Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.12.2022 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області

в особі: головуючого судді - Бедьо В.І.

за участі секретаря судових засідань - Пазяк С.М.

представника позивача - Баняс В.В.

представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород справу за позовом АТ «Таскомбанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про визнання земельних ділянок такими, що передані в іпотеку та звернення стягнення на предмет іпотеки,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні суду перебуває вищевказаний позов АТ «Таскомбанк», який обґрунтовується наступним.

«08» листопада 2007 року між фізичною особою ОСОБА_4 та Відкритим акціонерним товариством «Універсал банк» (08.07.2009 р. змінено найменування на ПАТ «Універсал Банк») (28.12.2018 р. змінено найменування на AT «Універсал Банк»», було укладено Кредитний договір №06/2165К-07, згідно якого Кредитор надав Позичальнику кредит у сумі 120 000,00 дол. США.

Одним із забезпечень виконання зобов`язань Позичальника за Кредитним Договором є: іпотека нерухомого майна - земельної ділянки, площею 0,3918 га., кадастровий :33:001:0148, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 - згідно «Договору іпотеки /нерухомого майна - нежитлової нерухомості/ від 30.07.2013 року», що посвідчений приватним нотаріусом Ужгород міського нотаріального округу Рак О.І, за реєстровим номером 3054.

Вказана земельна ділянка належить Іпотекодавцю/Позичальнику на праві приватної власності, згідно Свідоцтва про право власності на нерухоме майно НОМЕР_5 від 03.06.І року, що видане Реєстраційною службою Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області, право власності на вказаний об`єкт нерухомості зареєстрованої у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за №1154378, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1.

Переглядаючи Публічну кадастрову карту України за посиланням в мережі Інтернет http://map. 1 and.gov.ua/kadastrova-karta стосовно земельної ділянки за кадастровим номером :33:001:0148, випливає повідомлення, що відомості про вказану земельну ділянку відсутні (копія повідомлення надається).

Провівши огляд за допомогою Публічної кадастрової карти України, випливає, що на місці земельної ділянки за кадастровим номером :33:001:0148 знаходяться земельні ділянки, сумарною площею 0,3918 га., а саме:

- земельна ділянка, кадастровий номер :33:001:0228, площею 0.1247 га.;

- земельна ділянка, кадастровий номер :33:001:0227, площею 0.1671 га.;

- земельна ділянка, кадастровий номер :33:001:0222, площею 0.1 га.

Позивач вказує на те, що AT «Універсал Банк» не надавав дозволу на розподіл та будь-яке відчуження іпотечного майна.

14.11.2018 року AT «Універсал Банк» звернувся до відділу в Ужгородському рай Головного управління Держеокадастру у Закарпатській області із запитом №041/18-320 13.11.2018 року.

Згідно відповіді відділу в Ужгородському районі Головного управління Держеокадастру Закарпатській області №29-7-0.28-1968/102-18 від 29.11.2018 року, підтверджується факт розподілу земельної ділянки :33:001:0148 на три частини: земельну ділянку кадастровий номер :33:001:0228, площею 0.1247 га., що розташована за адресою АДРЕСА_1 земельну ділянку, кадастровий номер :33:001:0227, площею 0.1671 га., що розташована за адресою АДРЕСА_1 та земельну ділянку кадастровий номер :33:001:0222, площею 0.1 га., що розташована за адресою АДРЕСА_1 .

05.12.2018 року отримано витяги №НВ-018 від 03.12.2018 року, №НВ- 018 від 03.12.2018 року та №НВ-018 від 03.12.2018 року з Державного земельного кадастру про земельні ділянки (копії додаються), згідно яких вбачається, що власником вказаних земельних ділянок являється ОСОБА_2 .

Таким чином нерухоме майно, що перебуває в іпотеці AT «Універсал Банк», а саме земельна ділянка, кадастровий номер :33:001:0148, що розташована за адресою АДРЕСА_1 . загальною площею 0,3918 г розділена без відома Банку та належить на праві приватної власності громадянці України ОСОБА_2 .

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №148242560 в 05.12.2018 17:21:36 (копія надається): номер запису про право власності: 22916607 «Підстава: виникнення права власності: рішення суду, серія та номер: 308/7371/17, виданий 28.09.2017 видавник: Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області Монич О.В. ; витяг з ДЗК серія та номер: НВ-017, виданий 10.10.2017, видавник Управління

Держгеокадастру в Ужгородському районі Закарпатської області».

