КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/1256/2022
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 серпня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Білич І.М., Коцюрби О.П.,

за участю секретаря судового засідання Хоменко О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 18 травня 2021 року та на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 09 вересня 2021 року про роз`яснення рішення у складі судді Мальцева Д.О.,

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну розміру та способу стягнення аліментів на утримання дітей, стягнення додаткових витрат,-

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2020 року ОСОБА_2 звернулася у суд із позовом до ОСОБА_1 про зміну розміру та способу стягнення аліментів на утримання дітей, стягнення додаткових витрат.

Позов обґрунтовано тим, рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 11.04.2017 з відповідача стягнуто аліменти на утримання дітей - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, починаючи з 04.01.2017, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття.

Лише у 2019 році відповідач працевлаштувався і почав сплачувати аліменти.

Станом на 10.05.2020 відповідач сплатив заборгованість за аліментами, однак після погашення заборгованості ОСОБА_1 продовжував сплачувати аліменти у меншому розмірі, тоді як його майнове становище дозволяє утримувати дітей у більшому розмірі.

З часу ухвалення Шевченківським районним судом м. Києва рішення 11.04.2017 майнове становище відповідача значно змінилося, тоді як він свідомо сплачує аліменти раз на місяць не більше 1 610 грн, що є меншим прожиткового мінімуму. Враховуючи зазначене позивач просила змінити спосіб і розмір стягуваних з відповідача аліментів на утримання дітей за рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 11.04.2017 року та стягнути з нього на її користь аліменти на малолітнього сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньки ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 2 500 грн щомісячно, починаючи стягнення з дати звернення до суду і до досягнення дітьми повноліття, а також додаткові витрати на дітей у розмірі 46 256 грн 03 коп. та витрати по справі.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 18 травня 2021 року позовну заяву ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 додаткові витрати на ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 40 822 грн 80 коп.

Змінено спосіб та збільшено розмір аліментів, стягуваних з ОСОБА_1 , на користь ОСОБА_2 , на утримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 1/3 частини його доходів, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця до досягнення дитиною повноліття до 25000 грн щомісяця до досягнення дітьми повноліття, починаючи утримання з моменту набрання законної сили даним рішенням. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 9 000 грн.У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 1 536 грн 80 коп.

Допущено негайне виконання рішення про стягнення аліментів у межах суми платежу на один місяць.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 23 червня 2021 року виправлено описку в рішенні Шевченківського районного суду м. Києва від 18 травня 2021 року, а саме в третьому абзаці резолютивної частини рішення суду внесено виправлення у суму стягнення аліментів з 25000 грн на 2500грн.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 09 вересня 2021 року заяву ОСОБА_2 про роз`яснення рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 18.05.2021 задоволено.

Роз`яснено рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 18.05.2021 у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну розміру та способу стягнення аліментів на утримання дітей і стягнення додаткових витрат, що стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 змінено з 1/3 частини його доходів, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно на 2 500 грн щомісячно на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття.

В апеляційній скарзі на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 18 травня 2021 року ОСОБА_1 посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, не повне з`ясування обставин справи, просить скасувати рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 додаткових витрат на ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 40 822 грн 80 коп. та ухвали в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково та стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 додаткові витрати на ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 644 грн 40 коп. Змінити розподіл судових витрат поклавши їх на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судове рішення в частині зміни розміру та способу стягнення аліментів на утримання дітей, з урахуванням виправленої описки залишити без змін. Вирішити питання судових витрат пов`язаних з розглядом справи в суді апеляційної інстанції.

Вказано, що присудження судом додаткових витрат на дітей у розмірі 40 822 грн 80 коп. суперечить фактичним обставинам справи та нормам статті 141 Сімейного кодексу України. Більш того, судове рішення в цій частині являється необґрунтованим адже відсутнє обґрунтування віднесення заявлених позивачем витрат на лікування, оздоровлення, розвиток здібностей дітей, тощо, до додаткових витрат.

Зазначено, що суд першої інстанції не врахував підстави заявленого позову та його нормативно правового обґрунтування, задовольнив позов в частині стягнення додаткових витрат повністю. В той же час, позивач просила стягнути з відповідача додаткові витрати в розмірі 46 256 грн 03 коп. З яких мотивів та міркувань виходив суд першої інстанції вказуючи розмір додаткових витрат в 40 822 грн 80коп., у судовому рішенні не відображено.

