КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/4024/2022 Доповідач у ІІ інстанції - Гуль В.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2022 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Гуля В.В.,

суддів Матвієнко Ю.О., Мельника Я.С.,

за участю секретаря Линок В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 26 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та визнання права власності,-

встановив:

ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Дарницького районного суду м. Києві з позовом до ОСОБА_2 (далі по тексту - ОСОБА_2 , відповідач) про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з жовтня 2010 року по грудень 2019 року та визнання права власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги мотивував тим, що у 2008 році він познайомився з ОСОБА_3 та невдовзі почали проживати разом. З 2009 року періодично разом працювали за кордоном, а з 2011 року винаймали двокімнатну квартиру та фактично вони почали проживати однією сім`єю як чоловіка і жінка. В січні 2017 року сторони придбали спільну квартиру АДРЕСА_1 , яка була оформлена на ОСОБА_2 . Як зазначає позивач, що починаючи з жовтня 2010 року по грудень 2019 року, вони мали спільний побут, всіма господарськими справами займалися разом, здійснювали спільні витрати на майно, подорожували, в тому числі за кордоном. Усі витрати по ремонту у спірній квартирі здійснював позивач та після переїзду до квартири, а саме з жовтня 2017 року, оплату комунальних послуг здійснював ОСОБА_1 .

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 26 листопада 2021 року позов задоволено частково. Встановлено факт проживання ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з серпня 2017 року по грудень 2019 року.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 840,80 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати і позов задовольнити повністю.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що рішення є незаконним та необґрунтованим, оскільки судом першої інстанції було неправильно встановлено обставини, які мають значення для справи, неправильно та упереджено оцінено докази, а саме покази свідків у справі. Також рішення не містить доводів та мотивів неприйняття більшості доказів, що були подані стороною позивача, на підтвердження позиції викладеної у позові.

У відзиві відповідач вказує, що докази надані позивачем не є належними та допустимими, а спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Крім того, у сторін було відсутнє спільне господарство та бюджет.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду межах доводів та вимог апеляційної скарги суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги частково виходячи з наступного.

Що стосується встановлення факту проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_2 однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з жовтня 2010 року до грудня 2019 року, суд першої інстанції виходив із наступного.

Допитаний у якості свідка позивач - ОСОБА_1 , в судовому засіданні суду пояснив, що в 2008 році познайомився з відповідачем та з жовтня 2010 року по грудень 2019 року спільно проживав з нею як чоловік та жінка. Працювали разом за кордоном де винаймали кімнату, яка оплачувалася за його кошти, однак платником зазначалась ОСОБА_2 . Після повернення у 2010 році до України проживали у її батьків , а з 2012 року по 2017 рік винаймали квартиру. Придбавши у грудні 2016 року спільну квартиру АДРЕСА_1 , яка була оформлена на ОСОБА_2 усі витрати по ремонту здійснював ОСОБА_1 та після переїзду до квартири в жовтня 2017 року вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет, усі житлово-комунальні послуги сплачував він. Також, пояснив, що з 2010 року по 2019 рік повністю утримував родину та перший внесок за спірну квартиру також здійснювався за його кошти. Зазначив, що пропонував ОСОБА_2 одружитися, але відповіді так і не отримав.

Свідок ОСОБА_4 , який здійснював ремонт у спірній квартирі, в судовому засіданні суду показав, що сторін знає близько чотирьох років, так як робив ремонт у квартирі по АДРЕСА_2 , оплату за його послуги здійснювались кожного тижня як позивачем, так і відповідачем.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні суду показав, що знайомий з ОСОБА_1 з 2012 року, з відповідачем знайомий, як з дружиною позивача. Зі слів ОСОБА_1 спірна квартира купувалась ним для родини. При цьому вказав, що спілкувався з позивачем, а відповідача бачив, коли разом йшли зі спільної стоянки авто додому.

