КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер апеляційного провадження: 22-ц/824/3860/2022
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2022року м. Київ

Справа № 369/9578/15-ц

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Махлай Л.Д., Немировської О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду м. Києва від 25 березня 2016 року, ухвалене у складі судді Трегубенко Л.О.,

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

У серпні 2015 року позивач ПАТ «Дельта Банк»звернувся з позовом до суду до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 19.07.2006 між ВАТ «Кредитпромбанк» та відповідачем ОСОБА_1 був укладений договір №28.3/986-КМК-06, за яким банк надав відповідачу кредитні кошти в іноземній валюті в сумі 7000 доларів США, під 22% річних, на строк до 18.07.2008 року.

20.05.2013 між від ВАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта банк» укладено договір купівлі-продажу права вимоги, відповідно до якого позивач отримав право вимоги до боржників ВАТ «Кредитпромбанк», у тому числі до відповідача за кредитним договором №28.3/986-КМК-06 від 19.07.2006 року.

Позичальник взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, станом на 31.07.2015 року має прострочену заборгованість за кредитним договором у загальній сумі 181 574 грн. 14 коп., з яких: по тілу кредиту - 136 272 грн., 83 коп., процентами - 45301 грн. 31 коп. Тому позивач просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором у загальній сумі 181 574 грн. 14 коп.

Заочним рішенням Подільського районного суду м. Києва від 25 березня 2016 року позов задоволено.

Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» за договором №28.3/986-КМК-06 від 19.07.2006 заборгованість за кредитом у сумі 181 574 грн. 14 коп.

Стягнуто зі ОСОБА_1 у дохід держави судовий збір в сумі 1815 грн. 74 коп.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 15 вересня 2021 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким застосувати загальну позовну давність в три роки та відмовити у задоволенні позову, посилаючись його незаконність, необґрунтованість, порушення норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що в матеріалах справи міститься довідка адресно-довідкового бюро, згідно з якою 23.03.2011 року ОСОБА_1 за адресою, вказаною в позовній заяві ( АДРЕСА_1 ), був знятий з реєстрації та вибув у м. Київ. На момент ухвалення рішення суду в матеріалах справи були відсутні дані про точне місце реєстрації відповідача, а тому він не міг бути належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи лише в порядку ч.9 ст. 74 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи. Стверджує, що йому взагалі не було відомо про існування даної справи. В матеріалах справи відсутні докази про вручення судової повістки про виклик у судові засідання. Тобто розгляд справи відбувся за відсутності відповідача, що унеможливило реалізацію його процесуальних прав на спростування доводів позивача, шляхом подачі до суду доказів, які спростовують ці доводи та призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Також зазначає, що п. 1.1 кредитного договору передбачає обов`язок банку за даним договором надати кредит і жодним чином не підтверджують факт отримання відповідачем кредитних коштів. Пунктом 2.4 кредитного договору передбачена процедура видачі кредитних коштів через касу Банку. Проте в матеріалах справи немає жодного касового документа, який би підтвердив доводи позивача про виконання Банком своїх зобов`язань по кредитному договору, тобто підтвердив би факт видачі відповідачу готівки через касу банку. Єдиним допустимим доказом отримання готівкової іноземної валюти позичальником та факт виконання умов договору є касовий документ - заява на видачу готівки. Суд помилково встановив факт виконання обов`язків ВАТ «Кредитпромбанк» (видача грошових коштів) без посилання на допустимі докази, якими, за законом, дана обставина може підтверджуватися, відтак були відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог.

Крім того, звертає увагу на правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 17 квітня 2018 року у справі №200/11343/14, провадження №14-59цс18 та посилається на те, що позивачем пропущено трирічний строк позовної давності. Так, відповідно до пункту 4.4 кредитного договору від 19.07.2006 позичальник зобов`язувався повністю погасити заборгованість за кредитом та проценти за кредитом не пізніше 18.07.2008 року. Позивач звернувся з даним позовом до суду 31.08.2015 року. Тобто позивачем подано позов через сім років і один місяць з моменту виникнення у нього права звернутися з позовом про захист його порушених прав.

Оскільки відповідача не було повідомлено про розгляд даної справи, то він об`єктивно не міг подати до суду заяву про застосування до даних правовідносин строків позовної давності, що призвело до порушення його прав, як відповідача, а тому змушений був подати таку заяву лише разом з поданням заяви про перегляд заочного рішення суду.

Директор ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити рішення суду без змін.

Вказує, що скаржник проігнорував умови кредитного договору та не повідомив у письмовій формі банк про зміну місця проживання.

Зазначає, що відповідно до п.9.1 кредитного договору від 19.07.2006 року, даний договір набуває чинності з дня підписання і діє до повного його погашення боржником заборгованості за кредитом і процентами, а при наявності простроченої заборгованості - і пені за несвоєчасне повернення кредиту. Згідно з п.3.1 кредитного договору від 19.07.2006 року, боржнику був наданий кредит у розмірі 7000 доларів США. Проте беручи до уваги розрахунок заборгованості від 31.07.2015 року, вказана заборгованість по тілу кредиту, а саме 6305.49 доларів США. Отже, боржник здійснював повернення по тілу кредиту, у сумі 694, 51 доларів США, що вказує на передачу боржнику грошових коштів. Також, підтвердженням часткової оплати кредитного договору є заява апелянта від 15.11.2006 року на ім`я директора ПАТ «Кредитпромбанк» з проханням відстрочки виплату кредиту наданого згідно з кредитним договором від 19.07.2006 року. Стверджує, що ОСОБА_1 є боржником за кредитним договором від 19.07.2006 року.

Крім того, вважає, що строк позовної давності не пропущено, оскільки відсутні підстави для застосування строку позовної давності. Суд першої інстанції законно і обґрунтовано визначив у скаржника наявність заборгованості за кредитним договором від 19.07.2006 року. Скаржник був належним чином повідомлений про стан розгляду справи та не направляв до суду заяв про застосування строку позовної давності.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Справу розглянуто апеляційним судом відповідно до ст. 369 ЦПК України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що у серпні 2015 року позивач ПАТ «Дельта Банк» звернуся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 вересня 2015 р. відкрито провадження у справі та призначено судове засідання на 07 жовтня 2015 р.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 листопада 2015 року справу передано на розгляд Подільському районному суду м. Києва, оскільки відповідно до довідки адресного бюро місцем реєстрації відповідача є : м. Київ, Подільський район.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Подільського районного суду м. Києва від 03.12.2015 року справу призначено судді-доповідачу Трегубенко Л.О.

Відповідно до судової повістки про виклик до суду, відповідача ОСОБА_1 було повідомлено про розгляд справи на 25 січня 2016 року на 09:00 год., шляхом направлення судової повістки на адресу: АДРЕСА_1 .

Згідно з відповіддю відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в м. Києві, наданої на запит Подільського районного суду м. Києва, відповідач ОСОБА_1 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та знятий з реєстрації 23.03.2011 року. При цьому зазначено, що нова адреса місця реєстрації відповідача є: м. Київ. Однак, повної адреси (вулиця, номер будинку та квартири) не зазначено.

Учасники справи в судове засідання, призначене на 25 січня 2016 року, не з`явились, у зв`язку з чим розгляд справи перенесено на 25 березня 2016 року на 16:00 год., про що свідчить довідка секретаря судового засідання.

Про розгляд справи на 25 березня 2016 року на 16:00 год. відповідачу ОСОБА_1 було надіслано повістку за адресою: АДРЕСА_1 . Разом з тим, в матеріалах справи відсутні відомості про отримання відповідачем судової повістки, що підтверджують належне повідомлення про розгляд справи на 25 березня 2016 року.

25 березня 2016 суд першої інстанції ухвалив заочне рішення про задоволення позовних вимог.

09 червня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про перегляд заочного рішення, посилаючись те, що відповідач не був належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи, а тому був позбавлений можливості надати заперечення та заяву про застосування строків позовної давності.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 15 вересня 2021 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі відповідач, серед іншого, посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права щодо неналежного повідомлення його про час і місце розгляду справи, що відповідно до п.3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України є обов`язковою підставою для скасування рішення суду.

