шкоду не відшкодували.

Відповідно до висновку будівельно-технічної експертизи від 23 березня 2020 року, вартість ремонтно-будівельних робіт, які необхідно виконати в приміщеннях квартири АДРЕСА_3 для усунення наслідків її залиття, станом на час проведення дослідження, з урахуванням опосередкованих цін на будівельні матеріали, із застосуванням комп`ютерного програмного забезпечення програмного комплексу ІВК (1.914.0222), що відповідає ДСТУ Б Д.1.1-1:2013, становить 14 294,35 грн., в тому числі ПДВ 2858,87 грн.

Крім того зазначала, що внаслідок дій відповідачів їй завдано моральну шкоду, яку вона оцінила в сумі 10 000 грн., оскільки після закінчення робочого часу, замість відпочинку, вона змушена здійснювати дії по прибиранню наслідків затоплення, проводити сушку речей, чим порушено її соціально-побутовий спосіб життя та позбавлено можливості належним чином користуватися житлом.

Внаслідок залиття квартири, їй зіпсовано 12 грудня 2019 року день народження, Новий рік, Різдво та інші державні свята. Вона постійно перебуває в затяжній психологічній депресивній ситуації, оскільки не може використовувати своє житло в спокійному режимі.

Посилаючись на вказані обставини, просила суд стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на її користь матеріальну шкоду в сумі 14 294,35 грн., моральну шкоду в сумі 10 000 грн., витрати за проведення експертизи в сумі 2520 грн. та судові витрати по сплаті судового збору.

Короткий зміст рішень суду першої інстанції

Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 12 травня 2022 року позов задоволено частково.

Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в сумі 14294 грн. 35 коп., моральну шкоду в сумі 2000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати за проведення експертизи в сумі 2520 грн. та судовий збір у сумі 3473 грн. 40 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Додатковим рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 25 травня 2022 року стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4000 грн.

Короткий зміст та узагальнені доводи апеляційної скарги та позиції інших учасників

На дані рішення ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 12 травня 2022 року та додаткове рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 25 травня 2022 року. Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Посилається на те, що суд першої інстанції не звернув уваги, що наявні в матеріалах справи акти не містять відомостей щодо характеру залиття квартири та його причини, та в них лише відображені наслідки такого залиття. Тому ці акти не можуть бути належними та допустимими доказами заподіяння відповідачами шкоди.

Також зазначає, що під час складання актів ОСОБА_2 не допускали до огляду квартири позивачки, однак присутність зацікавленої сторони при такому огляді є обов`язковою.

В акті від 03 березня 2020 року зазначено, що мешканці квартири АДРЕСА_2 не відкривали двері, на телефонні дзвінки не відповідали, і в цей же час зазначено, що ОСОБА_2 відмовилася від підпису.

Як вбачається з акта від 24 серпня 2020 року, сантехнік ОСОБА_4 обстежив всі комунікації в квартирі ОСОБА_2 та не виявив жодних протікань. Не встановлено жодних протікань і в акті від 31 грудня 2019 року.

Вказує на те, що довідка ТОВ НВП «Евріка» №150 від 27 листопада 2019 року, не є належним доказом завдання шкоди, адже висновок щодо протікання каналізації у ванній кімнаті квартири АДРЕСА_2 не є категоричним.

Також зазначає, що в матеріалах справи відсутні належні докази, які б підтверджували вину ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в завданні шкоди позивачці, тому підстави для стягнення на її користь моральної шкоди відсутні.

Крім цього, судом першої інстанції невірно визначено розмір судового збору, який підлягає стягненню з відповідачів.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_5 , просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 12 травня 2022 року та додаткове рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 25 травня 2022 року залишити без змін.

Позиція апеляційного суду

Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи викладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Обставини справи

Судом встановлено, що позивачці на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на квартиру (а.с.17).

Відповідачам належить на праві приватної спільної часткової власності квартира АДРЕСА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на квартиру, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.18-19).

Згідно з актами від 09 листопада 2019 року, 12 грудня 2019 року, 15 грудня 2019 року, 07 січня 2020 року, 18 січня 2020 року, 29 січня 2020 року, 02 березня 2020 року, 03 березня 2020 року, в квартирі позивачки намокла стеля, по швам підтікає вода з потраплянням води на електропровідну мережу, намокли стіни та паркет, водою залито диван, килим, комп`ютер, хатні речі. Після замокання кімнати, перебування там із-за вологості і запаху вапна неможливе (а.с.20-27).