Свідки ОСОБА_6 в судовому засіданні суду показав, що з позивачем перебуває у дружніх стосунках. З відповідачкою знайомий, як громадянською дружиною ОСОБА_1 . Вказав, що у 2017 році вони родинами літали на відпочинок за кордон. Зі слів позивача йому відомо, що у сторін були гарні сімейні відносини, позивач утримував родину, пропонував ОСОБА_2 одружитись, однак відповіді йому вона не надавала.

Свідок ОСОБА_7 , яка є рідною сестрою позивача, в судовому засіданні суду показала, що з відповідачем ОСОБА_1 знайомив її як зі своєю дружиною. ОСОБА_7 під час допиту фактично підтвердила пояснення, які були надані раніше позивачем. Однак, в подальшому вказала, що в орендованій квартирі ніколи не була та не бачила чи проживали там сторони разом.

Свідок ОСОБА_8 , який є близьким товаришем позивача, в судовому засіданні суду показав, що з відповідачкою знайомий, як громадянською дружиною ОСОБА_1 . Вказав, що вони родинами літали на відпочинок за кордон. Йому відомо, що у сторін були сімейні відносини, позивач купував спірну квартиру та утримував родину, після придбання спірної квартири пропонував відповідачу одружитись, однак відповіді не було.

Свідок ОСОБА_9 , який є другом позивача, в судовому засіданні суду показав, що з позивачем він знайомий з 2007 року, а з відповідачем з 2008 року. Зазначив, що зі слів позивача знає про їх спільне проживання, покупку спільного майна. Однак вказав, що коли приходив у гості до ОСОБА_1 - ніколи не бачив там ОСОБА_2 .

Свідок ОСОБА_10 , який є товаришем позивача, в судовому засіданні суду показав, що з позивачем він знайомий приблизно з 2012-2013 років, а з відповідачем з 2014-2015 років, як громадянською дружиною ОСОБА_1 . Зазначив, що зі слів позивача знає про їх спільне проживання, покупку спільного майна. Вказав, що запрошував до себе на свята, сторін як родину, однак тісного спілкування з відповідачем ніколи у нього не було.

Позивачем на підтвердження заявлених вимог щодо встановлення факту спільного проживання однією сім`єю з жовтня 2010 року по грудень 2019 року надано наступні докази. Так, ОСОБА_11 зазначає, що в 2010 році разом з відповідачем перебував на заробітках за кордоном, а з 2011 року по середину 2017 року вони спільно проживали у орендованій квартирі, разом відпочивали, на підтвердження чого надав фотокартки спільного відпочинку за різні роки. Також вказує, що дані факти підтверджуються показами свідків.

Проте, як зазначив суд факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святкуванні свят, самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце з жовтня 2010 року по серпень 2017 року усталені відносини, які притаманні подружжю.

Також суд не вважав належними доказами, що підтверджують факт проживання сторін однією родиною з жовтня 2010 року по серпень 2017 року, пояснення свідків, допитаних судом за клопотанням позивача. Допитані в судовому засіданні свідки, які є друзями позивача, зазначили про факт проживання позивача разом з ОСОБА_2 виключно зі слів ОСОБА_1 та пояснили, що їм достеменно не відомо, чи мешкали сторони з жовтня 2010 року разом на орендованій квартирі.

Також позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження факту проживання однією родиною, ведення спільного господарства, наявність взаємних прав та обов`язків з відповідачем з жовтня 2010 року.

Оскільки метою встановлення факту спільного проживання однією сім`єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу, є визнання права власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , а такий факт позивачем до серпня 2017 року не підтверджено, в цій частині позову суд відмовив.

При цьому, факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з серпня 2017 року по грудень 2019 року, підтверджено в судовому засіданні відповідачем та її представником, в зв`язку з чим позов в цій частині задоволено.