За допомогою Єдиного державного реєстру судових рішень за посиланням в мережі Інтернет http://reyestr.court.gov.ua/Review/69356576 стало відомо про рішення Ужгородської міськрайонного суду Закарпатської області №308/7371/17 від 28.09.2017 року.

Згідно вказаного рішення суду позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання дійсним договору купівлі-продажу та визнання права власності в майно задоволено, тобто згідно даного рішення суду було вирішено питання про право власності на земельну ділянку, яка являється забезпеченням по кредитному договору зобов`язаннями ОСОБА_4 перед AT «Універсал Банк».

19.12.2018 року, за допомогою офіційного сайту Судової влади України за посиланням в мережі Інтернет https://court.gov.ua/fair/sud0712/ знайдено ще судові процеси за аналогія: схемою ОСОБА_4 , що стосується предмету іпотеки, а саме:

1. http://reyestr.court.gov.ua/Review/67148436 за позовною заявою ОСОБА_6 до ОСОБА_4 «про визнання дійсним договору купі продажу та визнання права власності на майно». Справа №308/4032/17, суддя Шепетко І.О. Як наслідок позитивне рішення суду, яким визнано дійсність договору купівлі продажу та право власності на земельну ділянку;

2. http://revestr.court.gov.ua/Review/72482941 за позовною заявою ОСОБА_6 до ОСОБА_4 «про визнання дійсним договору купі продажу та визнання права власності на майно». Справа №308/3656/17, суддя Данко В.Й Як наслідок залишено позовну заяву без розгляду, з підстав подання Позивачем клопотання про залишення позовної заяви без розгляду;

3. http://reyestr.court.gov.ua/Review/68183584 за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_4 «про визнання дійсним договору купі продажу та визнання права власності на майно». Справа № 308/7124/17, суддя Дергачова Н.В. Як наслідок залишено позовну заяву без розгляду, з підстав подачі Позивачем клопотання про залишення позовної заяви без розгляду.

Позивач вважає, що ОСОБА_4 , будучи Іпотекодавцем, свідомо зробила поділ іпотечного майна для унеможливлення задоволення вимог AT «Універсал Банк» шляхом звернення стягнення на нерухоме майно.

Також сторона позивача акцентує увагу на тому, що відповідно до п.2.4.14. Договору іпотеки Іпотекодавець не має права без отримання попередньої письмової згоди Іпотекодержателя вчиняти будь-які дії, що передбачені вказаним пунктом, в тому числі будь-яким способом розпоряджатися, відчужувати Предмет іпотеки (продавати. дарувати, міняти, тощо), або передавати в наступну іпотеку тощо.

Таким чином договір покладав обов`язок на Іпотекодавця отримувати письмову згоду Іпотекодержателя на будь-які перебудови та перепланування предмету іпотеки.

AT «Універсал Банк» також повідомляє, що на даний час по боржнику ОСОБА_4 наявне рішення суду про стягнення заборгованості на користь AT «Універсал Банк», а саме справа №308/2026/14-ц. Виконавчий лист щодо стягнення заборгованості перебуває на виконанні у приватного виконавця Ярошевського Д.А. Вказане судове рішення не виконано, доказом є наявний у матеріалах справи оригінал розрахунку заборгованості ОСОБА_4 за кредитним договором №06/2165К-07 і 08.11.2007 року, станом на 02.11.2018 року.

Також в Ужгородському міськрайонному суді знаходиться справа №308/7491/15 позовною заявою AT «Універсал Банк» до ОСОБА_4 «про стягнення заборгованості кредитом та втрат від інфляційних процесів».

Станом на день звернення AT «Універсал Банк» із даним позовом заборгованість за Кредитним договором не погашена, рішення суду не виконано.

Таким чином в результаті систематичного порушення умов Кредитного договору сума заборгованості ОСОБА_4 , станом на 02.11.2018 року, становить 223 521,54 дол. США, з яких:

- заборгованість по сумі кредиту: 87 473,66 дол. США;

- в т.ч. прострочена заборгованість по сумі кредиту: 87 473,66 дол. США;

- відсотки: 46 261,58 дол. США;

- підвищені відсотки: 89 786,30 дол. США.

