РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2022 р. Хортицький районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Мурашової Н.А.

за участю секретаря Голівщук Т.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Запоріжжі цивільну справу за позовом Концерну «Міські теплові мережі», місце знаходження: м.Запоріжжя, бул.Гвардійський, буд.137, до ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , про стягнення заборгованості за послуги централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води,

ВСТАНОВИВ:

22.12.2021р. позивач звернувся до суду з вказаним позовом, який мотивує тим, що Концерн «МТМ» є виконавцем послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, що надаються населенню м.Запоріжжя. Відповідач є споживачем цих послуг, оскільки його квартира за адресою: АДРЕСА_1 , підключена до мережі централізованого опалення та постачання гарячої води. Вказані послуги йому надавались і ним споживались. Однак відповідач неналежним чином виконує свій обов`язок з оплати отриманих послуг, у зв`язку з чим за період з 01.12.2015р. по 31.10.2021р. утворилась заборгованість в загальному розмірі 29 468,69грн.

Просить стягнути з відповідача вказану суму заборгованості та понесені витрати по сплаті судового збору в сумі 2270,00грн.

Ухвалою суду від 23.12.2021р. відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за даним позовом і призначено відкрите судове засідання.

03.02.2022р. від відповідача ОСОБА_1 до суду надійшов відзив на позов, в якому він позов не визнав повністю та зазначив, що незгоден з нарахуванням плати за послуги з постачання гарячої води, оскільки з 2012р. в його квартирі був встановлений водонагрівач. Періодично він користувався гарячою водою і здійснював оплату за неї згідно з показаннями прибору обліку гарячої води, заводський №465051, який встановлений в його квартирі і прийнятий на облік МТМ. Останній такий платіж був здійснений в серпні 2016р. В подальшому він не користувався гарячою водою, але завжди передав незміні показання прибору обліку через особистий кабінет платника і нарахування сум за постачання гарячої води не здійснювались. За період з 01.09.2016р. по 31.03.2020р. він не отримував рахунків на сплату за послуги постачання гарячої води. З квітня 2020р. він почав отримувати рахунки на оплату ГВП, в яких станом на 01.04.2020р. було зазначено борг у розмірі 4138,89грн. В подальшому він дізнався, що зазначений борг виник у зв`язку з тим, що він не надав документів на підтвердження своєчасного проходження приладом обліку гарячої води періодичної повірки, у зв`язку з чим прилад був знятий з обліку і МТМ здійснило нарахування плати за гарячу воду відповідно до встановлених норм споживання. 05.04.2021р. ним було проведено періодичну повірку лічильника гарячої води і він був прийнятий на облік МТМ. Вважає, що заборгованість за послуги гарячого водопостачання виникла не з його вини, оскільки позивач вчасно не повідомив його про необхідність провести повірку лічильника і послугами з гарячого водопостачання він фактично не користувався. Крім того, вимоги про стягнення заборгованості з централізованого опалення заявлені поза межами 3-річного строку позовної давності. Просить застосувати строк позовної давності та в задоволенні позову відмовити повністю.

19.04.2022р. до суду надійшли письмові пояснення представника позивача, в яких вона вказала на безпідставність доводів відповідача. Зокрема, прилад обліку гарячої води в квартири відповідача було знято з обліку в лютому 2019р., оскільки остання повірка була проведена ще в 3 кварталі 2012р. З січня 2018р. повірка квартирних приладів обліку води здійснювалась за кошти абонента, оскільки у зв`язку з прийняттям ЗУ «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», Національна комісія, що здійснює регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг здійснила перерахунок тарифів та вилучила з них витрати, пов`язані з обслуговуванням та повіркою індивідуальних засобів обліку. Впродовж 2018р. Концерн проводив активну роботу з інформування споживачів про необхідність здійснити періодичну повірку приборів обліку води, встановлених в їх квартирах, та попереджено про зняття їх з абонентського обліку у зв`язку з невиконанням цього обов`язку. Вказана інформація розміщувалась в щомісячних рахунках на сплату комунальних послуг, які направлялись споживачам. Оскільки відповідач не надав до МТМ документи на підтвердження повірки лічильника гарячої води, у лютому 2019р. він був знятий з обліку. Лише в квітні 2021р. відповідач здійснив періодичну повірку лічильника і він знову був прийнятий на облік МТМ. Плата за період з 01.02.2019р. по 27.04.2021р. нараховувалась відповідачу за встановленими нормами споживання відповідно до п.21 Правил. Щодо доводів відповідача про пропуск строку позовної давності зазначила, що відповідач протягом спірного періоду здійснював оплату отриманих послуг, останній платіж в лютому 2021р., що свідчить про визнання ним боргу та є підставою для переривання строку позовної давності. Крім того, відповідно до чинного законодавства строки, визначені ст.257 ЦК України продовжуються на строк дії карантину, встановленого КМУ з метою запобігання поширенню корона вірусної хвороби. Такий карантин встановлений в Україні з 12.03.2020р. Отже, строк позовної давності позивачем не пропущений. Просить позов задовольнити.