Доводи позивача, щодо сплати половини вартості спірної квартири, за кошти отриманні ним під час його роботи за кордоном та здійснення ремонту у спірній квартирі за його рахунок не підтверджено належними та допустимими доказами та спростовується матеріалами справи.

Відповідно до квитанцій наданих відповідачем, оплата спірного майна відповідно до договору купівлі-продажу від 22.07.2014 року, здійснювалась ОСОБА_2 , доказів протилежного ОСОБА_1 не надано, як і не надано доказів, що підтверджують оплату позивачем ремонтних робіт. Натомість в матеріалах справи містяться копії замовлення на ремонтні роботи та меблів, а також підтвердження їх оплати.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте зазначеним вимогам закону оскаржене судове рішення у повній мірі не відповідає.

Встановлено, що відповідно до нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 22.07.2014 року, укладеного між Комунальним підприємством з питань будівництва житлових будинків «Житлоінвестбуд-УКБ» та ОСОБА_2 , остання придбала у розстрочку майнові права на квартиру АДРЕСА_1 за 651 646 грн. з кінцевим терміном оплати до 30 березня 2016 року.

Право власності на цю квартиру зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за відповідачем 02.12.2016 року.

Позивач звернувся до суду із позовом в якому просив суд встановити факт спільного проживання як сім`ї без реєстрації шлюбу разом із ОСОБА_12 у період із жовтня 2010 по грудень 2019 року та визнання права власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

У відповідача є донька ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (Свідоцтво про народження а.с. 137 Т1) від шлюбу з ОСОБА_14 , який розірвано згідно Свідоцтва про розірвання шлюбу від 06.07.2010 року (а.с. 136 Т1).

На підтвердження позиції, викладеної у позові та інших документах по суті справи, стороною Позивача було подано наступні письмові докази:

- Запрошення на роботу із Фінляндії, які приходили на електронну пошту Позивача для нього та Відповідачки, як для сім`ї;

- Довідка від роботодавця про те, що сторони у період перебування на роботі за кордоном, проживали разом в одній кімнаті;

- Копія журналу про склад проживаючих у орендованій квартирі та оплати послуг консьєржа за адресою: АДРЕСА_3 , де значиться, що проживали там Позивач, Відповідачка та донька Відповідачки - ОСОБА_15 .

- Копія виписки по рахункам Позивача, що підтверджує сплату комунальних платежів на орендованій та спірній квартирі та постійні перекази грошових коштів доньці Відповідачки, що свідчить про наявність спільного бюджету із Відповідачкою;

- Низка світлин, що датовані із 2009 року, на яких зображені сторони як одна сім`я на відпочинку, на родинних святах, у колі спільних друзів, у колі рідних як зі сторони Позивача, так і зі сторони Відповідачки; світлини Позивача та доньки Відповідачки, світлини із сімейних вікендів тощо;

- довідка від роботодавця про доходи Позивача;

- різноманітні рахунки та специфікації на ремонт у спірній квартирі;

- скрін-шоти листування із дизайнером із телефону Позивача із яких вбачається, що саме Позивач узгоджував дизайн квартири;

- покази свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_17 та ОСОБА_10 .

Суд першої інстанції при ухваленні рішення в порушення ст. 228, 229 ЦПК України не дослідив вказані докази, не надав їм жодної оцінки та не вказав мотивів їх відхилення/неприйняття.

Так, із наданих стороною Позивача доказів, вбачається: із запрошень на роботу до Фінляндії Позивача та Відповідачки вбачається, що сторони із 2010 по 2019 рік, а саме в період із 12.04.-24.06.2010, 21.03-17.06.2011, 17.06.2012, 18.03-12.06.2013, 21.03-13.06.2014, 16.03-07.06.2015, 22.03- 14.06.2016, 20.02-12.05.2017, 22.03-14.06.2018, 03.03-19.06.2019 разом виїздили за кордон на заробітки. Всі запрошення для пари направлялись Позивачеві на електронну поштову адресу;