На підставі викладеного вище позивач просить суд поновити строк на звернення до суду з вказаною заявою, оскільки 05.12.2018 року отримано витяги №НВ-018 від 03.12.2018 року, №НВ-018 від 03.12.2018 року та №НВ-018 від 03.12.2018 року з Державного земельного кадастру про земельні ділянки, згідно яких стало відомо, що власником предмету іпотеки являється ОСОБА_2 ; визнати нерухоме майно, а саме: земельні ділянки, кадастровий номер :33:001:0228, площею 0.1247 га. що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :33:001:0227, площею 0.1671 га., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та кадастровий номер :33:001:0222, площею 0.1 га., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що належать на праві власності ОСОБА_2 , такими що передані в іпотеку, як забезпечення вимог Акціонерного товариства «Універсал Банк», що випливають з Кредитного договору №06/2165К-07 від 08.11.2007 року, укладеного між AT «Універсал Банк» та ОСОБА_4 ; звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме:

- земельну ділянку, кадастровий номер :33:001:0228, площею 0.1247 га. розташована за адресою: АДРЕСА_1

- земельну ділянку, кадастровий номер :33:001:0227, площею 0.1671 та., і розташована за адресою: АДРЕСА_1

- земельну ділянку, кадастровий номер :33:001:0222, площею 0.1 га., і розташовані за адресою: АДРЕСА_1 ,

які виникли як наслідок розподілу земельної ділянки за кадастровим номером :33:001:0148, яка перебуває в іпотеці AT «Універсал Банк» в якості забезпечення виконання зобов`язань позичальника/іпотекодавця ОСОБА_4 за Кредитним договором №06/2165К-07 від 08.11.2007 року, в межах суми заборгованості ОСОБА_4 в загальному розмірі 223 521, 54 дол. США за Кредитним договором №06/2165К-07 від 08.11.2007 року шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій; стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» судові витрати по сплаті судового збору розмірі 3 842,00 гривень, по 1 921,00 гривень з кожного.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 21.03.2019 року задоволено заяву представника АТ «Універсал Банк» Гук Є.М. про забезпечення позову в даній цивільній справі та накладено арешт на нерухоме майно, що належить ОСОБА_2 , ІПН: НОМЕР_1 , а саме: земельну ділянку, кадастровий номер :33:001:0228, площею 0.1247 га., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; земельну ділянку, кадастровий номер :33:001:0227, площею 0.1671 га., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; земельну ділянку, кадастровий номер :33:001:0222, площею 0.1 га., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 21.03.2019 року від 17.04.2019 року відкрито провадження у справі та визначено, що справа буде розглядатися за загальними правилами позовного провадження.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 08.05.2019 року закрито підготовче судове засідання та призначено цивільну справу до судового розгляду.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 22.09.2021 рокузадоволено заяву представника АТ «ТАСКОМБАНК» адвоката Баженова А.В. за вирішено замінити позивача АТ «Універсал Банк» у справі за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про визнання земельних ділянок такими, що передані в іпотеку та звернення стягнення на предмет іпотеки на його правонаступника АТ «ТАСКОМБАНК» ( 01032, м. Київ, вул. С. Петлюри, б. 30).

24.10.2022 року представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подав до суду письмові пояснення по суті позову, в яких просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі з підстав пропуску позовної давності. Так, сторона відповідача пояснює, що АТ «Універсал Банк» стверджується, що вказані земельні ділянки з кадастровими номерами :33:001:0228, :33:001:0227, :33:001:0222 заходяться на місці земельної ділянки з кадастровим номером :33:001:0148 площею 0,3918 га, яка була передана ОСОБА_4 в іпотеку. Водночас із листа Відділу в Ужгородському районі Головного управління Держгеокадастру в Закарпатській області від 29.11.2018 №29-7-0.281968/102-18, копія якого додана до позовної заяви, вбачається, що земельна ділянка кадастровий номер :33:001:0148 відображається на Публічній кадастровій карті України тільки в архівному шарі, отже звичайний користувач земельну ділянку з таким кадастровим номером не відшукає і не зможе визначити, що з нею сталося - була вона об`єднана, поділена або її реєстрація в Державному земельному кадастрі просто скасована. Те саме стосується відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно в якому, як це підтверджується доданими до позовної заяви відомостями, жодних обмежень чи обтяжень на земельні ділянки з кадастровими номерами :33:001:0228, :33:001:0227, :33:001:0222, на яке намагається звернути стягнення АТ «Універсал Банк», не відображається. Тому ОСОБА_2 була позбавлена можливості отримати інформацію про обтяження набутого нею майна іпотекою самостійно або за допомогою третіх осіб. Таким чином ОСОБА_2 при укладенні з ОСОБА_4 договору купівлі-продажу від 18.07.2017 земельної ділянки кадастровий номер :33:001:0222, який був визнаний дійсним рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28.09.2017 у справі №308/7371/17, а також при укладенні з ОСОБА_6 нотаріально посвідченого договору купівлі продажу від 13.07.2017 земельних ділянок кадастровий номер :33:001:0228 та :33:001:0227 діяла добросовісно та на законних підставах за оплатними договорами стала власником цих земельних ділянок, які були вільними від будь-яким обмежень чи обтяжень. Крім того акцентує увагу на тому, що АТ «Універсал Банк» не надано жодних належних і допустимих доказів того, що спірні земельні ділянки є предметом іпотеки та/або за своїми властивостями є ідентичними предмету іпотеки. Твердження яке міститься в позовній заяві про те, що належні ОСОБА_2 на праві приватної власності три земельні ділянки заходяться на місці земельної ділянки з кадастровим номером :33:001:0148 площею 0,3918 га, яка була передана ОСОБА_4 в іпотеку, не підтверджене жодними доказами. Крім того сторона відповідача вказує на те, що першим пунктом позовної заяви АТ «Універсал Банк» є вимога поновити строк на звернення до суду з вказаною заявою, оскільки 05.12.2018 були отримані витяги з Державного земельного кадастру про земельні ділянки, згідно яких стало відомо, що земельні ділянки, на які заявляє претензії позивач, належать саме ОСОБА_2 . Сама ж ця позовна заява датована 18.03.2019, а до неї долучено рішення Апеляційного суду Закарпатської області у справі №308/2026/14-ц від 07.06.2017 із якого вбачається, що права АТ «Універсал Банк» як кредитора за Кредитним договором №06/2165К-07 від 08.11.2007 були порушені ОСОБА_4 в результаті систематичного порушення умов кредитного договору, а заборгованість за цим кредитним договором стягувалася АТ «Універсал Банк» в розмірі, який існував вже станом на 24.12.2013. А договір іпотеки на який позивач посилається, як на підставу своїх вимог, був укладений між АТ «Універсал Банк» та ОСОБА_4 20.07.2013. АТ «Універсал Банк» у своїй позовній заяві не наводить жодних пояснень відсутності інтересу до предмету іпотеки у період з 24.12.2013 по 24.12.2016 та підстав пропуску строків позовної давності для звернення до суду з вимогою до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

В судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги позовної заяви та просив їх задовольнити в повному обсязі з підстав, зазначених у змісту позовної заяви.

Представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у письмових поясненнях на позов.

Відповідач по справі ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилася, хоч була належним чином повідомлена про дату та час розгляду справи, про причину неявки суд не повідомила, правом на подання відзиву на позов не скористалась.

Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, вивчивши зміст позовних вимог та надані сторонами письмові докази, суд встановив наступні обставини та відповідні правовідносини.

08» листопада 2007 року між фізичною особою ОСОБА_4 та Відкритим акціонерним товариством «Універсал банк» (08.07.2009 р. змінено найменування на ПАТ «Універсал Банк») (28.12.2018 р. змінено найменування на AT «Універсал Банк» ), правонаступником якого є АТ «ТАСКОМБАНК», було укладено Кредитний договір №06/2165К-07, згідно якого Кредитор надав Позичальнику кредит у сумі 120 000,00 дол. США.

Згідно «Договору іпотеки /нерухомого майна - нежитлової нерухомості/ від 30.07.2013 року», що посвідчений приватним нотаріусом Ужгород міського нотаріального округу Рак О.І, за реєстровим номером 3054 ( а. с. 28- 36) одним із забезпечень виконання зобов`язань Позичальника за Кредитним Договором є: іпотека нерухомого майна - земельної ділянки, площею 0,3918 га., кадастровий :33:001:0148, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить Іпотекодавцю/Позичальнику на праві приватної власності, згідно Свідоцтва про право власності на нерухоме майно НОМЕР_5 від 03.06.2013 року, що видане Реєстраційною службою Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області, право власності на вказаний об`єкт нерухомості зареєстрованої у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за №1154378, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1.

Відповідно до відповіді відділу в Ужгородському районі Головного управління Держеокадастру Закарпатській області №29-7-0.28-1968/102-18 від 29.11.2018 року, що надана стороною позивача (а. с. 11) земельна ділянка :33:001:0148, що перебувала в іпотеці Банку, поділена на три частини: земельну ділянку кадастровий номер :33:001:0228, площею 0.1247 га., що розташована за адресою АДРЕСА_1 земельну ділянку, кадастровий номер :33:001:0227, площею 0.1671 га., що розташована за адресою АДРЕСА_1 та земельну ділянку кадастровий номер :33:001:0222, площею 0.1 га., що розташована за адресою АДРЕСА_1 .

Згідно витягів №НВ-018 від 03.12.2018 року, №НВ- 018 від 03.12.2018 року та №НВ-018 від 03.12.2018 року з Державного земельного кадастру про земельні ділянки (копії додаються) ( а.с. 13- 27), власником вказаних земельних ділянок станом на дату розгляду даної справи є ОСОБА_2 .

Таким чином суд констатує, що нерухоме майно, що перебуває в іпотеці AT «Універсал Банк», а саме земельна ділянка, кадастровий номер :33:001:0148, що розташована за адресою АДРЕСА_1 . загальною площею 0,3918 г розділена без відома Банку та належить на праві приватної власності громадянці України ОСОБА_2 .

Так, згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №148242560 в 05.12.2018 17:21:36 (копія надається): номер запису про право власності: 22916607 встановлено «Підстава: виникнення права власності: рішення суду, серія та номер: 308/7371/17, виданий 28.09.2017 видавник: Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області Монич О.В.; витяг з ДЗК серія та номер: НВ-017, виданий 10.10.2017, видавник Управління Держгеокадастру в Ужгородському районі Закарпатської області».

Так, рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області у справі №308/7371/17 від 28.09.2017 року було визнано дійсним Договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,10 (нуль цілих десять сотих) гектара або 1000 (одна тисяча кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :33:001:0222, цільове призначення - для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, укладений 18 липня 2017 року між ОСОБА_4 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ) та ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 ); визнано за ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 ) право власності на земельну ділянку площею 0,10 (нуль цілих десять сотих) гектара або 1000 (одна тисяча кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :33:001:0222, цільове призначення - для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості.

Вказане рішення суду не оскаржувалось та набуло законної сили.

Сторона позивача вважає, що ОСОБА_4 , будучи Іпотекодавцем, свідомо зробила поділ іпотечного майна для унеможливлення задоволення вимог банку шляхом звернення стягнення на нерухоме майно, порушивши тим самим п.2.4.14. Договору іпотеки, згідно якого сторони договору погодили, що Іпотекодавець не має права без отримання попередньої письмової згоди Іпотекодержателя вчиняти будь-які дії, що передбачені вказаним пунктом, в тому числі будь-яким способом розпоряджатися, відчужувати Предмет іпотеки (продавати. дарувати, міняти, тощо), або передавати в наступну іпотеку тощо. Вказані неправомірні на думку позивача дії слугували підставою для звернення до суду за захистом своїх прав.

На противагу доводам сторони позивача відповідач по справі ОСОБА_2 пояснює, що була позбавлена можливості отримати інформацію про обтяження набутого нею майна іпотекою самостійно або за допомогою третіх осіб і при укладенні з ОСОБА_4 договору купівлі-продажу від 18.07.2017 року земельної ділянки кадастровий номер :33:001:0222, а також при укладенні з ОСОБА_6 нотаріально посвідченого договору купівлі продажу від 13.07.2017 земельних ділянок кадастровий номер :33:001:0228 та :33:001:0227.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Так, відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статті 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно з частиною першою статті 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Статтею 1 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотека це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотекодавець (майновий поручитель) несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов`язання в межах вартості предмета іпотеки (стаття 11 Закону України «Про іпотеку»).

Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене у статті 590 ЦК України й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом.

Правове регулювання звернення стягнення на іпотечне майно передбачено Законом України «Про іпотеку».

Частинами першою, третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до частини першої статті 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду є: 1) реалізація предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів (стаття 39 Закону України «Про іпотеку»); 2)продаж предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві (стаття 38 цього Закону).

У частині першій статті 17 Закону України «Про іпотеку» закріплено, що іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом.

Матеріалами справи підтверджується факт того, що у позичальника ОСОБА_4 перед банком існує заборгованість за Кредитним договором № 06/2165К-07, яка нею у добровільному порядку не сплачена. Доказом цієї обставини слугує наданий стороною позивача розрахунок заборгованості станом на 02.11. 2018 рік ( а.с. 53- 56), згідно якого існує заборгованість у розмірі 223 521, 54 грн.