Представник позивача в судове засідання не прибула, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позов підтримує повністю з підстав, викладених в позовній заяві та письмових поячсненнях, просить його задовольнити.

Відповідач в судове засідання не прибув, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, просить в задоволені позову відмовити з підстав, викладених в відзиві на позовну заяву.

Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін за наявними доказами.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу звукозаписувальними технічними засобами не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до такого.

Суд встановив, що позивач Концерн «Міські теплові мережі» зареєстрований у Єдиному державному реєстрі підприємств, установ, організацій і є виробником теплової енергії та гарячої води, які надаються населенню м.Запоріжжя для побутових потреб.

Квартира АДРЕСА_2 і підключена до мережі централізованого опалення та постачання гарячої води.

У вказаній квартирі зареєстрований та мешкає відповідач ОСОБА_1 .

Згідно виписки з особового рахунку № НОМЕР_1 , заведеного на вказану квартиру, за період 01.12.2015р. по 31.10.2021р. нарахована плата за послуги централізованого опалення та постачання гарячої води на загальну суму 38 796,13грн., сплачено 9327,44грн., заборгованість становить 29 468,69грн.

Відповідно до ст.15,16 ЦК України, ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно з ст.525,526,530 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-IV від 24.06.2004р. (далі Закон №1875-IV), який діяв в період виникнення спірних правовідносин і втратив чинність з 01.05.2019р., а також Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VIII від 09.11.2017р. (далі Закон №2189-VIII), який введено в дію з 01.05.2019р., правовідносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг, мають ознаки зобов`язання, в силу яких споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Так, згідно з ст.32 Закону України №1875-IV та ст.7,9 Закону України №2189-VIII споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.

Згідно з п.18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ від 21.07.2005р. №630 (далі - Правила), розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк.

Відповідно до ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємозв`язку, виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, суд вважає встановленим та доведеним, що відповідач як споживач житлово-комунальних послуг в порушення вищевказаних норм діючого законодавства неналежним чином виконував свій обов`язок щодо оплати спожитих послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, стягнення якої позивач має право вимагати в судовому порядку.

При цьому, суд виходить з того, що квартира відповідача підключена до мережі централізованого опалення та гарячого водопостачання. Факт отримання послуг з централізованого опалення квартири та свій обов`язок щодо їх оплати, наявність заборгованості за ці послуги у визначеному позивачем розмірі відповідач не оспорює, у зв`язку з чим ці обставини не підлягають доведенню іншими належними та допустимими доказами.

В той же час, в межах розгляду даної справи відповідач вважає безпідставним нарахування плати за послуги з централізованого гарячого водопостачання за період з лютого 2019р. по квітень 2021р., посилаючись на те, що цими послугами він не користується з серпня 2016р., користується водонагрівачем, встановлений в його квартирі лічильник гарячої води протягом 2016-2021р. має один й той самий показник, про те, що йому необхідно здійснити періодичну повірку лічильника, МТМ його не повідомляло.

В даному випадку суд виходить з того, що відповідно до п.10,20 Правил №630 плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку.

Згідно з п.21 Правил, у разі відсутності у квартирі та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води плата за надані послуги з централізованого постачання гарячої води справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання з розрахунку на одну особу.

Згідно з п.9,15 Правил квартирні засоби обліку беруться виконавцем на абонентський облік. Засоби обліку води і теплової енергії, встановлені у квартирі (будинку садибного типу) та на вводі у багатоквартирний будинок, підлягають періодичній повірці. Періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) квартирних засобів обліку проводяться за рахунок виконавця.

05.06.2014р. було прийнято Закон України «Про метрологію та метрологічну діяльність» (далі - Закон №1314-VII), який набрав чинності з 01.01.2016р.

Відповідно до ч.4 ст.8 цього Закону законодавчо регульовані засоби вимірювальної техніки дозволяється застосовувати, випускати з виробництва, ремонту та в продаж і видавати напрокат лише за умови їх відповідності цьому Закону та іншим нормативно-правовим актам, що містять вимоги до таких засобів вимірювальної техніки.