із довідки від роботодавця у Фінляндії вбачається, що сторони у справі за увесь період своїх заробітків (12.04.-24.06.2010, 21.03-17.06.2011, 26.03-17.06.2012, 18.03- 12.06.2013, 21.03-13.06.2014, 16.03-07.06.2015, 22.03-14.06.2016, 20.02-12.05.2017, 14.06.2018, 03.03-19.06.2019 ) завжди проживали разом в одній кімнаті квартири; із довідки від роботодавця у Фінляндії вбачається, що у Позивача була стабільна робота за кордоном, яка принесла останньому великий дохід (за період з 2010 по 2019 роки - 51 559,08 тисяч євро) та як наслідок можливість придбати разом із Відповідачкою спірну квартиру;

- із копії журналу про склад проживаючих у орендованій квартирі та оплати послуг консьєржа за адресою: АДРЕСА_4 вбачається що Позивач разом із Відповідачкою та її донькою ОСОБА_15 проживали як одна сім`я на орендованій жилплощі. У вказаній квартирі сторони проживали із 2012 по 2017 рік;

- із копії банківської виписки вбачається, що Позивач оплачував грошові кошти за орендоване житло, де проживав разом із Відповідачкою, постійно переказував грошові кошти доньці Відповідачки на її власні потреби, що свідчить про наявність спільного бюджету та спільних обов`язків між сторонами. Також, виписка підтверджує, що з моменту заселення до спірної квартири (після завершення ремонтних робіт) саме Позивач сплачув всі обов`язкові комунальні платежі за квартиру.

із наданих Позивачем світлин видно, що сторони знайомі із 2008 року, неодноразово разом виїжджали за кордон на заробітки, як одна сім`я проводили вихідні, разом їздили на відпочинок, були присутні як одна родина на сімейних та інших святах. Також , Позивачем було надано низку світлин датованих, де Позивач разом із донькою Відповідачки на шопінгу, на відпочинку. На світлинах сторони зображені разом, що свідчить про дуже близькі та теплі відносини між ними, відносини притаманні виключно сім`ї;

рахунки, специфікації, листування з дизайнером, що долучені Позивачем до матеріалів справи, підтверджують, що Позивач відносився до спірної квартири як до власного житла, дбав про ремонт та забезпечення квартири усім необхідним для проживання у ній осіб, яких вважав своєю родиною (Відповідачки та її доньки ОСОБА_15 );

- покази свідків, які під присягою надали суду інформацію стосовно проживання Позивача з Відповідачкою однією сім`єю в період з 2010 про 2019 рік, ведення ними спільного господарства, наявності спільного бюджету, відношення один до одного як чоловіка до дружини, взаємних прав та обов`язків як подружжя, прив`язаність доньки Відповідачки до Позивача (що неможливо при відсутності сімейного життя), факт придбання спірної квартири в інтересах сім`ї та в більшій частині за кошти Позивача.

Зокрема, свідок ОСОБА_4 пояснив, що знає сторін, оскільки проводив ремонтні роботи у їх спільній квартирі у новобудові по АДРЕСА_2 . Повідомив, що всі узгодження проводились із сторонами спільно, роботи приймали також спільно, грошові кошти за оплату його послуг давав Позивач, за виключенням одного разу, коли ОСОБА_18 не було в м. Києві, тоді розрахувалась Відповідачка. Знає сторін як родину, їх взаємовідносини були типовими для сім`ї.

Свідок ОСОБА_19 пояснив, що знайомий із сторонами із 2012 року. Познайомився спочатку із Позивачем через спільних знайомих по роботі з автобізнесу. Зазначив, що він живе по сусідству із сторонами ( де останні проживали на орендованій і на спірній квартирах) та часто бачив, як сторони разом проводять вільний час. Свідку відомо, що сторони проживали разом в одній квартирі, стосунки в них були як у сім`ї, вони все робили разом. Також, свідок повідомив, що знає, що Позивач купував квартиру у новобудові в інтересах родини, знає що у Відповідачки є донька від першого шлюбу і коли був у гостях у квартирі, де проживали сторони, Позивач показував йому фотокартки ОСОБА_15

Свідок ОСОБА_6 пояснив, що знайомий із сторонами приблизно із 2012 року. На той час вони вже проживали разом як сім`я на орендованій квартирі. Разом із сторонами мали гарні дружні стосунки, вони були присутні на весіллі свідка у 2014 році, а Позивач є хрещеним його доньки. При цьому і на весілля і на хрестини, сторони були запрошені як подружжя. На хрестинах були присутні і Позивач і Відповідач як сім`я. Із 2012 по 2019 роки часто були один в одного у гостях та на родинних святах. Завжди сторони були разом та позиціонували себе як подружжя, пару. Також, свідок повідомив про те, що він із своєю родиною та сторонами відпочивали за кордоном приблизно у 2017 роках, де сторони жили разом в одному номері. Окрім цього, свідок повідомив, що знає, що квартиру купував Позивач для спільного проживання разом із своєю дружиною та донькою ОСОБА_15 , що за рішенням Позивача спірна квартира була оформлена на Відповідачку. Грошові кошти на купівлю житла у більшій частині були Позивача, оскільки, як відомо свідку, Відповідачка не працювала в Україні, на відміну від Позивача, який постійно працював та забезпечував родину.

Свідок ОСОБА_7 повідомила, що Позивач є її рідним братом, а з Відповідачкою знайома із 2008 року, коли сторони прийшли до них із чоловіком у гості. Вказала, що запам`ятала дату коли познайомилась із Відповідачкою, оскільки у 2009 році в неї народилась донька, а з ОСОБА_20 була в дружніх стосунках задовго до народження дитини. Повідомила, що на всіх святах сторони були разом та з донькою Відповідачки, приїздили в гості та, бувало, і залишали доньку ОСОБА_15 на декілька днів погостювати у неї. Свідок вказала, що їй відомо, що сторони орендували квартиру і в Умані і в Києві. Достеменно знає, що Позивач протягом одного року проживав разом із Відповідачкою у її батьків. З приводу купівлі квартири знає, що сторони були сім`єю в них були єдині плани та цілі. Однією із цілей було - придбання житла у м. Києві. Знає, що квартира купувалась із «фундаменту», платежі вносились частинами, що Позивач постійно працював для того, щоб оплатити спірну квартиру, а Відповідачка, як жінка, займалась господарством по дому. Особисто, свідок, у спірній квартирі не була, однак зазвичай спілкувалась із братом по відеозв`язку і бачила як сторони облаштували квартиру. Також свідок зазначила, що Відповідачка неодноразово приїздила в гості до свідка як громадянська дружина Позивача. Родина Позивача сприймала ОСОБА_1 та ОСОБА_2 як одну сім`ю, оскільки вони разом проживали, вели спільне господарство, мали спільний бюджет та піклувались один про одного.

Вказані покази свідка ОСОБА_7 суд взагалі не зазначив у судовому рішенні .

Свідок ОСОБА_8 повідомив,що знає сторін із 2012 року. Разом із Позивачем вони займаються автобізнесом. Згодом вони товаришували родинами, свідок неодноразово був у гостях у сторін, а вони у нього. Стосунки між сторонами були як у чоловіка та дружини. Знає та був свідком того, що сторони проживали разом і на орендованій квартирі, і в тій яку придбали згодом. Свідок повідомив, що спірну квартиру Позивач бронював у відділі продажу самостійно, без ОСОБА_2 , грошові кошти за квартиру також вносив Позивач, оскільки їздили до банку разом. Вказані відомості відомі свідку, оскільки вони купували квартири в новобудові одночасно. Також свідок повідомив, що сторони були разом на святах та на відпочинку, на відпочинку також була присутня і донька Відповідачки. ОСОБА_8 пояснив, що у період коли Позивач не був на заробітках за кордоном, він займався автобізнесом. Свідку невідомо чи працювала Відповідачка в Україні. Також, свідок постійно був у гостях у сторін, знає, що Позивач займався ремонтом у спірній квартирі та витрати по ремонту брав на себе.

Свідок ОСОБА_21 підтвердивфакт знайомства сторін у 2008 році та вказав, що Відповідачка виявляла турботу про Позивача, коли приносила йому на роботу обід. Свідок під присягою повідомив суду, що особисто бачив як сторони зустрічаються та їх стосунки були не дружніми, а як у пари.

Свідок ОСОБА_10 повідомив суду, що знайомий із Позивачем приблизно із 2012-2013 року, а з Відповідачкою приблизно із 2014-2015 року, оскільки жив у сусідньому будинку, де сторони орендували житло за адресою: АДРЕСА_4 , а після купівлі спірної квартири жив на поверх вище у будинку за адресою: АДРЕСА_5 . Бачив на власні очі, що сторони проживали разом на постійній основі протягом всіх цих років. Також свідок повідомив, що йому відомо, що Позивач купував квартиру у новобудові для спільного проживання там разом із Відповідачкою та її донькою ОСОБА_15 . Також, повідомив суду про те, що вони купували квартиру у новобудові одночасно і в один період здійснювали ремонт, тому часто стикались із Позивачем у ремонтних питаннях, радились та обговорювали. Не дивлячись на те, що свідок не мав тісного спілкування із Відповідачкою, він підтвердив суду факт, що бачив як сторони разом проживають із 2012 року на орендованій квартирі та з 2017 року на спірній квартирі.

Також, будучи допитаним в якості свідка під присягою, ОСОБА_11 повідомив, що перебуваючи на території України, він займається автомобільним бізнесом (купує та перепродає автомобілі) завдяки чому отримує дохід приблизно 2000 доларів на місяць, що і дало йому можливість придбати для себе та Відповідачки житло у м. Києві. Також, Позивач будучи під присягою, повідомив суду про те, що він разом з Відповідачкою проживали як одна сім`я із 2010 по 2019рік та всі дев`ять років спільного життя вважав її своєю дружиною. Окрім цього, ОСОБА_1 вказав, що у 2012 році він зробив Відповідачці пропозицію руки та серця, але вона не дала однозначної відповіді.

Позивачем було запропоновано Відповідачці одружитись у 2012 році, і хоч вона не надала згоди ОСОБА_1 , однак із 2012 по 2019 рік носила подаровану ним обручку, що чітко прослідковується на фотознімках, що були надані до суду як докази.

Оцінюючи покази свідків судом не повно було відображено в рішенні про повідомлені ними обставини, що мають значення для справи, судом також не було встановлено, що будь-хто з допитаних осіб надавав неправдиву інформацію або їх свідчення були спростовані доказами у справі та дійшов помилково висновку в їх оцінці.

Окрім цього, під час розгляду справи, а саме під час судового засідання, що відбулось 26 жовтня 2021 року (а.с 137 Т2) сторони обговорювали можливість мирного врегулювання спору шляхом компенсації Відповідачкою на користь Позивача вартості частки останнього у спірній квартирі. Для визначення суми компенсації, сторонам був наданий час та у засіданні було оголошено перерву. Між тим, сторони не дійшли згоди щодо суми, яку мала би сплатити Відповідачка і розгляд справи продовжився.

Таким чином, надані позивачем докази у їх сукупності свідчать про те, що Позивач та Відповідачка в період з 2010 по 2019 рік проживали однією сім`єю та купували житло в інтересах сім`ї. Із наданих світлин та показів свідків видно, що сторони протягом 9-ти років проживали разом, їздили на відпочинки, зустрічались з друзями, їздили на заробітки з метою заробітку коштів для придбання житла, вели спільне господарство як в Україні так і за кордоном, купували майно в інтересах сім`ї, Позивач створював для Відповідачки умови для того, щоб вона могла не працювати та займатись домашнім господарством в той час як Позивач працював та забезпечував родину.

Всупереч ст.89 ЦПК України, судом першої інстанції не було надано оцінки тому, що стороною Відповідача не було подано до суду доказів, окрім пояснень, які не вважаються доказом у розумінні ст. 76 ЦПК України, на підтвердження позиції, викладеної у відзиві. Відповідачкою не було надано жодного доказу на підтвердження наявності у неї грошових коштів на купівлю спірної квартири. Більше того Відповідачка не спростувала покази Позивача про те, що за час її перебування в Україні вона ніде не працювала, а фінансовим забезпеченням родини займався Позивач; при наданні пояснень суду, Відповідачка постійно вживала фрази «ми купували», «ми обирали» тощо, що свідчить про її недобросовісну позицію у справі, оскільки із її письмових пояснень вбачається, що кватиру вона купувала самостійно; під час засідання Відповідачка надала до суду неправдиві пояснення з приводу того, що вона у Києві на АДРЕСА_3 квартиру разом із Позивачем не винаймала, а проживала у своєї сестри, що повністю спростовується показами свідків у справі та поданими самою Відповідачкою квитанціями про внесення оплат на спірну квартиру. Відповідачка стверджувала у відзиві, що не могла бути знайома із Позивачем із 2008 року, оскільки перебувала у іншому шлюбу. Така позиція повністю спростована і показами свідків, і відповідними фотознімками із зазначенням дати їх зйомки.

Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту спільного проживання, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці.

Частиною 2 статті З СК України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки і тому, виходячи з вищевикладеного, кожна людина має право на сімейне життя, при цьому, укладення шлюбу між чоловіком та жінкою не є обов`язковою умовою для створення їх сім`ї. Сім`я може бути створена на будь-яких підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 303/2865/17 вказав, що належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю.

Якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу (стаття 74 СК України).

Пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» за яким судам роз`яснено, що при застосуванні статті 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Згідно з п.23 зазначеної постанови, - вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК , ч. З ст. 368 ЦК ), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Крім того, для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц (провадження № 14-283цс 18) вказано, що «згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 3 червня 1999 року № 5-рп/99 обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19) міститься висновок, що «вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України)».

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з положеннями статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про визнання факту спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однієї сім`єю без реєстрації шлюбу у період із жовтня 2010 по серпень 2017 року та визнанні права власності на 1/2 частини квартири за адресою АДРЕСА_5 за ОСОБА_1 , суд першої інстанції, не оцінив надані сторонами докази, невірно встановив фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, дійшов помилкового висновку про відсутність фактичних шлюбних відносин між сторонами із жовтня 2010 по серпень 2017 року, ведення ними спільного господарства, наявність спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків. Як наслідок, суд дійшов і до невірного висновку, що Позивачем не доведено факт спільного придбання квартири та її ремонту, оскільки купівля та ремонт спірної квартири відбулось не за час перебування сторін у шлюбних відносинах.

Частина 2 ст. 2 ЦПК України визначає, що суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-яким іншими міркуваннями в судовому процесі.

Завданням цивільного судочинства є насамперед справедливий та неупереджений розгляд справи з метою ефективного захисту порушених прав.

У відповідності до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскільки досліджені в судовому засіданні докази підтверджують позовні вимоги, останні підлягають задоволенню, проте частково, оскільки до 06.07.2010 року відповідач перебувала у шлюбі.

За таких обставин, апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову частково.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, Київськийапеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 26 листопада 2021 року скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та визнання права власності задовольнити частково.

Встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в період з 06 липня 2010 року по грудень 2019 року.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 .

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий В.В. Гуль

Судді Ю.О. Матвієнко

Я.С. Мельник