Також вивчивши зміст договору іпотеки (а.с. 28- 37) судом встановлено, що в п. 2.4. 14 сторони погодили, що Іпотекодавець не має права без отримання попередньої письмової згоди Іпотекодержателя вчиняти певні дії, зокрема будь-яким способом розпоряджатися, відчужувати Предмет іпотеки (продавати, дарувати, міняти тощо).

Таким чином доводи позивача стосовно того, що ОСОБА_4 не мала права в будь - який спосіб розпоряджатися предметом іпотеки - спірною земельною ділянкою є підставними і в даному випадку мали місце порушення нею умов іпотечного договору іпотекодавцем, яка без дозволу банку здійснила поділ земельної ділянки .

Положенням ст. 23 ЗУ «Про іпотеку» визначено наслідки переходу права власності на предмет іпотеки до третьої особи.

Так, у разі переходу права власності (права господарського відання, спеціального майнового права) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна навіть у випадку, якщо до відома набувача не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.

Особа, до якої перейшло право власності (право господарського відання, спеціальне майнове право) на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права та несе всі його обов`язки за іпотечним договором в обсязі та на умовах, що існували до набуття такою особою права власності на предмет іпотеки.

Якщо право власності (спеціальне майнове право) на предмет іпотеки переходить до спадкоємця фізичної особи - іпотекодавця, такий спадкоємець не несе відповідальності перед іпотекодержателем за виконання основного зобов`язання, але в разі його порушення боржником відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки.

У разі видачі заставної перехід права власності (спеціального майнового права) на предмет іпотеки не допускається до повного задоволення вимоги за заставною, крім переходу права власності (спеціального майнового права) на предмет іпотеки в порядку спадкування чи правонаступництва.

Вимоги частин першої - четвертої цієї статті не застосовуються, якщо на момент переходу від іпотекодавця до іншої особи спеціального майнового права на майбутній об`єкт нерухомості, що є предметом іпотеки, у Державному реєстрі прав на нерухоме майно була відсутня інформація про обтяження спеціального майнового права на майбутній об`єкт нерухомості іпотекою, і така особа не знала і не могла знати про наявність іпотеки. У такому разі задоволення вимоги іпотекодержателя може здійснюватися за рахунок іншого майна боржника.

Згідно листа Відділу в Ужгородському районі Головного управління Держгеокадастру в Закарпатській області від 29.11.2018 №29-7-0.281968/102-18 ( копія якого додана до позовної заяви а.с. 11-12) вбачається, що земельна ділянка кадастровий номер :33:001:0148 відображається на Публічній кадастровій карті України тільки в архівному шарі, що дає підстави прийти до висновку, що звичайний користувач земельну ділянку з таким кадастровим номером не відшукає і не зможе перевірити, чи була вона об`єднана, поділена або її реєстрація в Державному земельному кадастрі просто скасована.

Також судом встановлено, що аналогічна ситуація спостерігається у відомостях, що вказані в Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна ( а.с. 39- 52) в в яких жодних обмежень чи обтяжень на земельні ділянки з кадастровими номерами :33:001:0228, :33:001:0227, :33:001:0222, на яке намагається звернути стягнення АТ «Універсал Банк», не відображається.

Тому в даному випадку суд приходить до переконання, що відповідач по справі ОСОБА_2 була позбавлена можливості отримати інформацію про обтяження набутого нею майна іпотекою самостійно або за допомогою третіх осіб.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Отже, добросовісна особа, яка придбаває нерухоме майно у власність або набуває інше речове право на нього, вправі покладатися на відомості про речові права інших осіб на нерухоме майно та їх обтяження (їх наявність або відсутність), що містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Тому за відсутності в цьому реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не мала знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень.

Саме така правова позиція сформульована в постанові Великої Палати Верховного суду від 23.10.2019 року у справі № 922/3537/17, яку суд вважає за необхідне застосувати в даній справі в силу ч.4 ст. 263 ЦПК України.

Так, в даному випадку в матеріалах цивільної справи відсутні будь-які докази того, що відповідач ОСОБА_2 знала чи повинна була знати про заборону відчуження спірної земельної ділянки, що є предметом іпотеки в банку, тобто її недобросовісність як набувача спірного майна не доведена. Оскільки добросовісність належить до загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України, далі - ЦК України), то вона презюмується.

Також суд звертає увагу на те, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 02.11.2021 по справі №925/1351/19, вирішуючи питання пропорційності втручання в право власності зазначає наступне.

Предметом регулювання статті 1 Першого протоколу є втручання держави у право на мирне володіння майном. У практиці ЄСПЛ (наприклад, рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 7 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати, аналізуючи сумісність втручання в право особи на мирне володіння майном з гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи можна вважати втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) є пропорційним визначеним цілям.