Крім того судове рішення не відповідає умовам вмотивованості (обґрунтованості), адже в ньому не зазначено з яких мотивів та норм матеріального права виходив суд встановлюючи, що до додаткових витрат на дітей відносяться: витрати на навчання, участь у шкільних заходах, майстер класах, придбання учбових підручників, канцтоварів, одягу, взуття, іграшок, засобів гігієни, відвідування донькою занять з танців у школі ірландських танців, купівля матрацу, наматрацнику, футонів, ковдр, відвідування зоопарку та вистави, витрати на лікування, оздоровлення дітей (відпочинок). Більш того, у судовому рішенні не зазначено мотивів якими керувався суд відмовляючи у задоволені позову щодо стягнення додаткових витрат на дітей в частині витрат на ремонт у квартирі.

В апеляційній скарзі на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 09 вересня 2021 року ОСОБА_1 просив її скасувати та постановити нове рішення, яким заяву ОСОБА_2 про роз`яснення рішення Шевченківського районного суду міста Києва, від 18 травня 2021 року залишити без задоволення. Вирішити питання судових витрат пов`язаних з розглядом справи в суді апеляційної інстанції.

Вказано, що задовольняючи заяву про роз`яснення судового рішення, суд виходив з того, що абзац третій резолютивної частина рішення допускає різне тлумачення, що може ускладнити його реалізацію та виконання, а відтак потребує більш повного та ясного викладення зазначеної частини рішення суду, проте суд роз`яснивши рішення фактично змінив його та вніс до нього нові дані.

Зазначено, що суд вмотивовано ухвалює рішення та збільшує розмір аліментів до 2500 грн на обох дітей, після чого змінює своє ж рішення шляхом постановлення ухвали про роз`яснення рішення, обґрунтовуючи це тим, що суд з самого початку так вважав. Але ж мотивувальна частина рішення вказує на протилежне та ще й ухвалою, від 23.06.2021 виправив описку та підтвердив розмір стягуваних аліментів в загальній сумі 2 500 грн на дітей щомісячно.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 вважає, що рішенням районного суду в частині стягнення додаткових витрат на неповнолітніх дітей постановлено правильно, а тому апеляційна скарга є необґрунтованою та не підлягає задоволенню. Вирішити питання судових витрат.

Колегія суддів, заслухавши в режимі відеоконференції адвоката Борусевича С.Й. в інетерсах ОСОБА_1 , який підтримав апеляційні скарги та просив її задовольнити адвоката Горобенко Т.М. в інтересах ОСОБА_2 , яка просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає зазначити наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду в частині вимог про зміну розміру та способу стягнення аліментів на утримання дітей, сторонами не оскаржується. З огляду на вказане, та керуючись ч.1 ст.367 ЦПК України колегія суддів перевіряє законність рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції в частині вирішення вимог про стягнення додаткових витрат у повній мірі вищевказаним вимогам закону не відповідає.

Як убачається з матеріалів справи, сторони мають дітей - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 26, 27 т.1).

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 11.04.2017 стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивачки аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, починаючи з 04.01.2017, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття (а.с. 30-31 т.1).

Задовольняючи заявлені по справі вимоги про стягнення з ОСОБА_1 додаткових витрат на дітей, у сумі 40 822 грн 80 коп., районний суд виходив з підстав їх доведеності.

Між тим, колегія суддів з такими висновками не може погодитися, з огляду на таке.

Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України).

За приписами ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

За домовленістю між батьками дитини, той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі (ч. 2 ст. 181 СК України).

Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду від 15.05.2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" передбачено, що відсутність домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину є підставою для звернення до суду з відповідним позовом того із них, з ким вона проживає.

Відповідно до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Додаткові витрати на дитину не є аліментами (коштами на утримання дитини).

Додаткові витрати на дитину, - це витрати, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Вказаний перелік особливих обставин не є вичерпним і встановлюється індивідуально у кожному конкретному випадку.

Додаткові витрати на дитину підлягають до сплати незалежно від вирішення питання про сплату аліментів на утримання дитини, відсутності вимог про сплату аліментів, припинення права на аліменти (в порядку визначеному ст. 190 СК України).

Додаткові витрати повинні сплачувати виключно батьки дитини.

В разі відсутності домовленості батьків або у разі спору між ними щодо розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину - розмір участі визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Визначення обставин, що можуть бути визнані істотними, закон відносить до компетенції суду.

Розмір додаткових витрат на дитину повинен визначатись у твердій грошовій сумі, залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину, з урахуванням обставин, які мають істотне значення (тобто враховується матеріальний стан та стан здоров`я платника аліментів, наявність у нього інших дітей, непрацездатних батьків та інше). Участь у додаткових витратах батьки повинні брати у рівних частинах.

