Ухвала

29 грудня 2022 року

м. Київ

справа № 390/358/21

провадження № 61-12403 ск22

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,

розглянув касаційну скаргу акціонерного товариства «Райффайзен Банк» на рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 21 червня 2022 року тапостанову Кропивницького апеляційного суду від 31 жовтня 2022 року у справі за позовом акціонерного товариства «Райффайзен Банк» до ОСОБА_1 про захист порушеного права кредитора, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості, яка виникла за кредитним договором від 15 серпня 2006 року,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 21 червня 2022 року у задоволенні позову АТ «Райффайзен Банк» відмовлено. Стягнуто з АТ «Райффайзен Банк» на користь ОСОБА_1 витрати на професійнуправничу допомогу у розмірі 28 000,00 грн.

Постановою Кропивницького апеляційного суду від 31 жовтня 2022 року рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 21 червня 2022 року в оскаржуваній частині щодо компенсації витрат на професійну правничу допомогу залишено без змін. Стягнуто з АТ «Райффайзен Банк» на користь ОСОБА_1 2 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

07 грудня 2022 року до Верховного Суду АТ «Райффайзен Банк» подало касаційну скаргу після закінчення строку на касаційне оскарження, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення в частині стягнення судових витрат та ухвалити нове про відмову у стягненні витрат на професійну правничу допомогу.

У касаційній скарзі заявник порушує питання про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень з посиланням на те, що строк пропущено з поважних причин, оскільки повний текст оскаржуваної постанови отримав 21 листопада 2022 року, що підтверджується штампом вхідної кореспонденції. Клопотання підлягає задоволенню, оскільки обставини, на які посилається заявник, свідчать про поважність причин пропуску строку на касаційне оскарження.

Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Підставою касаційного оскарження заявник зазначає застосування норм права без урахування висновку щодо застосування норми права, викладеного у постановах Верховного Суду від 27 червня 2018 року справа № 826/1216/16, від 30 вересня 2020 року справа № 379/1418/18, від 10 червня 2021 року справа № 820/479/18, тощо (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд визнає її необґрунтованою, з огляду на таке.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Частиною першою статті 15 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Згідно з положеннями частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України).

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі, чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обгрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Заявляючи вимогу про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 35 000,00 грн, відповідач ОСОБА_1 посилалась на те, що її адвокат Глазков А. С. при розгляді судом першої інстанції, діючи на підставі договору від 21 січня 2020 року надав їй правову допомогу, зазначивши її погодинний розріз у акті наданих послуг від 11 січня 2022 року № 1.

Оскільки суд відмовив у задоволенні позову банку, висновок про покладення на позивача витрат, пов`язаних з правничою (правовою) допомогою адвоката, є вірним.

Визначаючи розмір таких витрат, судом першої інстанції враховані заперечення представника позивача щодо витраченого адвокатом часу на розгляд справи, надано оцінку складності справи та зменшено розмір таких витрат до 28 000,00 грн.

Колегія суддів погоджується з таким підходом до визначення розміру витрат на правову допомогу, оскільки він враховує складність справи (про звернення стягнення на житловий будинок, в рахунок погашення заборгованості у розмірі 7 193,88 дол. США), грунтувався на детальному описі наданих послуг із зазначенням витрат часу, був дійсним і необхідним за обставин цієї справи.

Стягуючи з АТ «Райффайзен Банк» на користь ОСОБА_1 судові витрати, понесені у зв`язку з професійною правничою допомогою в суді апеляційної інстанції у розмірі 2 000,00 грн, суд апеляційної інстанції врахував, що справа переглядалася в апеляційному суді лише щодо судових витрат, реальність адвокатських витрат (їх дійсність та необхідність), врахував критерій розумності їхнього розміру.

З огляду на зазначені обставини, суд апеляційної інстанції дійшов обгрунтованого висновку про часткове задоволення вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, та із заявлених 7 000,00 грн стягнув 2 000,00 грн.

Витрати ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу у цій справі підтверджені щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт, тому підлягали стягненню з позивача незалежно від того чи їх уже фактично сплачено або тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137, частина восьма статті 141 ЦПК України).

Така судова практика є незмінною (висновки, викладені в постановах Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року справа № 922/445/19, від 22 січня 2021 року справа № 925/1137/19, постановах Верховного Суду у складі суддів Касаційного цивільного суду від 17 лютого 2021 року справа № 753/1203/18, від 13 травня 2022 року справа № 370/423/19), тому Верховний Суд відхиляє аргументи касаційної скарги про безпідставне стягнення витрат відповідача на правову допомогу у зв`язку з ненаданням доказів їх фактичної оплати.

Касаційний суд відхиляє доводи касаційної скарги щодо ухвалення оскаржуваних рішень без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 27 червня 2018 року справа № 826/1216/16, від 30 вересня 2020 року справа № 379/1418/18, оскільки ці справи направленні на новий апеляційний розгляд, тому висновок не викладався.

Доводи касаційної скарги у цілому зводяться до незгоди заявника з ухваленими судовими рішеннями, містять посилання на факти, що були предметом дослідження та оцінки апеляційного суду, який їх обгрунтовано спростував. Переглядаючи законність та обгрунтованість рішень суду попередніх інстанцій, Верховний Суд, діючи у межах повноважень визначених статтею 400 ЦПК України, не вправі здійснювати переоцінку доказів та встановлювати нові обставини.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

Висновки апеляційного суду у цій справі щодо визначення розміру гонорару адвоката з огляду на складність справи, фінансовий стан клієнта та витрачений адвокатом час, не суперечать правовим позиціям, викладеним у постанові Верховного Суду від 10 червня 2021 року справа № 820/479/18, додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 червня 2022 року справа № 910/12876/19, постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року справа № 755/9215/15-ц, підстав для відступлення від яких Верховний Суд не вбачає.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

На підставі викладеного Верховний Суд дійшов висновку про наявність передбачених пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України підстав для визнання касаційної скарги АТ «Райффайзен Банк» необґрунтованою та відмови у відкритті касаційного провадження.

Оскільки відмовлено у відкритті касаційного провадження, клопотання АТ «Райффайзен Банк» про зупинення виконання оскаржуваних судових рішень не розглядається.

Керуючись статтею 390, пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ :

Поновити акціонерному товариству «Райффайзен Банк» строк на касаційне оскарження рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 21 червня 2022 року та постанови Кропивницького апеляційного суду від 31 жовтня 2022 року.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою акціонерного товариства «Райффайзен Банк» на рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 21 червня 2022 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 31 жовтня 2022 року у справі за позовом акціонерного товариства «Райффайзен Банк» до ОСОБА_1 про захист порушеного права кредитора, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості, яка виникла за кредитним договором від 15 серпня 2006 року № 014-09.5-61825.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара