Сквирський районний суд Київської області
Справа № 376/368/22
Провадження № 2/376/488/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" жовтня 2022 р. Сквирський районний суд Київської області в складі:

Головуючого судді: Коваленка О.М.,

при секретарі: Таранчук В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сквира Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщення,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що 30 січня 1993 року він ОСОБА_1 одружився з громадянкою ОСОБА_2 , яка після укладення шлюбу поміняла прізвище « ОСОБА_3 » на прізвище « ОСОБА_4 », що підтверджується Свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 , виданим Сквирським райвідділом ЗАГС Київської області 30.01.1993 року , актовий запис № 12 .

14 грудня 2004 року відповідно до Договору дарування житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Сквирського районного нотаріального округу та зареєстрованого в реєстрі за № 2764 позивач став власником житлового будинку з відповідними господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться в АДРЕСА_1 (сто тридцять вісім) .

26 лютого 2005 року право власності на даний будинок було зареєстровано Білоцерківським міжміським бюро технічної інвентаризації на позивача, що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно номер 6611230, реєстраційний номер 8888128, номер запису 1692 в книзі 12 .

Перебуваючи у шлюбі та будучи власником даного будинку, ОСОБА_1 24.01.2006 року зареєстрував в ньому для постійного проживання свою дружину ОСОБА_5 , що підтверджується відміткою в паспорті серії НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_5 .

Згідно ч.1 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

06 лютого 2015 році на підставі рішення Сквирського районного суду по справі № 376/194/15-ц шлюб між позивачем та відповідачем був розірваний і відповідач забрала свої речі та виїхала на інше постійне місце свого проживання за адресою:АДРЕСА_2 , не знявшись з реєстрації в будинку АДРЕСА_1 .

При реєстрації розірвання шлюбу ОСОБА_5 відновила своє дошлюбне прізвище « ОСОБА_3 ».

З позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_1 від 29.11.2021 року, з якою вона звернулася до Сквирського районного суду про зміну способу стягнення аліментів, стало відомо, що на даний час відповідач проживає у квартирі АДРЕСА_3 .

За таких обставин відповідач більше шести років не проживає за адресою своєї реєстрації, не сплачує комунальні послуги, не веде господарства за адресою своєї реєстрації, не утримує в будинку свої речі, проте продовжує бути зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_1 . Добровільно знятися з реєстрації не бажає.

Позивач не працює, має нерегулярний дохід, на утриманні має неповнолітню доньку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на яку сплачує аліменти, сам утримує будинок і оплачує комунальні послуги .

Реєстрація місця проживання відповідача у вказаному житлі створює для позивача деякі перешкоди та незручності у вільному користуванні та розпорядженні своїм майном, оскільки він самостійно вимушений нести додаткові витрати зі сплати комунальних послуг, які вираховуються залежно від зареєстрованих за адресою осіб та утримувати будинок .

Також окреслена реєстрація місця проживання відповідача створює для позивача перешкоди для отримання та користування житловими соціальними пільгами (в т.ч і субсидією), тому на підставі викладеного просить суд:

Визнати ОСОБА_2 такою , що втратила право користування житловим за адресою будинок АДРЕСА_1 та зняти її з реєстрації обліку цього будинку.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір сплачений за подання позову до суду в розмірі 992 гривні 00 коп.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій просив провести розгляд справи без його участі, позовну заяву підтримує в повному обсязі та просить її задовольнити (а.с.21, 28).

Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, про день, час, місце розгляду справи повідомлена належним чином, що підтверджується поштовими повідомленнями (а.с.24,31), причини неявки суду не повідомила, відзив на позов не надавала.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України передбачено, якщо учасник справи або його представник належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

На підставі вимог ст.. 223 ЦПК України, судом прийнято рішення про розгляд справи у відсутність не з`явившихся учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК України.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що 30 січня 1993 року він ОСОБА_1 одружився з громадянкою ОСОБА_2 , яка після укладення шлюбу поміняла прізвище « ОСОБА_3 » на прізвище « ОСОБА_4 », що підтверджується копією Свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 , виданим Сквирським райвідділом ЗАГС Київської області 30.01.1993 року , актовий запис № 12 (а.с.10).

14 грудня 2004 року відповідно до Договору дарування житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Сквирського районного нотаріального округу та зареєстрованого в реєстрі за № 2764 позивач став власником житлового будинку з відповідними господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться в АДРЕСА_1 (а.с.8).

26 лютого 2005 року право власності на даний будинок було зареєстровано Білоцерківським міжміським бюро технічної інвентаризації на позивача, що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно номер 6611230, реєстраційний номер 8888128, номер запису 1692 в книзі 12 (а.с.9).

Перебуваючи у шлюбі та будучи власником даного будинку, ОСОБА_1 24.01.2006 року зареєстрував в ньому для постійного проживання свою дружину ОСОБА_5 , що підтверджується відміткою в паспорті серії НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_5 (а.с.14) та Витягом про зареєстрованих у житловому будинку осіб №13-05/545 (а.с.17).

06 лютого 2015 році на підставі рішення Сквирського районного суду по справі № 376/194/15-ц шлюб між позивачем та відповідачем був розірваний (а.с.11) і відповідач забрала свої речі та виїхала на інше постійне місце свого проживання за адресою:АДРЕСА_2 , не знявшись з реєстрації в будинку АДРЕСА_1 .

При реєстрації розірвання шлюбу ОСОБА_5 відновила своє дошлюбне прізвище « ОСОБА_3 ».

З позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_1 від 29.11.2021 року, з якою вона звернулася до Сквирського районного суду про зміну способу стягнення аліментів, стало відомо, що на даний час відповідач проживає у квартирі АДРЕСА_3 .

За таких обставин відповідач більше шести років не проживає за адресою своєї реєстрації, не сплачує комунальні послуги, не веде господарства за адресою своєї реєстрації, не утримує в будинку свої речі, проте продовжує бути зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_1 . Добровільно знятися з реєстрації не бажає.

Позивач не працює, має нерегулярний дохід, на утриманні має неповнолітню доньку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на яку сплачує аліменти, сам утримує будинок і оплачує комунальні послуги .

Реєстрація місця проживання відповідача у вказаному житлі створює для позивача деякі перешкоди та незручності у вільному користуванні та розпорядженні своїм майном, оскільки він самостійно вимушений нести додаткові витрати зі сплати комунальних послуг, які вираховуються залежно від зареєстрованих за адресою осіб та утримувати будинок .

Реєстрація відповідача в будинку порушує права позивача розпоряджатися своєю власністю, вона не сплачує комунальні платежі, не бере участі в утриманні житла, особистих речей відповідача у будинку не має, тому позивач звертається до суду з даним позовом.

Відповідно до вимог ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати а оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені угоди.

Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Частиною 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно до вимог ст.. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

За таких обставин суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги, оскільки право позивача як власника будинку, дійсно порушується тим, що в будинку, який належить йому на праві приватної власності, зареєстровано відповідачку ОСОБА_2 , яка не проживає в будинку, а тому її слід визнати такою, що втратила право на користування житловим приміщенням будинком АДРЕСА_1 .

Відповідно п.1 ч.1 ст.141 при розподілі судових витрат між сторонами суд враховує, що позов задоволено у повному обсязі, тому з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у сумі 992,40 грн., який позивач сплатив при зверненні до суду, що підтверджується квитанцією (а.с.1).

На підставі викладеного та керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст. 319, 386,391 ЦК України, ст. ст. 2, 4, 12,13,76,81, 141, 223,247, 258,259,263 -265, 352,354 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщення - задовольнити в повному обсязі.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 такою, що втратила право користування житловим за адресою будинок АДРЕСА_1 та зняти її з реєстрації обліку цього будинку.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_3 , фактична адреса проживання: АДРЕСА_4 на користь ОСОБА_1 судовий збір сплачений за подання позову до суду в розмірі 992 гривні 40 коп.

З текстом рішення можливо ознайомитися за адресою: court.gov.ua

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом 30 днів з дня його проголошення .

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або в разі розгляду справи (вирішення справи) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя О.М. Коваленко