Аліменти - це кошти на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити базові матеріальні умови для життя дитини: оплату харчування, одягу, предметів гігієни, шкільного приладдя, спожитих дітьми комунальних послуг, лікування нескладних захворювань та інше. Проте інколи діти потребують додаткових, більш значних коштів для нормального розвитку.

Наявність фактично понесених або передбачуваних додаткових витрат має довести особа, яка заявляє позовні вимоги про їх стягнення.

У постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1489цс17 зроблено висновок, що СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого.

У постановах Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 183/1679/17 (провадження № 61-21662св18), від 12 грудня 2019 року у справі № 756/4947/17-ц (провадження № 61-47858св18), від 01 квітня 2020 року у справі № 521/16268/18 (провадження № 61-20458св19), від 08 грудня 2021 року у справі № 607/12170/20 (провадження № 61-17663св21) викладено правові висновки про те, що положення статті 185 СК України стосуються особливих обставин, приблизний перелік яких надається у зазначеній статті. Особливі обставини можуть бути зумовлені як негативними фактами (хворобами), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструмента, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті).

За частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати особливі обставини, якими обумовлені ці додаткові витрати і які є індивідуальними у кожній конкретній справі, а також стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав.

Аналогічний висновок міститься в постановах Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 183/1679/17 (провадження № 61-21662св18), від 12 грудня 2019 року у справі № 756/4947/17-ц (провадження № 61-47858св18), від 01 квітня 2020 року у справі № 521/16268/18 (провадження № 61-20458св19).

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_2 посилалась на те, що протягом 2019-2020 років на утримання спільних з ОСОБА_1 дітей нею було пронесено додаткові витрати в сумі 92 512 грн 05 коп., половину з яких має бути сплачено останнім, а саме:

витратами на навчання, участь у шкільних заходах, майстер класах, придбання учбових підручників, канцтоварів, одягу, взуття, іграшок, засобів гігієни - 25 275 грн 10 коп.;

відвідування донькою занять з танців у Школі ірландських танців - 900 грн;

купівля матрацу, наматрацнику, футонів, ковдр - 20 608 грн;

ремонт у квартирі - 33 149 грн 25 коп.;

відвідування зоопарку -100 грн;

відвідування вистави 6 078 грн;

витрати на лікування (купівля препаратів: 288 грн 80 коп.) + (консультація педіатра та проведення планової ревакцинації: 1 175 грн) = 1 463 грн 80 коп.;

оздоровлення дітей (відпочинок) - 4 937 грн 90 коп.

Як зазначив Верховнии? Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй Постанові від 26.08.2020 року у справі № 336/1488/19, провадження № 61-19103св19, особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких обставин підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов.

Отже, з аналізу судової практики, яка склалась, до додаткових витрат відносять:

а) навчання у спеціалізованому закладі освіти, технікумі, коледжі, при умові погодження з батьком/матір`ю навчального закладу та доведеності існування особливих обставин, які зумовлені необхідністю платного навчання дитини у цьому закладі адже дитині гарантовано державою безоплатне навчання у загальноосвітній школі,

б) розвиток здібностей дитини, а саме витрати на гуртки, заняття, які розвивають конкретні здібності дитини, придбання спортінвентарю, музичного інструменту, витрати на участь у змаганнях та конкурсах, витрати на вивчення іноземних мов, підтверджені відповідними нагородами, які одержували діти або характеристиками,

в) оздоровлення (санаторно-курортне або відпочинок біля моря або на гірському курорті при умові доведеності, що для покращення стану здоров`я дитини вона потребувала відпочинок та оздоровлення саме там), г) лікування (систематичні витрати, понесені у зв`язку з постійною хворобою дитини, фізичними травмами).

Батьки зобов`язані брати участь у додаткових витратах на свою дитину, лише при обов`язковій умові, якщо це обумовлено розвитком її здібностей, хворобою тощо. Цей перелік не є вичерпним - сюди входять усі потреби дитини, які не покриваються аліментами на її утримання.

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягнення коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат.

Убачається, що суд першої інстанції дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення витрат на навчання, участь у шкільних заходах, майстер класах, придбання учбових підручників, канцтоварів, одягу, взуття, іграшок, засобів гігієни - 25 275 грн 10 коп.; купівля матрацу, наматрацнику, футонів, ковдр - 20 608 грн., ремонт у квартирі, на суму 33 149грн.25коп., є додатковими витратами.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду про наявність підстав для стягнення з відповідача 1/2 частини таких витрат, понесених ОСОБА_2 , виходячи з наступного.

Так, на відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах, правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). При визначенні розміру аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Таким чином, у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185 СК України не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу.

Викладене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, висловленим у постанові від 24 лютого 2016 року у справі № 6-1296цс15 та висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 26 серпня 2020 року у справі № 336/1488/19.

Вказане також стосується витрат на участь шкільних заходах, майстер класах, придбання учбових підручників, канцтоварів, тощо.

Щодо вимог позивача про стягнення коштів на одяг, взуття, іграшки, засоби гігієни; купівля матрацу, наматрацнику, футонів, ковдр не є основними та не викликані особливими обставинами у розумінні ст. 185 СК України, а охоплюються щоденними витратами на утримання та виховання дітей, які відповідач у вигляді аліментів сплачує позивачу.

Також не підлягають стягненню витрати на оздоровлення, оскільки позивачем не надано жодних доказів, що таке оздоровлення зумовлене особливими обставинами. Вказані витрати не узгоджені з відповідачем, понесені позивачем за власною ініціативою, що є її добровільним волевиявленням, а тому не можуть вважатися обов`язковими.

Не ґрунтується на положеннях ст.185 СК України й висновок суду про необхідність стягнення з боржника половини вартості проведеного у квартирі ремонту.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що в даному випадку існують правові підстави для стягнення із позивача 1/2 вказаних додаткових витрат на утримання дітей.

Колегія суддів погоджується з висновками районного суду про стягнення з відповідача на користь матері дітей Ѕ частини витрат понесених на відвідування донькою занять з танців у Школі ірландських танців - 900 грн; відвідування дітьми зоопарку -100 грн та вистави цирку - 6 078 грн; на лікування (купівля препаратів: 288 грн 80 коп.) + (консультація педіатра та проведення планової ревакцинації: 1 175 грн) = 1 463 грн 80 коп., а всього на загальну суму 8541 грн 80 коп. й Ѕ з яких становить 4270 грн 90 коп.

Вказані витрати підтверджені позивачкою належними доказами та ґрунтуються на законі (а.с. 223-225, 246-248 т.1, 24-28 т.2).

Колегія суддів вважає, що понесення позивачкою указаних додаткових витрат на утримання дітей викликано особливими обставинами, пов`язаними з їх лікуванням та розвитком, що у повному обсязі узгоджується з положеннями ст. 185 СК України.

З огляду на викладене, оцінивши матеріали справи, у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про зміну рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 18 травня 2021 року, шляхом зменшення розміру додаткових витрат на утримання дітей, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 з 40 822 грн 80 коп. до 4 270 грн 90 коп.

Крім того, з урахуванням зменшення розміру додаткових витрат на утримання дітей підлягають зменшенню й понесені позивачкою під час розгляду справи районним судом витрати на професійну правничу допомогу з 9 000 грн до 5 625 грн, з огляду на таке.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК Українивстановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до вимог ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове , це су, відповідно, змінює розподіл судових витрат.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).

Убачається, що на підтвердження понесених витрат позивачем було надано витяг угоду про надання правничої допомоги від 20.04.2021, меморіальний ордер № МВ163888835 від 23.04.2021, копію квитанції до прибуткового касового ордеру № 6086 від 09.11.2020 на 5000 грн, акт прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) та розрахунок розміру судових витрат на суму 9 000 грн, з яких: консультація - 2 год. -1 000 грн, підготовка позовної заяви з додатками - 8 год. - 4 000 грн та підготовка відповіді на відзив - 8 год. - 4 000 грн. (а.с. 124-128).

Разом з тим, з урахуванням положень ч.13 ст.141 ЦПК України та застосувавши принцип співмірності розміру витрат зі складністю справи, критерію розумності, а також зміни рішення суду, колегія суддів вважає за необхідне зменшити розмір судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають стягненню з відповідача на користь ОСОБА_2 з 9 000 грн до 5 625 грн.

Також ОСОБА_1 було подано апеляційну скаргу на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 09 вересня 2021 року, якою заяву ОСОБА_2 про роз`яснення рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 18 травня 2021 року задоволено.

Роз`яснено рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 18.05.2021 - змінено з 1/3 частини його доходів, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно на 2 500 грн щомісячно на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, районний суд виходив з того, що формулювання задоволеної позовної вимоги "…з 1/3 частини його доходів, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця до досягнення дитиною повноліття до 2 500, 00 гривень щомісяця до досягнення дітьми повноліття" припускає різне тлумачення, що може ускладнити реалізацію зазначеного рішення та його виконання, а відтак потребує більш повного та ясного викладення зазначеної частини рішення суду від 18.05.2021.

