П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 вересня 2022 року місто Київ

Єдиний унікальний номер справи 757/6362/19-ц

Номер провадження 22-ц/824/5409/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Вербової І.М., суддів: Невідомої Т.О., Нежури В.А.,

за участю секретаря судового засідання - Орел П.Ю.

вивчивши апеляційну скаргу Національного медичного університету імені О.О.Богомольця на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 16 червня 2021 року, постановлену під головуванням судді Матійчук Г.О., у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства охорони здоров`я України, Національного медичного університету ім. О.О. Богомольця про визнання звільнення незаконним, скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди, за заявою Національного медичного університету ім. О.О. Богомольця про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню,

в с т а н о в и в :

У квітні 2021 року Національний медичний університет імені О.О. Богомольця звернувся до Печерського районного суду міста Києва із заявою про визнання виконавчого листа виданого Печерським районним судом міста Києва 31 грудня 2020 року за № 757/6362/19-ц таким, що не підлягає виконанню.

Вказана заява обґрунтована тим, що органом управління НМУ ім.. О.О. Богомольця є Міністерство охорони здоров`я України, до повноважень якого, зокрема, відносяться повноваження щодо призначення та звільнення з посади ректора Університету.Таким чином, Університет не може виконати рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді ректора НМУ ім.. О.О. Богомольця з 09 січня 2019 року, у зв`язку з відсутністю відповідних повноваження.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 16 червня 2021 року (т. ІІІ а.с. 135-136) заяву Національного медичного університету імені О.О. Богомольця про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства охорони здоров`я України, Національного медичного університету ім. О.О. Богомольця про визнання звільнення незаконним, скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди, залишено без задоволення.

Не погоджуючись з вищевказаною ухвалою суду, 27 липня 2021 року НМУ ім.. О.О. Богомольця направило апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на її незаконність та необґрунтованість, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 16 червня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким подану ним заяву, задовольнити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що на виконання рішення Печерського районного суду міста Києва від 08 грудня 2020 року у справі № 757/6362/19-ц було видано виконавчий лист щодо поновлення ОСОБА_1 на посаді ректора НМУ ім.. О.О. Богомольця з 09 січня 2019 року. Боржником за вказаним виконавчим листом є НМУ ім.. О.О. Богомольця. Разом з тим, згідно Статуту НМУ ім.. О.О. Богомольця, органом управління Університету є Міністерство охорони здоров`я України, до повноважень якого, зокрема, віднесено призначення та звільнення з посади ректора Університету. Таким чином, й поновлення особи на посаді ректора Університету можливе лише шляхом прийняття Міністерством охорони здоров`я України, відповідного наказу. Натомість, повноваження в Університету на поновлення особи на посаді ректора, відсутні, у зв`язку з чим, останній не має змоги виконати рішення суду в зазначеній частині. Разом з тим, суд першої інстанції, під час постановлення оскаржуваної ухвали, на вищевказані обставини уваги не звернув, що свідчить про неправильне застосування норм матеріального права, а саме, ст. 15 Закону України «Про вищу освіту», ст. 65 Закону України «Про виконавче провадження» та положень Статуту. Також, судом першої інстанції не надано оцінки доводам заявника, на які він посилався, як на підставу для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 29 серпня 2022 року, відкрито апеляційне провадження за поданою апеляційною скаргою, надано строк для подачі відзиву.

Відзиву подано не було.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 29 серпня 2022 року закінчено проведення підготовчих дій, справу призначено до розгляду у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

У судовому засіданні представник скаржника - адвокат Пащенко А.А. підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити з підстав, зазначених у ній.

Інші учасники справи до суду апеляційної інстанції не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується звітами про доставлення судових повісток-повідомлень на їх електронні адреси. Клопотань про відкладення розгляду справи, до суду апеляційної інстанції не надходило.

