Справа № 350/1458/21
Номер провадження 2/350/46/2022
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 квітня 2022 року селище Рожнятів
Рожнятівський районний суд Івано-Франківської області
в складі головуючого судді Пулика М.В.,
секретаря судового засідання Юречко Т.Б.,
представника позивача адвоката Ошуста С.Є.,
представника Дубівської сільської ради Мухара О.Є,,
відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дубівської сільської ради об`єднаної територіальної громади, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні дорогою, -

установив:
У своїй позовній заяві позивач просить суд ухвалити рішення, яким зобов`язати відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 не чинити йому перешкоди у користуванні проїздною громадською дорогою, а саме АДРЕСА_1 шляхом демонтажу самовільно встановлених огорож з частини дороги за межі червоної лінії. Зобов`язати Дубівську сільську раду звернутись в ліцензійну проектну землевпорядну організацію для встановлення (відновлення) меж в натурі (на місцевості) приватизованих земельних ділянок по АДРЕСА_1 згідно рекомендацій Рожнятівської РДА, стягнути з відповідачів понесені по справі судові витрати.
В обгрунтування позовних вимог позивач зіслався на те, що проживає у власному домоволодінні по АДРЕСА_1 , яке він успадкував після смерті батька та яке розташоване на земельній ділянці площею 0,0807 га для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд, що належить йому на праві приватної власності. По сусідству з ним, з протилежної сторони АДРЕСА_2 проживають відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , які встановили огорожу своїх власних домогосподарств таким чином, що вийшли за межі червоних ліній вулиці, пригородивши на свою користь частину громадської вулиці та звузили її, при чому ОСОБА_3 пригородив дві електроопори, змістивши їх в сторону його господарства.
З приводу неправомірних дій відповідачів йому створені певні незручності та чиняться перешкоди у користуванні громадською дорогою, зокрема він не може влаштувати водяну свердловину для влаштування водяної помпи для подачі води до будинку, оскільки бурова установка не може заїхати з вулиці на його подвір`я. Він неодноразово звертався з письмовими заявами в компетентні державні органи зокрема 07.06.2018 до Дубівської сільської ради, на яку 20.06.2018 сільським головою ОСОБА_5 йому надано відповідь, що по даному факту комісією сільської ради складено акт від 15.06.2018 про те, що на даний час всі земельні ділянки приватизовані і перебувають в приватній власності громадян, тому розширити громадську вулицю В. Іванишина можливо лише з погодженням всіх жителів вулиці.
Дана обставина свідчить про те, що Дубівська сільська рада, у власності якої перебуває громадська вулиця не вживає жодних дій щодо відновлення первісного стану вулиці, частина якої фактично самовільно захоплена відповідачами та звужена, шляхом встановлення огорожі.
Проте станом на даний час відповідач Дубівська сільська рада самоусунулась від виконання покладених на неї законом обов`язків, а відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 користуючись бездіяльністю Дубівської сільської ради, самі відмовляються в добровільному порядку привести межі своїх земельних ділянок в первісний стан та звільнити частину захопленої ними громадської АДРЕСА_2 .
Внаслідок самовільних протиправних дій відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , при бездіяльності відповідача Дубівської сільської ради порушуються добросусідські відносини, останні створюють йому та іншим жителям села незручності в користуванні громадською проїзною дорогою ( АДРЕСА_2 ) чим порушують його права, зокрема у заїзді до свого будинковолодіння, у зв`язку з чим він змушений звернутися в суд з даним позовом.
Представник Дубівської сільської ради Івано-Франківської області Мухар О.Є. подав до суду відзив, в якому позовні вимоги не визнав, зазначив, що земельні ділянки громадян ОСОБА_2 та ОСОБА_4 приватизовані, мають кадастрові номери, відомості про приватизацію земельної ділянки ОСОБА_3 у сільській раді відсутні. Вулиця В. Іванишина являється комунальною власністю Дубівської сільської ради, забудова даної вулиці здійснювалась в 1960-1980 роках, та межі домоволодінь з часу побудови будинків не змінювались. Земельна ділянка позивача ОСОБА_1 площею 0,8016 га приватизована останнім згідно Державного акту на право приватної власності на землю ІІ-ІФ №023459, виданого Дубівською сільською радою 20.07.1999, проте не внесена в державний земельний кадастр, відсутній кадастровий номер, що унеможливлює проведення будь-яких землевпорядних робіт, так як встановити точні межі даної земельної ділянки неможливо. Зазначив, що сусідній землекористувач ОСОБА_2 не заперечує, щоб позивач ОСОБА_1 здійснював заїзд бурової установки через її подвір`я, та не чинить цьому ніяких перешкод.