Втручання держави у право на мирне володіння майном є законним, якщо здійснюється на підставі закону, нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним щодо застосування та наслідків дії його норм.

Втручання є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення суспільного, публічного інтересу, за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності.

Критерій пропорційності передбачає, що втручання в право власності буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними із втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що ставиться для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотримано, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар».

При цьому ЄСПЛ у питаннях оцінки пропорційності, як і в питаннях наявності суспільного, публічного інтересу, визнає за державою досить широку «сферу розсуду», за винятком випадків, коли такий «розсуд» не ґрунтується на розумних підставах.

Тож для розкриття критерію пропорційності вагоме значення має визначення судами добросовісності/недобросовісності набувача майна.

Добросовісність є однією із загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). На необхідність оцінювати наявність або відсутність добросовісності зареєстрованого володільця нерухомого майна неодноразово звертала увагу Велика Палата Верховного Суду (пункт 51 постанови від 26 червня 2019 року у справі № 669/927/16-ц (провадження № 14-192цс19), пункт 46.1 постанови від 1 квітня 2020 року у справі № 610/1030/18 (провадження № 14-436цс19)).

Судові рішення, постановлені за відсутності перевірки добросовісності/недобросовісності набувача, що має важливе значення як для застосування положень статей 387, 388 ЦК України, так і для визначення критерію пропорційності втручання у право набувача майна, не можуть вважатися такими, що відповідають нормам справедливого судового розгляду згідно зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства України.

Якщо спірне майно є об`єктом нерухомості, то для визначення добросовісності його набувача крім приписів статті 388 ЦК України слід застосовувати спеціальну норму пункту 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відповідно до якої державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Отже, добросовісна особа, яка придбаває нерухоме майно у власність або набуває інше речове право на нього, вправі покладатися на відомості про речові права інших осіб на нерухоме майно та їх обтяження (їх наявність або відсутність), що містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Тому за відсутності в цьому реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не мала знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень. Такі висновки сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 922/3537/17 (провадження № 12-127гс19, пункти 37, 38), від 1 квітня 2020 року у справі № 610/1030/18 (провадження № 14-436цс19, пункти 46.1, 46.2), від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 (провадження № 12-44гс20, пункти 7.15, 7.16).

В світлі даних роз`яснень суду касаційної інстанції судом не встановлено обставин, які могли б свідчити про недобросовісність відповідача ОСОБА_2 , а натомість її добросовісність не ставиться під сумнів.

Тому на переконання суду ОСОБА_2 , як добросовісний набувач, не може відповідати у зв`язку із порушеннями інших осіб, допущеними в рамках процедур, спеціально призначених для запобігання шахрайства при вчиненні правочинів з нерухомим майном, оскільки конструкція, за якої добросовісний набувач втрачає такий статус всупереч приписам статті 388 ЦК України, а, відтак, втрачає майно і сам змушений шукати способи компенсації своїх втрат, є неприйнятною та покладає на добросовісного набувача індивідуальний та надмірний тягар.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що в позові слід відмовити з тих підстав, що за встановлених судами обставин на майно у відповідача ОСОБА_2 не може бути звернуто стягнення на предмет іпотеки.

Надавши правову оцінку вимогам заяви щодо застосування строків позовної давності до позовних вимог, суд виходить із наступного.

Судом встановлено, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду у справі № 308/2026/14-ц задоволено позовну заяву Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про стягнення заборгованості за кредитом, а саме: стягнуто солідарно з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (іпн НОМЕР_2 ), мешканки АДРЕСА_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (іпн НОМЕР_3 ), мешканця АДРЕСА_4 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (іпн. НОМЕР_4 ), мешканця АДРЕСА_5 на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» заборгованість за Кредитним договором №06/2165К-07 від 08.11.2007 року в розмірі 801 308,00 гривень та судовий збір в розмірі 3 654,00 гривень.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За правилами ч. 3 та ч. 4 ст.267 цього Кодексу позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ч.1ст.257 ЦК України).

Відповідно до вимог ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Відповідно до роз`яснень, викладених в п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення.

