Номер провадження: 22-ц/813/61/22
Справа № 501/1705/19
Головуючий у першій інстанції Пушкарський Д. В.
Доповідач Цюра Т. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.10.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді: Цюри Т.В.,

суддів Гірняк Л.А., Комлевої О.С.,

За участю секретаря судового засідання: Мілєвої М.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду апеляційну скаргу Відділу державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеської області на ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області від 03 червня 2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укржилстрой плюс», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору відділ державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеської області, про зобов`язання виконати умови договору,-

ВСТАНОВИВ:

30 травня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Іллічівського міського суду Одеської області із заявою про забезпечення позову до подачі позову, згідно якої просив заборонити відділу державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеської області вчиняти будь-які заходи щодо скасування Дозволу на виконання будівельних робіт № 75 від 01.06.2006 року по будівництву 10-13 поверхового односекційного жилого будинку АДРЕСА_1 (а.с.2-4).

03 червня 2019 року ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області заяву позивача ОСОБА_1 задоволено.

Заборонено Відділу державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеської області (68000, Одеська область, м. Чорноморськ, проспект Миру, 33) вчиняти будь-які заходи щодо скасування Дозволу на виконання будівельних робіт №75 від 01 червня 2006 року по будівництву 10-13 поверхового односекційного жилого будинку АДРЕСА_1 (а.с.16-17).

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, Відділ державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеської області подав апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить суд скасувати ухвалу Іллічівського міського суду від 03.06.2019 року та прийняти у справі нове рішення, яким відмовити позивачу в вимогах заяви про забезпечення позову (а.с.23-26).

На адресу апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу не надходив, однак відповідно до положень ч.3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судове засідання, призначене на 22 вересня 2022 року, сторони не з`явилися, про розгляд справи були повідомлені належним чином, що підтверджується довідками, наявними в матеріалах справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду зазначеним не вимогам відповідає, з огляду на таке.

Приймаючи оскаржуване судове рішення, суд першої інстанції виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, у випадку його постановлення на користь позивача, а тому заява про забезпечення позову підлягає задоволенню.

Апеляційний суд не погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Звертаючись із заявою про забезпечення позову ОСОБА_1 вказав, що між ним та ТОВ «Укржилстрой плюс» було укладено договір про резервування квартири та який отримав реєстраційний номер 2202. Заявник наголошував, що умови договору ним виконано в повному обсязі, а відповідач станом на 01.04/2019 року не виконав взяті на себе зобов`язання та повідомив, що має намір звернутись до суду щодо зобов`язання відповідача виконати умови договору.

У поданій заяві ОСОБА_1 вказав, що заборона органам ДАБК щодо вчинення дій по скасуванню дозволу №75 від 01.06.2006 року надасть можливість Товариству виконати свої зобов`язання, що, як зазначає заявник, надасть можливість йому в подальшому отримати у власність нерухоме майно.

В свою чергу апелянт, звертаючись із апеляційною скаргою, наголошує на тому, що оскаржувана ухвала не містить обґрунтування, доказів, посилання на те, яким чином відділ ДАБК зробить неможливим виконання рішення або своїми діями вплине на рішення суду являючись третьою особою, у якої відсутній спір з позивачем та на неспівмірність способу захисту заявленим вимогам

Апеляційний суд, дослідивши матеріали справи, частково погоджується з доводами апеляційної скарги та вважає їх такими, що відповідають обставинам справи з огляду на наступне.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позову, підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у звязку із застосуванням відповідних заходів.

Заходи забезпечення позову визначаються, виходячи із засад розумності, співмірності та враховуючи конкретні обставини справи.

Відповідно до ч.1, 2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 3 ст.150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до ч.1 ст.151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати з обґрунтуванням його необхідності; ціну позву, про забезпечення якого просить заявник та інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

З аналізу ст. 150-153 ЦПК України можна дійти висновку, що забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. При цьому забезпечення позову спрямоване, перш за все, проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його тощо.

Зазначена правова норма прямо визначає як форму і порядок звернення до суду із клопотанням про вжиття заходів забезпечення позову, так і підстави для його забезпечення.

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

При вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Як роз`яснено в п.1, 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 № 9, єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір і існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

В оскаржуваній ухвалі суд першої інстанції зазначає, що 31.04.2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до ТОВ «Укржилстрой плюс», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору відділ державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеської області, про зобов`язання виконати умови договору.

В свою чергу, досліджуючи матеріали справи, апеляційний суд звертає увагу на те, що матеріали справи не містять зазначеної позовної заяви.

Також, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Обґрунтовуючи звернення із заявою про забезпечення позову, ОСОБА_1 наголошував на тому, що має намір звернутись до суду з вимогами до відповідача- ТОВ «Укржилстрой плюс» про зобовязання виконати умови договору, а третя особа може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у випадку його постановлення на користь позивача.

При цьому в заяві чітко зазначено, що жодних вимог до відділу державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеської області у позивача немає, тобто спору між ними не існує.

Слід зазначити, що обов`язковою умовою вжиття заходів забезпечення позову є наявність підстав вважати, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Як вбачається зі змісту заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, останній не навів жодного належного обґрунтування ризиків ускладнення або унеможливлення виконання рішення суду у разі невжиття зазначених заходів забезпечення позову.

При цьому, суд першої інстанції , задовольняючи зазначену заяву не врахував , що забезпечення позову стосовно третьої особи , є недопустимим та порушенням її прав, та взагалі не зазначив якими саме діями третя особа відділ державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеської області може унеможливити виконання рішення суду або які існують можливі перешкоди у виконанні такого рішення.

Крім того, забезпечення позову шляхом заборони відділу державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеської області вчиняти будь-які заходи щодо скасування Дозволу на виконання будівельних робіт №75 від 01 червня 2006 року по будівництву 10-13 поверхового односекційного жилого будинку АДРЕСА_1 , є неспівмірними із заявленими вимогами про зобовязання виконати умови договору.

Більш того, загальні вимоги до змісту судового рішення викладені у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 14. Згідно з п. п. 11 та 12 постанови у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог; встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; у мотивувальній частині кожного рішення має бути наведено також посилання на закон та інші нормативно-правові акти матеріального права (назва, стаття, її частина, абзац, пункт, підпункт закону), у відповідних випадках на норми Конституції України, на підставі яких визначено права та обов`язки сторін у спірних правовідносинах, посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду з прав людини.

Отже, мотивування та обґрунтування судового рішення обов`язок суду, тому право особи на мотивоване судове рішення є складовою права на справедливий суд, про що йдеться в рішеннях Європейського суду з прав людини.

При цьому, в оскаржуваній ухвалі суду взагалі відсутня мотивувальна частина.

Отже, доводи апеляційної скарги знайшли частково своє підтвердження в матеріалах справи, а тому заслуговують на увагу суду апеляційної інстанції.

Оскільки суд першої інстанції не повно з`ясував обставини, що мають значення для справи, порушив норми процесуального права, то відповідно до п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, суд апеляційної інстанції скасовує оскаржене судове рішення повністю та частково задовольняє апеляційну скаргу.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Відділу державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеської області задовольнити частково.

Ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області від 03 червня 2019 року скасувати.

Прийняти постанову.

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 14 .10.2022 року.

Головуючий суддя Цюра Т.В.

Судді: Комлева О.С.

Гірняк Л.А.