Просив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.
У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Ошуст С.Є. позовні вимоги підтримали повністю покликаючись на викладені в позовній заяві обставини. Крім цього, позивач ОСОБА_1 додатково пояснив, що звуження дороги зі сторони відповідачів відбулося десь приблизно у 90-х роках, на даний час ширина проїзної частини дороги становить не менше 4 метрів, однак така ширина дороги створює йому перешкоди у доступі до свого подвір`я (заїзду), зокрема до його господарства не можуть проїхати великі машини, тому просив позов задоволити.
Представник відповідача Дубівський сільський голова Мухар О.Є. позовні вимоги не визнав, пояснив, що батькові ОСОБА_1 ОСОБА_6 була виділена земельна ділянка площею 0,1300 га, проте приватизована позивачем згідно Державного акту на право власності на землю від 20.07.1999 року, земельна ділянка площею 0,1670 га, різниця становить у 0,0370 га. Можливо дорога змістилася у зв`язку з приватизацією земельної ділянки саме ОСОБА_1 , а не відповідачами. Крім цього згідно карти земельна ділянка належна ОСОБА_1 має рівні координати, на даний час зазначена земельна ділянка вигнута в сторони АДРЕСА_2 , тобто не виключено, що саме ОСОБА_1 захопива частину АДРЕСА_2 . Крім цього останній до звернення з даним позовом до суду повинен був виготовити кадастровий номер на належну йому земельну ділянку, визначити її чіткі координати, оскільки площа земельної ділянки визначена згідно існуючого тоді паркану чи іншого межового знака, в даний час не встановлена внатурі і не проведена її реєстрація в земельному державному кадастрі. На даний час ширина АДРЕСА_2 між господарствами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 становить не менше 4 метрів 60 сантиметрів у найвужчому місці.
Вважає, що дана позовна заява є безпідставною та необґрунтованою і такою, що не відповідає обставинам справи та вимогам закону, тому просив у позові відмовити.
Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні позову не визнав, просив у задоволенні позову відмовити за безпідставністю позовних вимог.
Відповідачка ОСОБА_2 у судовому засіданні позову не визнала, пояснила, що відколи вона себе пам`ятає, межі належної їй земельної ділянки не змінювалися. Просила у задоволенні позову відмовити.
Відповідачка ОСОБА_4 у судове засідання не з`явилася, направила суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги не визнала, просила у задоволенні позову відмовити.
Суд, проаналізувавши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити виходячи з наступного.
Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 4 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку.
Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону ( ст.5 ЦПК України).
За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, ст.1 Першого протоколу до Конвенції кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Відповідно до роз`яснень п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.
Відповідно до ч. 1 ст. 103 Земельного кодексу України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей ( затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо ).
Згідно ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею певних дій, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належать земельні ділянки загальною площею 0,8016 га, з яких 0,1670 га для обслуговування житлового будинку в с. Дуба Рожнятівського району, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю серії ІІ-ІФ №023459, виданого Дубівською сільською радою 20.07.1999 року (а.с.5).
Згідно акту про відведення в безстрокове користування земельної ділянки для спорудження індивідуального житлового будинку в межах села Дуба Рожнятівського району від 29.10.1960 року, батькові позивача ОСОБА_6 в постійне користування виділено земельну ділянку площею, 0,1300 га для будівництва житлового будинку та господарських споруд (а.с. 6)
Актом від 15.06.2018 підтверджено, що з АДРЕСА_2 до домоволодіння громадянина ОСОБА_1 є існуючий заїзд. Розширити вулицю ОСОБА_7 в даний час не можливо, оскільки як земельна ділянка ОСОБА_1 так і земельні ділянки сусідніх землекористувачів приватизовані та перебувають у приватній власності громадян. В комунальній власності сільської ради перебуває тільки АДРЕСА_2 . Розширити дану вулицю можливо лише з погодження всіх жителів, які на ній проживають. Комісією рекомендовано ОСОБА_1 користуватися наявним заїздом до свого будинковолодіння по АДРЕСА_2 (а.с. 9).