Згідно з довідкою ТОВ НВП «Евріка» №150 від 27 листопада 2019 року, при обстеженні квартири АДРЕСА_3 виявлено протікання на стелі водопровідної каналізації з квартири АДРЕСА_2 поверхом вище під час користування душовою кабіною чи умивальником у ванній кімнаті. Для вияснення причин затоплення співробітниками ТОВ НВП «Евріка» було проведено експеримент щодо включення води в душовій кабіні і в умивальнику квартири АДРЕСА_2 , після чого в квартирі АДРЕСА_3 зі стелі в кімнаті почала капати вода. Після відключення подачі води у ванній кімнаті в квартирі АДРЕСА_2 , залиття стелі в квартирі АДРЕСА_3 з часом припинилось. Водопровід та каналізаційна мережа сховані під облицювальною плиткою в стіні та підлозі ванної кімнати квартири АДРЕСА_2 та не є видимими зовні. За попереднім висновком протікає каналізація, яка схована в підлогу та стіну ванної кімнати АДРЕСА_2 . Для остаточного висновку є необхідність розкрити схований каналізаційний трубопровід у ванній кімнаті квартири АДРЕСА_2 (а.с.28).

Згідно з висновком №188 будівельно-технічної експертизи від 23 березня 2020 року, вартість ремонтно-будівельних робіт, які необхідно виконати в приміщеннях квартири АДРЕСА_3 для усунення наслідків її залиття, станом на час проведення дослідження, з урахуванням опосередкованих цін на будівельні матеріали, із застосуванням комп`ютерного програмного забезпечення програмного комплексу ІВК (1.914.0222), що відповідає ДСТУ Б Д.1.1-1:2013, становить 17 153,22 грн., в тому числі ПДВ 2858,87 грн. (а.с.29-43).

Мотиви, з яких виходив апеляційний суд та застосовані норми права

За приписами ч.ч.1, 2 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також втрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно з ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1 ст.320 ЦК України).

Частиною 3 ст.386 ЦК України передбачено право власника, права якого порушені, на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 2 ст.1166 ЦК України передбачено, що особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Отже, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Виходячи із визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу.

У випадку доведеності факту заподіяння шкоди потерпілому, відповідно до ст.1192 ЦК України, якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому, такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

У цій справі спір між сторонами виник стосовно відшкодування шкоди, завданої позивачці пошкодженням її майна через залиття квартири з вини відповідачів.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що відповідачка ОСОБА_2 не погоджується з висновком суду про те, що це залиття належної позивачці квартири сталося саме з вини власників квартири АДРЕСА_2 , вважає, що докази цього відсутні.

Відповідно до статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Положеннями статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

На підтвердження факту залиття квартири, власником якої є позивачка, останньою надано акти про залиття квартири від 09 листопада 2019 року, 12 грудня 2019 року, 15 грудня 2019 року, 07 січня 2020 року, 18 січня 2020 року, 29 січня 2020 року, 02 березня 2020 року, 03 березня 2020 року, довідку ТОВ НВП «Евріка» №150 від 27 листопада 2019 року.

Як вбачається з вищевказаних доказів, причиною затоплення квартири, власником якої є позивачка, є протікання на стелі водопровідної каналізації з ванної кімнати квартири АДРЕСА_2 , яка належить на праві власності відповідачам.

На спростування вказаних обставин відповідачами не надано жодних доказів, отже вину у завданій позивачці шкоді відповідачами не спростовано.

Відповідно до пункту 2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року №76 (далі - Правила), передбачено, що заявки на несправність інженерного обладнання або конструкцій повинні розглядатися в день їх надходження. У разі залиття, аварії квартир складається відповідний акт, зразок якого із переліком необхідних для такого акта відомостей встановлено у додатку 4 до Правил.

Зокрема, в акті про залиття, аварію, що трапилась на системі центрального опалення, гарячого водопостачання (або холодного водопостачання) повинно бути зазначено: склад комісії, що трапилось і які наслідки (що залито, які обсяги робіт, які ушкодження, які речі ушкоджено), причини залиття, висновки і рекомендації комісії (надаються висновки про те, що необхідно зробити, хто заподіяв шкоду тощо). Акт підписується членами комісії, а з його змістом ознайомлюються мешканці квартир під підпис.

Отже, законодавством чітко визначено, що факт залиття, його причина та обсяг пошкоджень мають фіксуватись у складеному акті комісійного обстеження приміщення, у якому відбулось залиття. Саме такий акт і є відповідним (належним, допустимим, достовірним) доказом, на підставі якого відбувається розрахунок матеріальної шкоди вартості відновлювального ремонту.

Суд першої інстанції дав правильну оцінку актам про залиття від 09 листопада 2019 року, 12 грудня 2019 року, 15 грудня 2019 року, 07 січня 2020 року, 18 січня 2020 року, 29 січня 2020 року, 02 березня 2020 року, 03 березня 2020 року, складеним комісією в складі голови правління ОСББ «Ефект» та власників квартир, які підписали ці акти і які встановили, що неодноразове залиття квартири АДРЕСА_3 , сталося з квартири АДРЕСА_2 . Дані акти відповідають вимогам Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 року №76, і є належним доказом.

За наведеного доводи апелянта щодо невідповідності актів вимогам до них є безпідставними, а також відсутні докази того, що акти складені у відсутності відповідачів, оскільки в актах від 09 листопада 2019 року, від 12 грудня 2019 року остання відмовилася від підпису.

Крім того, на спростування наведених доводів відповідачі не були позбавлені можливості провести повторний чи комісійний огляд своєї квартири та квартири позивачки, однак таким правом не скористалися.

Щодо посилання ОСОБА_2 на акт від 24 серпня 2020 року, складений сантехніком ОСОБА_4 , то він не може бути належним доказом, оскільки законодавством чітко визначено, що факт залиття, його причина та обсяг пошкоджень мають фіксуватись у складеному акті комісійного обстеження приміщення, у якому відбулось залиття.

Таким чином, встановивши, що позивачка довела розмір завданої шкоди, протиправність дій відповідачів, причинний зв`язок між ними, що призвело до залиття квартири позивачки, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення завданих позивачці збитків.

Відповідачі не спростували належними та допустимими доказами своєї вини у залитті квартири позивачки, інших належних та допустимих доказів щодо причин залиття та розміру спричиненої позивачці майнової шкоди до суду не надали, хоча це є їх процесуальним обов`язком, оскільки у спірних правовідносинах діє презумпція вини заподіювача шкоди.

З огляду на викладене є обґрунтованим та правильним висновок суду першої інстанції про доведеність позивачкою складу деліктних правовідносин сторін та покладення на відповідачів, які відповідальні за стан інженерних мереж у їх квартирі та їх експлуатацію, обов`язку з відшкодування завданої ними майнової шкоди.

Щодо стягнення на користь позивача розміру моральної шкоди, колегія суддів виходить з наступного.

Так, ст.23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до вимог ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться в п.п.3, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року №4 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

В силу п.9 наведеної Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Обґрунтовуючи позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди позивачка вказувала, що після закінчення робочого часу, замість відпочинку, вона змушена здійснювати дії по прибиранню наслідків затоплення, проводити сушку речей, чим порушено її соціально-побутовий спосіб життя та позбавлено можливості належним чином користуватися житлом. Внаслідок залиття квартири, їй зіпсовано 12 грудня 2019 року день народження, Новий рік, Різдво та інші державні свята. Вона постійно перебуває в затяжній психологічній депресивній ситуації, оскільки не може використовувати своє житло в спокійному режимі.

Визначаючи розмір моральної шкоди, заподіяної позивачці діями відповідачів, колегія суддів вважає, що залиття квартири завдало позивачці негативних емоцій та переживань щодо пошкодження майна та неможливості нормального користування житловим приміщенням, що призвело до душевних страждань, порушення її звичного способу життя, а тому погоджується з висновком суду першої інстанції щодо визначення розміру такої шкоди у сумі 2000 грн.

Разом з цим, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про стягнення з відповідачів судового збору у сумі 3473 грн. 40 коп.

Ставка судового збору за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру становить 1% ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України ,,Про Державний бюджет України на 2022 рік установлено у 2022 році прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2022 року 2481 гривня.

Позивачем заявлено дві вимоги майнового характеру, отже судовий збір за подання позовної заяви становив 1984 гривні 80 коп., проте суд першої інстанції помилково стягнув з відповідачів 3473 гривні 40 коп.

Таким чином, рішення суду першої інстанції в частині стягнення судового збору підлягає зміні.

Враховуючи те, що рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 12 травня 2022 року в частині стягнення матеріальної та моральної шкоди підлягає залишенню без змін, при цьому апеляційна скарга не містить доводів щодо неправильного визначення судом першої інстанції розміру витрат на професійну правничу допомогу, додаткове рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 25 травня 2022 року також підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375,376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 12 травня 2022 року в частині стягнення судового збору змінити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1984 гривні 80 коп.

В решті рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 12 травня 2022 року залишити без змін.

Додаткове рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 25 травня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Головуючий Н.К.Височанська

Судді: А.І. Владичан

І.Н. Лисак