Відповідно до ч.5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку», іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

При цьому ч.1 ст. 575 ЦК України визначає іпотеку як окремий вид застави нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Згідно ч. 1 ст. 593 ЦК України право застави припиняється у разі: 1) припинення зобов`язання, забезпеченого заставою; 2) втрати предмета застави, якщо заставодавець не замінив предмет застави; 3) реалізації предмета застави; 4) набуття заставодержателем права власності на предмет застави. Вказаний перелік не є вичерпним, адже вказана норма матеріального закону передбачає припинення права застави також в інших випадках, встановлених законом.

Статтею 28 Закону України «Про заставу» передбачено також припинення застави при закінченні терміну дії права, що складає предмет застави, та в інших випадках припинення зобов`язань, установлених законом.

За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України). За зобов`язаннями із визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5 ст.261 ЦК України).

Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку про те, що початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

У разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів, в тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, має обчислюватися з моменту настання строку виконання зобов`язання у повному обсязі (за періодичними платежами з моменту несплати окремого платежу) або у зв`язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково (ст.1050 ЦК України).

Такий правовий висновок сформований у ряді постанов Верховного Суду України,зокрема у постанові від 05 липня 2017 року у справі № 6-3116цс16 Верховний Суд України зазначив, що пред`явивши вимогу про дострокове повернення кредиту кредитор згідно ч.2 ст.1050 ЦК України та умов укладеного договору змінив строк виконання основного зобов`язання.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення.

Механізм застосування позовної давності повинен бути достатньо гнучким, тобто, як правило, він мусить допускати можливість зупинення, переривання та поновлення строку позовної давності, а також корелювати із суб`єктивним фактором, а саме - обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права (пункти 62, 66 рішення від 20 грудня 2007 року у за заявою №23890/02 у справі «Фінікарідов проти Кіпру»).

З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності може бути пов`язаний з різними юридичними фактами та їх оцінкою правомочною особою.

У постанові Великої Палати Верховного Суду України від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) зроблено висновок, що «звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни.

У даному випадку встановлено, що відповідно до умов кредитного договору кінцевий термін повернення коштів було визначено сторонами 20.11.2026.

Отже, пред`явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, кредитор (банк), відповідно 08.04.2013, зазначивши в такій про надсилання вимоги боржнику, до приписів ч. 2 ст. 1050 ЦК України змінив порядок, умови та строк виконання основного зобов`язання.

Таким чином, через пропуск строку позовної давності банк втратив право задоволити свої майнові вимоги за рахунок іпотечного майна, яким забезпечено таке зобов`язання, стороною відповідача не надано жодного доказу існування майнових вимог поза строками такої давності, чи не врегульованих кредитних зобов`язань між сторонами.

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 29 червня 2021 року справа № 904/3405/19 провадження № 12-50гс20 зазначено, що позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини п`ятої статті 267 ЦК України позивач має право отримати судовий захист у разі визнання судом поважними причин пропуску позовної давності. При цьому саме на позивача покладений обов`язок доказування тієї обставини, що строк звернення до суду був пропущений ним з поважних причин. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17 (провадження № 12-97гс19, пункти 61, 62), від 19 листопада 2019 року у справі № 911/3680/17 (провадження № 12-104гс19, пункти 5.43, 5.44) та у справі № 911/3677/17 (провадження №12-119гс19, пункти 6.43, 6.44).

Разом з тим суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушено право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушено, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. Подібний правовий висновок викладено, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 372/266/15-ц (провадження № 14-396цс-19, пункт 51), від 07 липня 2020 року у справі № 712/8916/17-ц (провадження № 14-448цс19, пункт 28).

З огляду на те, що в даній справі судом не встановлено будь- яких порушень кридитних зобов`язань з боку відповідача ОСОБА_2 , суд відмовляє в задоволенні позовних вимог в повному обсязі у зв`язку з необґрунтованістю позовних вимог.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема у разі відмови в позові - на позивача.

Статтею 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу та витрати за проведення експертизи.

Враховуючи, що суд прийшов до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити повністю, відповідно відсутні підстави для стягнення з відповідачів на користь позивача, понесених ним судових витрат.

На підставі та керуючись ст.ст.12,13,81,247,259, 263,265,268,273,354-355 ЦПК України суд,-

УХВАЛИВ :

В задоволенні позову АТ «Таскомбанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про визнання земельних ділянок такими, що передані в іпотеку та звернення стягнення на предмет іпотеки - відмовити.

Учасники судового процесу:

Позивач: АТ «Таскомбанк»01032, м. Київ, вул. С. Петлюри, 30,

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_6

Відповідач: ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2

Рішення може бути оскаржено до Закарпатського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 22.12.2022 року.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду: В .І.Бедьо