ОСОБА_3 являється власником будинковолодіння по АДРЕСА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 26.08.2008 року та копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 26.08.2008 року (а.с. 52-53).
Згідно план-схеми вулиці В.Іванишина в с. Дуба Калуського району, біля домоволодінь ОСОБА_8 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 складеної спеціалістом 1 категорії відділу земельних відносин Глинкою П. та спеціалістом відділу земельних відносин Якубовською І. ширина вулиці біля домоволодіння ОСОБА_4 становить 6,05 м, ширина вулиці між домоволодіннями ОСОБА_1 та ОСОБА_2 становить 4,60 м., ширина вулиці біля домоволодіння ОСОБА_8 становить 4,60 м. (а.с. 46).
Згідно наданої позивачем схеми проведених ним замірів фактичної ширини вулиці В.Іванишина вбачається, що ширина громадської проїзної дороги по АДРЕСА_2 між господарствами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 становить 4,30 м., біля домогосподарства ОСОБА_3 - 4,70 м., біля господарства ОСОБА_4 - 5 м (а.с. 68-71).
Відповідно до ст. 158 ЗК України земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та органами виконавчої влади з питань земельних ресурсів. Виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей.
В судовому засіданні встановлено, що спір між сторонами виник з приводу усунення перешкод в користуванні громадською проїздною дорогою вулицею В. Іванишина в с. Дуба Калуського району, шляхом знесення самовільно встановлених огорож з частини громадської дороги за межі червоної лінії.
Разом з тим в матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження того, що право ОСОБА_1 порушене, тобто що відповідачі, встановивши огорожу вздовж спірної дороги вийшли за межі "червоних ліній", оскільки для таких висновків мають бути надані належні та допустимі докази, які б беззаперечно вказували на таке порушення та конкретне розташування «червоних ліній».
Таких доказів сторона позивача не подала та в судовому засіданні їх не здобуто.
Надані позивачем фото (а.с.14 - 18 ) не підтверджують факту самовільного захоплення відповідачами спірної дороги, а план - схема ( а.с.46) підтверджує, що ширина заїзду до домолодіння позивача відповідає ДБН.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року N 14, у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Аналізуючи надані сторонами на підтвердження та заперечення позовних вимог докази в межах заявлених позовних вимог судом не встановлено підстав для зобов`язання відповідачів не чинити позивачу перешкод у користуванні проїздною громадською дорогою, а саме АДРЕСА_1 шляхом демонтажу встановлених огорож з частини дороги за межі "червоної лінії", оскільки ні позивачем, ні його представником не доведено факту протиправних дій зі сторони відповідачів.
Безпідставно є і вимога позивача про зобов`язання Дубівську сільську раду звернутись в ліцензійну проектну землевпорядну організацію для встановлення (відновлення) меж в натурі (на місцевості) приватизованих земельних ділянок по АДРЕСА_1 згідно листа Рожнятівської РДА, оскільки цей лист містить рекомендаційний зміст, а крім того орган місцевого самоврядування уповноважений самостійно, в межах чинних нормативно-правових актів приймати рішення щодо таких питань.
Враховуючи вищевикладене, виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеного ст. 13 ЦПК України, відповідно до якої суд розглядає справу лише в межах заявлених сторонами вимог і лише на підставі поданих ними доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення.
Питання судових витрат суд вирішує у відповідності до ст.141 ЦПК України.
Керуючись ст.ст. 1-4, 19, 89, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 284 ЦПК України, суд-

ухвалив:
Відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про зобов`язання відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 не чинити йому перешкод в користуванні проїздної громадською дорогою вулицею Іванишина в с. Дуба Калуського району Івано-Франківської області та забрати самовільно встановлену ними огорожу з частини громадської дороги вулиці Іванишина за межу червоної лінії, а Дубівську сільську раду звернутись в ліцензійну проектну землевпорядну організацію для встановлення ( відновлення) меж в натурі ( на місцевості) приватизованих земельних ділянок по АДРЕСА_1 згідно рекомендацій Рожнятівської РДА.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається учасниками справи до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Суддя: