Справа № 459/3148/20 Головуючий у 1 інстанції: Грабовський В.В.
Провадження № 22-ц/811/712/22 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2022 року м.Львів

Справа № 459/3148/20

Провадження № 22ц/811/712/22

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,

суддів : Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.

секретар Іванова О.О.

з участю: прокурора Панькевича Р.В.,

Онищака М.П.

розглянув справу за апеляційною скаргою Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові, та Львівської обласної прокуратури на рішення Червоноградського міського суду Львівської області, ухвалене у м.Червонограді 16 лютого 2022 року у складі судді Грабовського В.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Територіального управління Державного бюро розслідувань м.Львів, Держави Україна в особі Львівської обласної прокуратури про відшкодування моральної шкоди, -

встановив:

10 листопада 2020 року позивач звернувся до суду з цим позовом. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 8 червня 2018 року розпочато кримінальне провадження № 0000047 за ч.1 ст.125 КК України у зв`язку з тим, що 7 червня 2018 року, близько 20.40 год., поблизу будинку на АДРЕСА_1 працівник Червоноградського ВП ГУНП у Львівській області Ґудзик В. разом зі своїми знайомими умисно спричинив йому ( ОСОБА_1 ) тілесні ушкодження. Кримінальне провадження було відкрито Червоноградською місцевою прокуратурою, оскільки йшлося про вчинення злочину працівником поліції. У вказаному кримінальному провадженні він є потерпілим, допитаний 3 вересня 2018 року. Слідчий обмежився лише його допитом та допитом свідка ОСОБА_2 . Вказує, що 24 вересня 2019 року кримінальне провадження було передано до Територіального управління Державного бюро розслідувань м.Львів. Кримінальне провадження триває, підозри не пред`явлено. Ухвалою слідчого судді продовжено строк досудового розслідування до 1 січня 2021 року. За час вказаного кримінального провадження ним було подано та скеровано 6 скарг, з яких 1 скарга - до слідчого судді, за результатами розгляду яких, було двічі скасовано постанови про закриття кримінального провадження та тричі констатовано, що провадження проводиться без проведення усіх необхідних та можливих слідчих дій, спрямованих на повне та об`єктивне з`ясування усіх обставин вчинення кримінального правопорушення. Отже, слідчим приймались незаконні та необґрунтовані рішення, які надалі були скасовані, однак тривалий час не проводяться всі необхідні і можливі слідчі дії, спрямовані на повне, всебічне та об`єктивне дослідження обставин кримінального правопорушення, яке у зв`язку з цим так і не завершене в розумний строк, за дотримання якого відповідає прокурор. Зазначене вказує на неефективне розслідування кримінального провадження протягом 2,5 років, у якому строк досудового розслідування з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР до дня повідомлення особи про підозру становить 12 місяців. Тривалість слідства та неодноразове незаконне закриття кримінального провадження, скасування цих рішень, важливість справи для нього та відсутність належного реагування на скарги, вказують на суттєву неефективність розслідування. Вказує, що держава не виконала щодо нього обов`язку ефективного розслідування порушення його права. Таким чином, має місце порушення ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод в частині права на справедливий судовий розгляд. Зазначає, що у зв`язку з триваючою бездіяльністю прокуратури Львівської області та ТУ ДБР у м. Львові, що є органами державної влади, які внаслідок неналежного виконання своїх обов`язків не вживають заходів щодо завершення кримінального провадження з притягненням винних до відповідальності, що також сприяє ухиленню вказаного працівника поліції від відповідальності за його побиття, він змушений переносити негативні емоції та моральні страждання, які привели до психологічного напруження та розчарувань в діях державних органів. Вказані страждання поєднувалися із необхідністю витрачати свій час та зусилля на відновлення своїх прав та захист своїх інтересів. З урахуванням характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних), немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, визначив розмір завданої його моральної шкоди у 35 000 грн.

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 16 лютого 2022 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 5 000 грн. на відшкодування моральної шкоди та 119, 95 грн. судового збору. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду оскаржили Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташоване у м. Львові та Львівська обласна прокуратура.

Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташоване у м. Львові зазначає, що суд першої інстанції допустив неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи, прийшов до помилкового висновку про доведеність факту заподіяння моральної шкоди, її розміру, внаслідок чого висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи. Звертає увагу на те,що сам факт скасування постанов про закриття кримінального провадження не є належною правовою підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки такими ухвалами не встановлено факт заподіяння шкоди та позивачем не доведено причинного зв`язку між шкодою та фактом закриття кримінального провадження. Вважає, що у суду першої інстанції не було підстав для висновку, що розслідування було неефективним. Відтак дії відповідачів жодним чином не могли спричинити для позивача моральних страждань. Просить рішення суду в частині задоволених позовних вимог скасувати, та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні таких позовних вимог, а в іншій частині рішення залишити без змін.

Львівська обласна прокуратура в апеляційній скарзі посилається на те, що рішення є необґрунтованим та незаконним, ухвалене з порушенням норм матеріального права, без дотримання норм процесуального права. Зазначає, що шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч. 1 ст. 1176 ЦК України. Вказує, що обставини, зазначені у позовній заяві, не відносяться до випадків, передбачених Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», тому у позивача відсутнє право вимагати відшкодування моральної шкоди від Львівської обласної прокуратури. Крім того, в ході досудового розслідування кримінального провадження прокурором вживались всі необхідні заходи для дотримання розумних строків досудового розслідування; фактів неналежного виконання повноважень прокурором під час здійснення процесуального керівництва досудовим розслідуванням не встановлено. Позивачем не зазначено, якими саме незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю відповідачів, зокрема, прокуратури, йому завдано моральну шкоду та не зазначено доказів, які це підтверджують. Звертає увагу, що сам факт закриття кримінального провадження в справі за відсутністю в діях осіб складу кримінального правопорушення, подальше його скасування, чи зобов`язання вчинити інші дії не є безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди та не вказує на неправомірність дій посадових чи службових осіб органів державної влади. Просить рішення скасувати та прийняти нове, яким у позові відмовити повністю.

27 липня 2022 року ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу, у якому вказує, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про підставність його позовних вимог. Просить відмовити в задоволенні апеляційних скарг відповідачів, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, представників ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; колегія суддів вважає, що апеляційні скарги належить задовольнити.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Встановлено, що 8 червня 2018 року внесено відомості до ЄРДР за №0000047 за ч.1 ст.125 КК України щодо обставин, які відбулися 7 червня 2018 року у м.Червонограді, при чому працівник Червоноградського ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_5 разом зі своїми знайомими умисно спричинив тілесні ушкодження ОСОБА_1 . Зазначене підтверджується копією витягу з ЄРДР.

Постановою слідчого СВ прокуратури Львівської області від 08 жовтня 2018 року кримінальне провадження №0000047 від 8 червня 2018 року закрито у зв`язку з відсутністю у діянні ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.

Постановою прокурора у кримінальному провадженні від 11 березня 2019 року скасовано зазначену вище постанову слідчого з вказівкою на те, що рішення про закриття є необґрунтоване, прийняте без проведення усіх необхідних та можливих слідчих дій, спрямованих на повне та об`єктивне зв`сування усіх обставин вчинення кримінального правопорушення.

18 лютого 2019 року ОСОБА_1 звернувся зі скаргою на бездіяльність слідчого першого слідчого відділу СУ прокуратури Львівської області та прокурорів Прокуратури Львівської області, які здійснюють процесуальне керівництво у кримінальному провадженні №0000047, вказавши на те, що розслідування не проводиться, допитано лише його та свідка ОСОБА_7 .

Постановою слідчого Другого слідчого відділу (відділу з розслідування злочинів, вчинених працівниками правоохоронних органів та у сфері правосуддя) слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань м. Львів від 2 січня 2020 року кримінальне провадження №0000047 від 8 червня 2018 року закрито у зв`язку із закінченням строків досудового розслідування. Цю постанову скасовано постановою прокурора від 28 січня 2020 року з вказівкою на те, що постанова є необґрунтованою та винесена передчасно, оскільки не проведено усі необхідні та можливі слідчі дії, спрямовані на повне, всебічне та об`єктивне дослідження обставин кримінального правопорушення.

Постановою слідчого Другого слідчого відділу (відділу з розслідування злочинів, вчинених працівниками правоохоронних органів та у сфері правосуддя) слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань м. Львів від 12 червня 2020 року перекваліфіковано кримінальне правопорушення у кримінальному провадженні №0000047 від 8 червня 2018 року з ч.1 ст.125 КК України на ч.2 ст.125 КК України.

Постановою слідчого Другого слідчого відділу (відділу з розслідування злочинів, вчинених працівниками правоохоронних органів та у сфері правосуддя) слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань м. Львів від 2 липня 2020 року кримінальне провадження №0000047 від 8 червня 2018 року закрито у зв`язку із закінченням строків досудового розслідування.

Вказану постанову скасовано постановою прокурора від 24 липня 2020 року з вказівкою на те, що постанова є необґрунтованою та винесена передчасно, оскільки не проведено усі необхідні та можливі слідчі дії, спрямовані на повне, всебічне та об`єктивне дослідження обставин кримінального правопорушення.

Постановою старшого слідчого першого слідчого відділу (Територіального управління Державного бюро розслідувань м. Львів від 6 липня 2021 року кримінальне провадження №0000047 від 8 червня 2018 року закрито у зв`язку із закінченням строків досудового розслідування та жодній особі не повідомлено про підозру.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції прийшов до висновку, що негативні емоції позивача перебувають у причинно-наслідковому зв`язку з тривалістю досудового розслідування та систематичною протиправною бездіяльністю і незаконними рішеннями посадових осіб відповідачів, а тому завдали йому моральної шкоди.

Колегія суддів не погоджується із таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до ст. 56 Конституції України, ст. ст. 1173, 1174 ЦК України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень незалежно від вини цих органів чи посадових осіб.

Згідно із ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.

Відповідно до ст. 1167 цього Кодексу моральна шкода, завдана фізичній або юридичні особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою належить розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні.

Правовою підставою для цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними.

Разом із цим незаконність рішення, дій чи бездіяльності завдавача шкоди повинна бути доведена, а вина в цьому випадку презюмується. Так, зокрема, належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності відповідача відносно позивача могло б бути відповідне судове рішення суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб відповідних органів, інші докази. Натомість у даній справі протиправність дій відповідача відносно позивача не підтверджена жодним доказом, як і не є предметом спору, а відтак суд не в праві оцінювати законність дій відповідача шодо позивача під час проведення перевірки.

Для наявності підстав зобов`язання відшкодувати шкоду відповідно до вимог статті 1174 ЦК України потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, наявність шкоди, протиправність дій її завдавала та причинний зв`язок між його діями та шкодою, а тому саме позивач у цій справі повинен був довести належними та допустимими доказами завдання йому шкоди, і що дії або бездіяльність відповідача є підставою для відшкодування шкоди у розумінні статей 1167, 1174 ЦК України.

При цьому, як зазначив Верховний Суд під час розгляду справи № 686/27967/19 (постанова від 19 травня 2021 року) сам факт винесення слідчим суддею процесуальних ухвал, якими за результатами розгляду скарг позивача зобов`язано відповідача вчинити певні процесуальні дії, не тягне наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідачів заподіяли позивачу моральної шкоди. Судовий контроль на стадії досудового розслідування, внаслідок якого постановлені ухвали слідчих суддів, не є достатньою підставою для висновку про протиправність дій відповідачів і притягнення їх до відповідальності.

Крім того саме по собі скасування (в т.ч. неодноразове) процесуальної постанови слідчого про закриття кримінального провадження не свідчить про безумовну неправомірність дій відповідача і завдання такими діями шкоди позивачу, оскільки таке повинно підтверджуватись обвинувальним вироком суду чи іншого рішення суду, в якому встановлено факт незаконності відповідних процесуальних дій. Окрім цього, задоволення процесуальних звернень спрямоване на забезпечення повноти та об`єктивності здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні, тому сама по собі ухвала слідчого судді про задоволення скарги не є правовою підставою для відшкодування учасникам кримінального провадження моральної шкоди.

Такий висновок узгоджується із висновками Європейського суду з прав людини, викладеними у рішеннях у справі «Перна проти Італії» (Perna v.Italy) від 25 липня 2001 року та у справі «Білуха проти України» від 9 листопада 2006 року, де встановлено, що визнання судом порушення саме по собі становить достатньо справедливу сатисфакцію (в т.ч. як відшкодування моральної шкоди) за шкоду, завдану особі.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що позивачем не доведено наявність шкоди, зокрема, не надано доказів того, у чому саме полягає така шкода, яких саме додаткових зусиль прийшлося прикладати позивачеві для організації свого життя та побуту, до яких немайнових втрат це призвело, наявність причинного зв`язку між шкодою, завданою йому, та діяннями відповідачів.

З урахуванням встановлених обставин, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги Львівської обласної прокуратури іТериторіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, належить задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення про відмову в позові.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з позивача слід стягнути 1 441,13 грн. судового збору в дохід держави.

Керуючись ст. 367, п.1, п.2 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 376, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги Львівської обласної прокуратури іТериторіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м, Львові, - задовольнити.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 16 лютого 2022 року в частині стягнення на користь ОСОБА_1 5 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, - скасувати та в цій частині прийняти нове рішення про відмову в позові.

В решті рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) 1 441,13 грн. (одну тисячу чотириста сорок одну грн. 13 коп.) судового збору в дохід держави.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 2 серпня 2022 року.

Головуючий

Судді