Враховуючи наведене та виходячи з положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважала за можливе проводити розгляд справи у відсутність осіб, що не з`явилися.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши доводи представника скаржника, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Виходячи зі змісту частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, суд першої інстанції виходив з того, що боржником за виконавчим документом 757/6362/19 про поновлення ОСОБА_1 на посаді, є Національний медичний університет імені О.О. Богомольця, яким рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді, не виконано. Крім того, ОСОБА_1 була звільнена із посади ректора НМУ ім.. Богомольця не МОЗ України, а університетом, а відтак, поновлення її на посаді належить до компетенції університету.

Колегія суддів погоджується з вищевказаним висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Судом встановлено, що наказом Міністерства охорони здоров`я України від 18 січня 2019 року №4-о «Про звільнення ОСОБА_1 »:

п.1 «Визнати таким, що втратив чинність наказ МОЗ України від 08 січня 2019 року №1-о»;

п.2 «Вважати ОСОБА_1 поновленою на посаді ректора Національного медичного університету імені О.О. Богомольця з 11 січня 2019 року»;

п.3 «Звільнити 18 січня 2019 року ОСОБА_1 з посади ректора Національного медичного університету імені О.О. Богомольця за невиконання умов контракту (п.п. 3.12., 3.15., 3.31., 3.37.), відповідно до пп 6.2.3. пункту 6.2., пп. 6.3.2., 6.3.4., 6.3.5., 6.3.9. п. 6.3. контракту від 16 червня 2014 року №791, підпункту 3 пункту І Розділу ІІІ Статуту Національного медичного університету ім. О.О. Богомольця, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 27 липня 2016 року №771» (т. ІІІ а.с. 31).

Наказом Національного медичного університету ім. О.О. Богомольця від 09 січня 2019 року №36-л, ОСОБА_1 звільнено з 08 січня 2019 року з посади ректора за невиконання умов контракту (п.п. 3.12., 3.15., 3.31., 3.37.), відповідно до пп 6.2.3. пункту 6.2., пп. 6.3.2., 6.3.4., 6.3.5., 6.3.9. п. 6.3. контракту від 16 червня 2014 року №791, підпункту 3 пункту І Розділу ІІІ Статуту Національного медичного університету ім. О.О. Богомольця, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 27 липня 2016 року №771 та за п.4 ст.40 КЗпП України у зв`язку з відсутністю на робочому місці без поважних причин (прогулу) з 27 грудня 2018 року по 08 січня 2019 року (т. І а.с. 14-15).

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 08 грудня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 , задоволено частково, визнано незаконним та скасовано наказ Національного медичного університету ім. О.О. Богомольця № 36-л від 09 січня 2019 року «Про звільнення ОСОБА_1 »; поновлено ОСОБА_1 на посаді ректора Національного медичного університету ім. О.О. Богомольця з 09 січня 2019 року; стягнуто з Національного медичного університету ім. О.О. Богомольця на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 13 листопада 2019 року по 08 грудня 2020 року у розмірі 274 431 грн. 11 коп.; стягнуто з Національного медичного університету імені О.О. Богомольця на користь ОСОБА_1 судовий збір 2 744 грн. 31 коп.; стягнуто з Міністерства охорони здоров`я України на користь ОСОБА_1 10 000 грн. моральної шкоди; стягнуто з Міністерства охорони здоров`я України на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 768 грн. 40 коп. В задоволенні іншої частини позовних вимог, відмовлено. Допущено негайне виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді ректора Національного медичного університету імені О.О. Богомольця (т. ІІІ а.с. 48-53).

На виконання рішення Печерського районного суду міста Києва від 08 грудня 2020 року в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді ректора Національного медичного університету імені О.О. Богомольця, 31 грудня 2020 року судом видано виконавчий лист № 757/6362/19-ц (т. ІІІ а.с. 69-70).

Постановою старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Савчуком К.П. від 04 березня 2021 року відкрито виконавче провадження № 64712419 з виконання виконавчого листа № 757/6362/19-ц виданого Печерським районним судом міста Києва 31 грудня 2020 року (т. ІІІ а.с. 71-72).

Постановою старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Савчуком К.П. виконавче провадження № 64712419 з виконання виконавчого листа № 757/6362/19-ц виданого Печерським районним судом міста Києва 31 грудня 2020 року, закінчено (т. ІІІ а.с. 129-130).