За змістом положень частин 1, 4, 5, ст. 74 ЦПК України (в редакції, що діяла на момент розгляду справи до 15 грудня 2017 року) судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судова повістка повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі у судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за три дні до судового засідання, а судова повістка-повідомлення завчасно. Судова повістка разом з розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі.

Відповідно до положень ч.1, 2, 3, 9 ст. 76 ЦПК України (в редакції, що діяла на момент розгляду справи до 15 грудня 2017 року) судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку. Розписка про одержання судової повістки з поміткою про дату вручення в той самий день особами, які її вручали, повертається до суду. Якщо місцеперебування відповідача невідоме, суд розглядає справу після надходження до суду відомостей щодо його виклику до суду в порядку, визначеному цим Кодексом.

Тобто, підтвердженням належного повідомлення особи, яка бере участь у справі, є її розписка про отримання судової повістки.

Частиною 9 ст. 74 ЦПК України (в редакції, що діяла на момент розгляду справи до 15 грудня 2017 року) передбачено, якщо відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається через оголошення у пресі. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляд справи.

В матеріалах справи відсутні дані про вручення відповідачу : копії позовної заяви, копії ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області про відкриття провадження та копії ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області про передачу справи за підсудністю до Подільського районного суду м. Києва, судової повістки про виклик до суду.

Однак, суд першої інстанції, незважаючи на відсутність відомостей про належне повідомлення відповідача ОСОБА_1 про дату, час і місце судового розгляду, розглянув справу та ухвалив заочне рішення.

Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою (пункт 3 частини третьої статті 376 ЦПК України).

Розгляд справи за відсутності учасника процесу, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також порушенням вимог статей 74, 76, 169 ЦПК України (в редакції закону, що діяла на момент розгляду справи, до 15 грудня 2017 року).

Відповідно до правового висновку Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладеному у постанові від 18 квітня 2022 року у справі № 522/18010/18, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Обов`язок суду повідомити учасників справи про місце, дату і час судового засідання є реалізацією однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства - відкритості судового процесу. Невиконання (неналежне виконання) судом цього обов`язку призводить до порушення не лише права учасника справи бути повідомленим про місце, дату і час судового засідання, але й основних засад (принципів) цивільного судочинства.

Розгляд справи в суді першої інстанції за відсутності учасника справи, якого не було повідомлено про місце, дату і час судового засідання, є обов`язковою та безумовною підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення судом апеляційної інстанції, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Правильним по суті рішення є в тому випадку, коли воно відповідає вимогам законності й обґрунтованості, оскільки порушення останніх має наслідком зміну або скасування оскарженого судового рішення. Оскаржене судове рішення належить залишати без змін за наявності незначних порушень закону, які вже були усунені при розгляді справи, або ж таких, які можуть бути виправлені судом апеляційної інстанції. Правило про те, що «не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань» стосується випадків, коли такі недоліки не призводять до порушення основних засад (принципів) цивільного судочинства.

Ухвалюючи оскаржуване заочне рішення, суд першої інстанції в порушення вищевказаним норм процесуального права розглянув справу без належного повідомлення відповідача про відкриття провадження, належним чином не повідомив відповідача про розгляд справи в судовому засіданні, чим позбавив відповідача права на реалізацію та здійснення своїх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, порушивши вимоги статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо права особи на справедливий судовий розгляд.

З огляду на наведене, та зважаючи на те, що судом першої інстанції розглянуто справу без участі відповідача ОСОБА_1 , який не був належним чином повідомлений про розгляд справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 19.07.2006 року між ВАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 28.3/986-КМК-06, за яким банк надав відповідачу кредитні кошти в іноземній валюті в сумі 7000 доларів США, під 22% річних, на строк до 18.07.2008 (а.с. 4-7).

17.11.2006 року між ВАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору № 28.3/986-КМК-06 від 19.07.2006 року (а.с. 8).

20.05.2013 року між ВАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта банк» укладено договір купівлі - продажу прав вимоги, відповідно до якого позивач отримав право вимоги до боржників ВАТ «Кредитпромбанк», у тому числі до відповідача за кредитним договором №28.3/986-КМК-06 від 19.07.2006 (а.с.13-21).

Відповідно до п.4.3. кредитного договору позичальник зобов`язаний погашати кредит та сплачувати проценти шляхом внесення готівкою через касу банку або безготівковим переказом на рахунки банку відповідно до графіку погашення в твердій грошовій формі по 360 доларів США.

Відповідно до розрахунку заборгованості, станом на 31.07.2015 року заборгованість відповідача за кредитним договором складає 181 574 грн. 14 коп., з яких: 136 272 грн. 83 коп. - тілу кредиту, 45 301 грн. 31 коп. - відсотки ( а. с. 12).

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що 17.05.2019 між ПАТ «Дельта банк» (продавець) та ТОВ Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (покупець) був укладений договір купівлі-продажу майнових прав № 1405/К (далі-договір).

18.11.2029 року заявник ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» звернувся до суду з заявою про заміну сторони виконавчого провадження.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 11 червня 2020 року замінено сторону виконавчого провадження - стягувача: ПАТ «Дельта банк» його правонаступником - ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія».

Відповідно до положень ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов`язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.

У відповідності ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст.76 ЦПК України).

Оскільки позивач надав відповідачу кредит, однак відповідач взяті на себе зобов`язання належним чином не виконує, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, між сторонами виникли кредитні правовідносини.

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, колегія суддів вважає, що банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів та нарахованих процентів за користування кредитом за період кредитування.

Доводи апеляційної скарги про відсутність доказів видачі кредитних коштів колегія суддів вважає безпідставними, оскільки з матеріалів справи вбачається, що 17.11.2006 року між ВАТ «Кредитпромбанк» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору, яка підписана відповідачем особисто, та в якій сторони змінили графік погашення кредиту.

Відповідно до підписаної позичальником ОСОБА_1 додаткової угоди, сума отриманого ним кредиту, що підлягає поверненню, становить 7000 доларів США, сума процентів, нарахованих до сплати за період кредитування з 19.07.2006 року по 18.07.2008 року, становить 1892,28 доларів США. (а.с. 8).

Як вбачається з матеріалів справи, розрахунок заборгованості за кредитним договором, що доданий представником позивача до позовної заяви, складений у формі довідки, в якій зазначені лише загальні суми заборгованості станом на 31 липня 2015 року : по кредиту - 6305,49 доларів США, по процентах - 2096,14 доларів США.

Враховуючи, що сума заборгованості по кредиту, зазначена у довідці від 31.07.2015 року, відповідає сумі заборгованості по кредиту, зазначеній у додатку № 1 до договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» від 26.06.2013 року, а відповідачем ОСОБА_1 не надано жодних доказів на спростування зазначеної суми, тобто про погашення більшої суми, ніж зазначено позивачем, колегія суддів вважає зазначену суму заборгованості по кредиту - 6305,49 доларів США - обґрунтованою.

Разом з тим, заявляючи до стягнення суму процентів у розмірі 2096,14 доларів США та вказуючи, що зазначена заборгованість утворилась станом на 31 липня 2015 року, позивачем не враховано, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).

Відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду у п. 90-91 постанови від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Таким чином, враховуючи зміст додаткової угоди № 1 від 17 листопада 2006 року до кредитного договору від 19 липня 2006 року, вбачається, що право кредитодавця нараховувати проценти за користування кредитом припинилось 18 липня 2008 року.

Виходячи з графіку погашення кредиту, викладеного у п.4.3 кредитного договору у редакції додаткової угоди від 17 листопада 2006 року, та виконаного позивачем розрахунку заборгованості у формі довідки, враховуючи, що сума заборгованості по кредиту становить 6305,49 доларів США, обґрунтованою є сума заборгованості по процентах, що склалась станом на день спливу строку кредитування, у розмірі 1506,79 доларів США.

Разом з тим, в апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 просить суд застосувати наслідки спливу трирічного строку позовної давності, посилаючись на те, що відповідно до пункту 4.4 кредитного договору від 19.07.2006 року позичальник зобов`язувався повністю погасити заборгованість за кредитом та проценти за кредитом не пізніше 18.07.2008 року. Позивач звернувся з даним позовом до суду 31.08.2015 року. Тобто позивачем подано позов через сім років і один місяць з моменту виникнення у нього права звернутися з позовом про захист його порушених прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи те, що відповідач ОСОБА_1 не був належно повідомленим судом першої інстанції про розгляд справи, у зв`язку з чим були фактично позбавлений права на подання заяви про застосування строку позовної давності до ухвалення судом рішення, то порушене право відповідача підлягає захисту судом апеляційної інстанції, оскільки таке право відповідача є безумовним, а тому колегія суддів приймає заяву відповідача про застосування строків позовної давності.

У пункті 58 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 року у справі №200/11343/14-ц роз`яснено про те, що той факт, що відповідач, який не був належно повідомлений судом першої інстанції про розгляд справи, не брав участі у такому розгляді, є підставою для вирішення апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). За зобов`язанням з визначеним строком виконання, перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252 - 255 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, в силу частини третьої цієї статті після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Статтею 266 ЦК України передбачено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і додаткової вимоги (стягнення неустойки, тощо).

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункт 1 статті 32 Конвенції), вказав, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу (пункт 570 рішення Європейського суду з прав людини від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі «ВАТ Нафтова компанія Юкос проти Росії» ).

Перебіг позовної давності щодо повернення кредиту у цілому обчислюється із дня настання строку виконання основного зобов`язання, яким є строк виконання зобов`язання у повному обсязі (кінцевий строк повернення кредиту й платежів за ним) або у зв`язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково (висновки Верховного Суду України, викладені у постанові № 6-190цс14 від 21 січня 2015 року та № 61-1252св17 від 7 лютого 2018 року).

Встановлено, що відповідно до п. 4.4. кредитного договору № 28.3/986-КМК-06 від 19.07.2006 року, сторони ВАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_1 визначили строк повернення кредиту та сплату процентів датою 18 липня 2008 року, отже з 19 липня 2008 року почався перебіг трирічного строку позовної давності.

Згідно із частиною другою статті 516 ЦК України якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

В матеріалах справи відсутні відомості про те, що відповідач ОСОБА_1 належним чином був повідомлений про відступлення права вимоги за кредитним договором № 28.3/986-КМК-06 від 19.07.2006 року на підставі договору від 20.05.2013 року між ВАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта банк», а тому в силу ч. 2 ст. 516 ЦК України, саме ПАТ «Дельта Банк» ( та відповідно і його правонаступник) як новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків.

Відповідно до статті 262 ЦК України заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності.

З матеріалів справи встановлено, що ПАТ «Дельта банк» звернувся до суду з позовом лише 31 серпня 2015 року, тобто через 7 років 1 місяць 15 днів після порушення строку виконання зобов`язань за кредитним договором від 19 липня 2006 року, тобто поза межами трирічного строку позовної давності, що згідно із вимогами статті 267 ЦК України виключає можливість судового захисту порушеного права позивача.

При цьому, до позовної заяви позивач не надав суду доказів поважності пропуску строку позовної давності, у той час як відповідач скористався своїм правом, передбаченим статтею 267 ЦК України, заявивши про застосування до спірних правовідносин наслідків спливу строку позовної давності.

З огляду на викладене, позивачем пропущено загальний - трирічний строк позовної давності, встановлений ст.257 ЦК України, який сплив 19 липня 2011 року, що є підставою для відмови в позові з цих підстав.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Згідно п.п. 1,4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, з ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», як правонаступника позивача ПАТ «Дельта Банк», на користь відповідача підлягають стягненню судові витрати в розмірі 2723, 60 грн. за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374-376, 381-383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Подільського районного суду міста Києва від 25 березня 2016 року - скасувати та прийняти постанову:

У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 28.3/986-КМК-06 від 19.07.2006 року - відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 2723 грн. 60 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду з підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Майлай Л.Д.

Немировська О.В.