Відповідно до ч.4 ст.17 цього Закону періодична повірка засобів вимірювальної техніки, які використовуються для здійснення розрахунків за спожиті для побутових потреб електричну і теплову енергію, газ і воду, що є власністю фізичних осіб, здійснюються за рахунок суб`єктів господарювання, що надають послуги з електро-, тепло-, газо- і водопостачання. Останні несуть відповідальність за своєчасність проведення такої повірки.

Законом України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VIII від 09.11.2017р., який введено в дію з 01.05.2019р., до ч.4 ст.17 Закону №1314-VII внесені зміни, відповідно до яких періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування і монтаж) вузлів обліку, що забезпечують індивідуальний облік споживання теплової енергії та води в квартирах (приміщеннях) будинку, здійснюються за рахунок власників таких вузлів обліку, якщо інше не встановлено договором.

Міжповірочний інтервал лічильників води становить 4 роки (наказ Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 13.10.2016р. № 1747)

Відповідно до п.1,2 р.IV Порядку проведення повірки законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, та оформлення її результатів, затвердженого наказом Мінекономрозвитку від 08.02.2016р. №193, результати вимірювання та інші дані, отримані під час проведення повірки, повинні бути задокументовані відповідно до методики повірки. Результати повірки ЗВТ вважають позитивними, якщо їх метрологічні і технічні характеристики відповідають вимогам Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» та технічних регламентів щодо ЗВТ.

Впродовж 2018р. Концерном «МТМ» проводилась інформаційна компанія щодо необхідності проведення періодичної повірки квартирних лічильників гарячої води за рахунок їх власників, відповідні попередження з грудня 2018р. стали розміщатись в рахунках на сплату житлово-комунальних послуг.

Як встановлено судом, в квартирі відповідача на вводі гарячої води встановлено квартирний прилад обліку води - водомір марки «КВ-1,5», заводський номер 465051.

Згідно з випискою з особового рахунку, наданою представником позивача, періодична повірка цього приладу обліку була здійснена 28.08.2012р. та 05.04.2021р., після чого 28.04.2021р. прийнятий на облік Концерном «МТМ».

Враховуючи вищевказане, суд вважає, що відповідальність за нездійснення періодичної повірки приладу обліку гарячої води в квартирі відповідача до 01.05.2019р. покладається на позивача Концерн «МТМ» і лише з 01.05.2019р. на відповідача.

Жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що в період з травня 2019р. по березень 2021р. включно відповідач здійснив періодичну повірку приладу обліку гарячої води, останній суду не надав.

Доводи відповідача про те, що позивач зобов`язаний був попередити його про необхідність здійснення періодичної повірки лічильника суд вважає безпідставними, оскільки, як вже зазначалось, таке попередження містилось в щомісячних рахунках на сплату житлово-комунальних послуг, факту отримання яких відповідач не спростував.

За таких обставин, беручи до уваги, що використання засобу вимірювальної техніки, який не пройшов періодичну повірку, що прирівнюється до його несправності, заборонено, позивач мав право здійснювати відповідачу нарахування плати за послуги з постачання гарячої води за нормативами (нормами) споживання з 01.05.2019р. по 27.04.2021р.

Згідно з випискою з особового рахунку за вказаний період відповідачу нарахована плата за послуги з гарячого водопостачання на загальну суму 7323,57грн. і позовні вимоги Концерну «МТМ» про її стягнення з відповідача суд вважає законними та обґрунтованими.

Підстав для стягнення з відповідача заборгованості за послуги гарячого водопостачання, нарахованої позивачем за нормами споживання, за період лютий-квітень 2019р. немає, оскільки, як вже зазначалось, обов`язок здійснити періодичну повірку приладу обліку води виник у відповідача лише з 01.05.2019р. Тому в задоволенні цієї частини вимог слід відмовити.

Ухвалюючи рішення, суд також виходить з того, що в межах цієї справи відповідач заявив про застосування строку позовної давності до вимог про стягнення заборгованості за послуги централізованого опалення та постачання гарячої води за період з 01.12.2015р. по 31.10.2018р.

Так, згідно з ст.257 та ч.3 ст.267 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки та застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України).

За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.1,5 ст.261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.252-255 ЦК України.

В той же час, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» №540-IX від 30.03.2020р. розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено п.12, за змістом якого: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

Постановою КМУ «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» №211 від 11.03.2020р. (із змінами і доповненнями) з 12.03.2020р. на всій території України встановлено карантин, який неодноразово продовжувався постановами КМУ, у зв`язку з чим строк позовної давності за грошовими вимогами, обов`язок сплати яких настав з 12.03.2017 р., є продовженим на строк дії карантину.

Як вже зазначалось, плата за послуги централізованого опалення та постачання гарячої води відповідно до п.18 Правил вноситься споживачем щомісячно не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, у зв`язку з цим перебіг 3-річного строку позовної давності повинен починатися з 21 числа місяця, наступного за розрахунковим, щодо кожного чергового щомісячного платежу.

З цим позовом Концерн «МТМ» звернувся до суду 22.12.2021р., тобто під час дії карантину, встановленого КМУ, з вимогою про стягнення заборгованості за період з 01.12.2015р. по 31.10.2021р..

Враховуючи вищевказане, суд вважає, що позивач в межах строку позовної давності заявив вимоги про стягнення заборгованості за період з 01.02.2017р., строк сплати якої настав з 21.03.2017р., тобто після 12.03.2017р., і не скінчився станом на 12.03.2020р., коли було встановлено карантин.

Згідно з випискою з особового рахунку за період з 01.02.2017р. по 31.10.2021р. за послуги централізованого опалення позивачем нарахована плата в розмірі 23952,54грн, сплачено 7600,00грн, заборгованість становить 16352,54грн.

Крім того, в межах цього строку позивачем правомірно заявлені вимоги про стягнення заборгованості за послуги з гарячого водопостачання в розмірі 7323,57грн..

Таким чином, загальна сума заборгованості за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання за період з 01.02.2017р. по 31.10.2021р. становить 23676,11грн., яка і підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

В той же час, позовні вимоги про стягнення заборгованості за період з 01.12.2015р. по 31.01.2017р. заявлені позивачем поза межами строку позовної давності. Поважних причин пропуску цього строку позивачем не зазначено і судом не встановлено, у зв`язку з чим в задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити.

Доводи представника позивача про те, що відповідач частково здійснював оплату наданих послуг, що свідчить про визнання ним боргу і згідно з ч.1 ст.264 ЦК України є підставою для переривання строку позовної давності, є безпідставними та недоведеними.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

При цьому, якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Так, з виписки з особового рахунку відповідача вбачається, що протягом спірного періоду, в т.ч. до лютого 2017р. (період, який не увійшов до періоду, за який судом стягнута заборгованість), відповідач вносив плату за надані послуги: в грудні 2015р. здійснив повну оплату за послуги з ЦО в сумі 545,43грн та за послуги ГВП в сумі 33,15грн., нараховані в такому розмірі за листопад 2015р., в травні 2016р. сплатив 323,82грн. за послуги з ГВП, нараховані за січень 2016р., в серпні 2016р. сплатив за послуги з ЦО 720,00грн. при загальній сумі боргу 2100,07грн. та 683,62грн. за послуги з ГВП, нараховані за травень 2016р. Станом на 01.02.2017р. загальна сума заборгованості за послуги з ЦО становила 4808,94грн., борг за послуги з ГВП відсутній.

Отже, вбачається, що відповідач здійснював оплату в розмірі поточних щомісячних нарахувань або наближеному до них, що не може сприйматися як визнання ним боргу та бути підставою для переривання строку позовної давності.

На підставі вищевикладеного, позов Концерну «МТМ» слід задовольнити частково.

Згідно з ст.141 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати по сплаті судового збору пропорційно задоволеним вимогам.

Так, позивач первісно просив стягнути заборгованість в сумі 29 468,69 грн., судом стягнуто 23676,11грн., що становить 80,34% від первісно заявлених вимог (23676,11грн х 100% : 29 468,69грн).

У зв`язку з цим, пропорційно задоволеним вимогам (80,34%) підлягають відшкодуванню позивачу судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1823,72грн. (2270,00грн х 80,34% : 100%).

Керуючись ст.15,16,257,261,267,322,509,525,526,530 ЦК України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-IV від 24.06.2004р., Законом України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VIII від 09.11.2017р., Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою КМУ №630 від 21.07.2005р., ст.2,4,5,12,13,76-82,89,141,259,263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , на користь Концерну «Міські теплові мережі», , місце знаходження: м.Запоріжжя, бул.Гвардійський, буд.137, рахунок НОМЕР_3 в Філії АТ «Укрексімбанк» у м.Києві, МФО 322313, заборгованість за послуги централізованого опалення та постачання гарячої води за період з 01.02.2017р. по 31.10.2021р. в сумі 23676,11грн. (двадцять три тисячі шістсот сімдесят шість гривень 11 копійок).

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , на користь Концерну «Міські теплові мережі», , місце знаходження: м.Запоріжжя, бул.Гвардійський, буд.137, рахунок НОМЕР_4 в ПАТ АБ «Укргазбанк», МФО 320478, витрати по сплаті судового збору в сумі 1823,72грн. (одна тисяча вісімсот двадцять три гривні 72 копійки).

Рішення суду може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду через Хортицький районний суд м.Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.А. Мурашова

05.05.2022