За змістом ч.ч. 1,2 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до частини першої статті 431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Відповідно до частини першої - другої статті 431 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин

Сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню полягає, насамперед, у встановленні обставин та фактів, що свідчать про відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа або наявності інших обставин, які зумовлюють необхідність установлення питань виконання судового рішення.

Виконавчий документ - це письмовий документ встановленої форми і змісту, який видається судом для примусового виконання прийнятих ним у справах рішень, ухвал, постанов,як підстава для їх виконання.

Органи виконавчої служби під час виконання рішень вчиняють дії згідно із змістом резолютивної частини рішення, яке зазначається у виконавчому листі, результатом цього має бути досягнення правового ефекту - фактичне виконання зазначеного у виконавчому листі рішення.

За змістом ст. 432 ЦПК України суд постановляє ухвалу про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню лише у випадку: 1) якщо його було видано помилково або; 2) якщо у боржника повністю або частково відсутній обов`язок у зв`язку з його припиненням.

Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили; коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання, та матеріально-правові (зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання).

Верховний Суд у постанові від 09 вересня 2021 року у справі № 824/67/20 (провадження № 61-10482ав21) зазначив, що процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання рішення Печерського районного суду міста Києва від 08 грудня 2020 року у справі № 757/6362/19-ц, в частині його негайного виконання, судом видано виконавчий лист, яким зобов`язано боржника - Національний медичний університет ім. О.О. Богомольця поновити ОСОБА_1 на посаді ректора Національного медичного університету ім. О.О. Богомольця з 09 січня 2019 року.

Постановою старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Савчуком К.П. від 04 березня 2021 року відкрито виконавче провадження № 64712419 з виконання вищевказаного виконавчого листа.

Постановою старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Савчуком К.П., вищевказане виконавче провадження, закінчено на підставі ч. 3 ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження».

При цьому, рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді боржником виконано не було.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання наказу МОЗ України від 08 січня 2019 року «Про звільнення ОСОБА_1 » №1-0, НМУ ім.. О.О. Богомольця 09 січня 2019 року видано наказ №36-л «Про звільнення ОСОБА_1 ».

При цьому, пунктом 1 наказу МОЗ України від 18 січня 2019 року №4-о «Про звільнення ОСОБА_1 »: визнано таким, що втратив чинність наказ МОЗ України від 08 січня 2019 року №1-о».

Отже, оскільки наказ МОЗ України від 08 січня 2019 року № І-о втратив чинність, відповідно ОСОБА_1 не вважається звільненою із займаної посади Міністерством охорони здоров`я України.

З наведеного слідує, що ОСОБА_1 не була звільнена із займаної посади МОЗ України, а відтак, поновлення її на посаді не належить до компетенції МОЗ України, а належить до компетенції Університету.

Таким чином, саме НМУ ім.. О.О. Богомольця є належним боржником, який і зазначений у виконавчому листі виданому на виконання рішення Печерського районного суду міста Києва від 08 грудня 2020 року у справі 757/6362/19 щодо поновлення ОСОБА_1 на посаді, яке так і не було виконано Університетом.

Отже, зазначена заявником підстава, не є підставою для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, виходячи з норм чинного законодавства України, дійшов обґрунтованого висновку щодо відсутності підстав для задоволення заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Посилання скаржника на те, що згідно Статуту НМУ ім.. О.О. Богомольця, органом управління Університету є Міністерство охорони здоров`я України, до повноважень якого, зокрема, віднесено призначення та звільнення з посади ректора Університету, є безпідставним, оскільки в даному випадку, ОСОБА_1 не була звільнена із займаної посади МОЗ України, а відтак, поновлення її на посаді не належить до компетенції останнього.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції та не впливають на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення.

Колегія суддів не вбачає підстав для зміни чи скасування рішення суду, як і не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення залишити без змін, як таке, що ухвалене з вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права, є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Національного медичного університету імені О.О.Богомольця- залишити без задоволення.

Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 16 червня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 14 вересня 2022 року.

Суддя-доповідач: І.М. Вербова

Судді: Т.О. Невідома

В.А. Нежура