Згідно ст. 271 ЦПК України, за заявою учасників справи, державного виконавця, приватного виконавця суд роз`яснює судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення. Подання заяви про роз`яснення судового рішення допускається, якщо судове рішення ще не виконане або не закінчився строк, протягом якого рішення може бути пред`явлене до примусового виконання.

Згідно пункту 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 "Про судове рішення у цивільній справі" зазначено, що відповідно до статті 221 ЦПК України, в редакції 2004 року, роз`яснення рішення суду, а не ухвали, можливе тоді, коли воно не містить недоліків, що можуть бути усунені лише ухваленням додаткового рішення, а є незрозумілим, що ускладнює його реалізацію. Зазначене питання розглядається судом, що ухвалив рішення, і в ухвалі суд викладає більш повно та ясно ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін у суть рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду. Роз`яснення рішення не допускається, якщо воно виконане або закінчився установлений законом строк, протягом якого рішення може бути пред`явлене до виконання.

Тобто предметом можливого роз`яснення судового рішення є таке судове рішення, у якому припускається неоднозначність тлумачення, що ускладнює реалізацію його виконання.

Убачається, що питання, на які посилається заявник в обґрунтування необхідності роз`яснення рішення суду стосуються порядку виконання рішення, зміст та суть якого не є зміненим, а лише нівелює можливість множинного його тлумачення.

За таких обставин, суд першої інстанції, з метою уникнення подвійного тлумачення під час виконання, дійшов обґрунтованого висновку про необхідність роз`яснення постановленого по справі рішення шляхом більш повного та чіткого викладення резолютивної частин.

З огляду на зазначене, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про внесення оскаржуваною ухвалою у рішення суду змін шляхом внесення нових даних.

При цьому, підлягає врахуванню і та обставина, що відповідачем рішення суду першої інстанції від 18.05.2021 в частині зміни розміру та способу стягнення аліментів на утримання дітей, з урахуванням виправленої описки, не оскаржено.

З огляду на зазначене та відсутність підстав для висновків про зміну рішення ухвалою про його роз`яснення, апеляційна скарга підлягає відхиленню, а оскаржувана ухвала - залишенню без змін.

Крім того, учасники справи просили розподілити витрати на професійну правничу допомогу понесені ними в суді апеляційної інстанції, а відповідачем додатково - й під час розгляду справи районним судом.

Між тим, у розумінні положень ст.141 ЦПК України вирішення питання розподілу судових витрат віднесено до повноважень суду, який за результатами розгляду справи ухвалює судове рішення.

Відповідно до справи, судом першої інстанції питання розподілу понесених ОСОБА_1 під час розгляду справи витрат не вирішувалося, тому колегія суддів за результатами розгляду справи вважає за можливе ухвалювати рішення в межах витрат, понесених стороною спору під час апеляційного провадження.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (частина перша статті 15 ЦПК України).

Відповідно до п. 35 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року № 10, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 88 ЦПК (в редакції Закону 2004 року) та керуватися тим, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно положень частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з правилами пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34 - 36), від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Отже, частиною 4 статті 137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Згідно правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 21.01.2021 у справі № 280/2635/20, відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено.

Як свідчать матеріали справи, 04.12.2020 між ОСОБА_1 та адвокатом Борусевичем С.Й. було укладено договір про надання послуг адвоката №72-1, відповідно до якого адвокат зобов`язався надавати відповідачу професійну правничу допомогу, в тому числі й під час здійснення цивільного судочинства.

Пунктом 4.1 договору гонорар визначено у формі винагороди, розмір якого залежить від досягнення чи недосягнення адвокатом позитивного результату, якого бажає клієнт (а.с.105-107 т.1).

У акті виконаних робіт №5 від 05.08.2020, зазначено, що розмір гонорару між адвокатом на відповідачем визначено у розмірі 50% прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлений на день підписання акту адвокатом Борусевичем С.Й. й зазначено про понесені адвокатом витрати, пов`язані з правовим аналізом рішення суду першої інстанції, що склало суму 1189 грн 20 коп. та 3 год. на підготовку апеляційної скарги на рішення суду - 3568 грн 50коа., а всього на суму 4758 грн (а.с. 234 т.1).

Згідно акту виконаних робіт № 6 від 11.08.2022, розмір гонорару між адвокатом на відповідачем визначено у розмірі 50% прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлений на день підписання акту, а тому за 2 год. участі у судовому засіданні під час розгляду справи апеляційним судом, вартість робіт адвокатом визначено у сумі 2 481 грн, а також за підготовку до розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду, вартість робіт адвокатом визначено у сумі 1860 грн 75 коп. (а.с.88 т.3).

Так, під час апеляційного провадження ОСОБА_2 подала заяву про розподіл судових витрат за надання правничої допомоги адвоката, в якій просила на свою користь з ОСОБА_1 стягнути 6 000 грн.

На підтвердження понесених витрат надала: попередній розрахунок розміру судових витрат, розрахунок вартості професійної правничої допомоги, витяг з угоди про надання правничої допомоги від 29.11.2021, меморіальний ордер № МВ 79125483 від 11.12.2021, акт прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) (а.с.69-75 т.1).

Згідно розрахунку вартості професійної правничої допомоги, на підготовку відзиву на апеляційну скаргу на рішення суду потрачено 3 год., на ухвалу - 4 год., а на підготовку письмових пояснень - 4 год. й з урахуванням вартості 1 год. - 500грн, загальна сума вартості допомоги склала 6000 грн (а.с.111 т.3).

В свою чергу ОСОБА_1 подав до суду детальний опис робіт (наданих послуг), якому просив стягнути понесені ним витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 14 841 грн 41 коп. під час провадження справи як у суді першої так і апеляційної інстанції.

Так, згідно детального опису робіт, ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу під час провадження справи в апеляційному суді понесено витрати, пов`язані з оплатою судового збору за апеляційною скаргою на рішення суду, в сумі 2305 грн 20 коп., а також витрати на професійну правничу допомогу, в сумі 4758 грн згідно акту виконаних робіт №5 від 05.08.2021року, представництво інтересів ОСОБА_1 адвокатом в апеляційному суді - 2481 грн згідно акту виконаних робіт №6 від 11.01.2022, а взагалі на суму 9 544 грн 20 коп., а з урахуванням пропорційності обсягу на думку відповідача задоволених вимог, понесені витрати становлять 7587 грн 64 коп.

Окрім цього, за подану апеляційну скаргу на ухвалу суду понесено витрати, пов`язані з оплатою судового збору, в сумі 454 грн, а також витрати на професійну правничу допомогу, в сумі 1860 грн 75 коп. згідно акту виконаних робіт №6 від 11.08.2022, а з урахуванням пропорційності до стягнення заявлена сума становить 1840 грн 23 коп.

Отже, відповідач просить стягнути з ОСОБА_2 на свою користь витрати по справі, понесені під час розгляду справи апеляційним судом, у сумі 11384 грн 43 коп. (9544,2+1840,23=11384,43).

Також сторони подали заяви про зменшення розміру судових витрат з підстав їх неспівмірності.

ОСОБА_2 у своїй заяві наполягала на зменшення судових витрат що заявлені відповідачем з 14 841 грн 41 коп. до 2 759 грн 20 коп., а ОСОБА_1 , посилаючись на не співмірність заявлених витрат, просив зменшити розмір та зазначив про явно завищений заявлений обсяг робіт і часу адвоката, у 30 год. витрачений на підготовку документів.

Розподіляючи витрати, понесені на професійну правничу допомогу, колегія суддів дійшла висновку, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірах, заявлених сторонами.

При цьому, колегія суддів враховує обставини справи, час витрачений адвокатами на виконання робіт, відображених у актах та вважає його завищеним, а також ту обставину, що апеляційну скаргу, подану ОСОБА_1 відхилено, що виключає розподіл понесених у зв`язку з цим витрат.

Враховуючи характер виконаної адвокатами сторін роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатами роботи, значимості таких дій у справі, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для зменшення їх розміру та стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, у розмірі 5000 грн. та з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_1 слід стягнути 5000 грн понесених витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 09 вересня 2021 року залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 09 вересня 2021 року залишити без змін.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 18 травня 2021 року задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 18 травня 2021 року змінити шляхом зменшення розміру додаткових витрат на утримання дітей, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 з 40 822 грн 80 коп. до 4 270 грн 90 коп., а також зменшити розмір судових витрат на правничу допомогу з 9 000 грн до 5 625 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу, понесені під час апеляційного розгляду в сумі 5000 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу, понесені під час апеляційного розгляду в сумі 5 000 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з моменту складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 09 вересня 2022 року.

Суддя-доповідач:

Судді: