Справа № 307/407/20
Провадження № 2/307/665/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 серпня 2022 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області в особі головуючої судді Сойми М.М., за участю секретаря Ваш Е.О., представника позивача АТ «Райффайзен Банк» адвоката Куриша В.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Тячів в режимі відеоконференції в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , де третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: служба у справах дітей та сім`ї Тячівської районної державної адміністрації Закарпатської області про звернення стягнення на предмет іпотеки,

В С Т А Н О В И В:

Позивач Акціонерне товариство «Райффайзен Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , де третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: служба у справах дітей та сім`ї Тячівської районної державної адміністрації Закарпатської області про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення відповідачів без надання іншого житлового приміщення та зняття їх з реєстраційного обліку.

В подальшому 04 березня 2020 року позивач Акціонерне товариство «Райффайзен Банк» подав заяву про зменшення розміру позовних вимог за позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення відповідачів без надання іншого житлового приміщення та зняття з реєстраційного обліку.

В остаточній редакції позовної заяви позивач зазначив, що 26 квітня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого за всіма юридичними правами та обов`язками є Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», що підтверджується витягом із Статутуту, та громадянином України ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 014/4044/74/32487, згідно умов якого банк зобов`язався надати позичальнику кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом: 90 000 доларів США 00 центів строком до 25 квітня 2027 року, а позичальник зобов`язався належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відсотки за користування кредитними коштами у розмірі: 12,850 % річних, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора, та виконати всі інші зобов`язання в порядку та в строки, визначені кредитним договором. Банк виконав свої зобов`язання, надавши останньому кредитні кошти в сумі, строки та на умовах, передбачених умовами кредитного договору. Проте, всупереч вимогам п. 3.3., п. 5.1. кредитного договору відповідач ОСОБА_1 не виконав взяті на себе договірні зобов`язання, а саме: не здійснював щомісячно погашення кредитної заборгованості згідно Графіку погашення кредиту та відсотків за кредитом, узв`язку з чим, станом на 02 грудня 2019 року заборгованість відповідача ОСОБА_1 перед Банком за кредитним договором становить: 93 965 доларів США 52 центи, та яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі - 82 930 доларів США 00 центів; заборгованості за відсотками у розмірі 1 074 доларів США 26 центів та заборгованості по пені - 9 961 доларів США 26 центів. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 08 травня 2007 року між Банком (Іпотекодержателем) та громадянином України ОСОБА_1 (Іпотекодавцем) було укладено Договір іпотеки № 014/4044/74/32487, який було посвідчено приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу Гунда А. М., зареєстрований в реєстрі за № 1843. Предметом іпотеки згідно умов п. 1.2. Договору іпотеки виступає нерухоме майно: житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ), що знаходиться на земельній ділянці, площею 0,0785 га., та який належить Іпотекодавцю на праві приватної власності в цілій частині на підставі Договору купівлі - продажу житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу Гунда А. М. від 08 травня 2007 року, за реєстровим номером 1840. Відповідно до умов п. 3.1.4. Договору іпотеки, у випадку невиконання Іпотекодавцем зобов`язань за цим Договором або за Кредитним договором, Іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки, реалізувати його відповідно до пункту 5. Договору іпотеки, та за рахунок вирученої від реалізації предмета іпотеки суми переважно перед іншими кредиторами задовольнити в повному обсязі свої вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завдані порушенням зобов`язання, необхідних витрат пов`язаних з утриманням та реалізацією предмета іпотеки. Згідно п. 5.2. Договору іпотеки Іпотекодержатель набуває право звернути стягнення на Предмет іпотеки незалежно від настання строку виконання основаного зобов`язання у наступних випадках: якщо у момент настання строку виконання зобов`язань за Кредитним договором вони не будуть виконанні, а саме: при повному або частковому неповерненні у встановлені Кредитним договором строки суми кредиту; та/або при несплаті або частковій несплаті у встановлені кредитним договором строки сум процентів; та/або при несплаті аб частковій несплаті у встановлені кредитним договором строки сум неустойки (пені, штрафних санкцій). Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 24 жовтня 2008 року в справі № 2-1665/08 стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 014/4044/74/32487 від 26 квітня 2007 року в розмірі 95 527, 34 долари США , що еквівалентно по курсу НБУ 462 352, 32 гривень, із яких: заборгованість за кредитом - 88 625,00 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ - 428 945, 00 гривень, заборгованість за відсотками 2 912, 99 доларів США , що еквівалентно по курсу НБУ 14 098, 87 гривень , пеня за прострочення кредиту та відсотків 476, 85 доларів США , що еквівалентно по курсу НБУ 2 307, 95 гривень. Рішення суду на дату подання позову до суду та розгляду справи в суді є невиконаним. Частиною першою статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. В обгрунтування позовних вимог посилається на ст. 39, ст. 41 Закону України «Про іпотеку», ст. 2, ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» та зазначає, що звернення стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду є кінцевою стадією виконання рішення суду, а тому попередній дозвіл органу опіки та піклування на відчуження квартири, право користування якою належить дитині, законом не вимагається. Така згода потрібна при укладенні договору іпотеки, якщо предметом іпотеки мають право користуватись чи володіти діти, а не при виконанні рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, коли дії по реєстрації місця проживання дітей вчинені без згоди іпотекодержателя після укладення договору іпотеки (наприклад, реєстрація неповнолітньої дитини в житловому будинку, народження дитини після укладення договору іпотеки). Просить в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 014/4044/74/32487 від 26 квітня 2007 року в сумі 82 930 доларів США 00 центів звернути стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (нова назва АДРЕСА_3 ), що знаходиться на земельній ділянці, площею - 0,0785 га., та який належить Іпотекодавцю - ОСОБА_1 на праві приватної власності в цілій частині на підставі Договору купівлі - продажу житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу Гунда А.М. від 08 травня 2007 року за реєстровим номером 1840, шляхом продажу його на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за ціною, не нижчою за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Просить стягнути з відповідачів судовий збір в розмірі 7 884,00 гривень та повернути судовий збір в розмірі 8 408, 00 гривень у зв`язку із зменшенням розміру позовних вимог.

Представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Рішко П.М. подав заяву про застосування позовної давності, в якій зазначив, що позовні вимоги не можуть бути задоволені у зв`язку з пропуском позивачем строку позовної давності для звернення до суду. Так, рішенням Тячівського районного суду від 24 жовтня 2008 року в цивільній справі № 2-1665/08 розірвано кредитний договір № 014/4044/74/32487 від 26 квітня 2007 року та стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 014/4044/74/32487 від 26 квітня 2007 року у розмірі 462 352, 32 гривні та судові витрати у сумі 1 730, 00 гривень. Вказане рішення набуло законної сили 03 листопада 2008 року. Зобов`язання між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 , що виникли на підставі кредитного договору № 014/4044/74/32487 від 26 квітня 2007 року припинилися з 03 листопада 2008 року у зв`язку з набранням рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 24 жовтня 2008 року в цивільній справі № 2-1665/08 про розірвання зазначеного кредитного договору законної сили.Право вимоги АТ «Райффайзен Банк Аваль» щодо звернення стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 , (нова назва АДРЕСА_3 ), що знаходиться на земельній ділянці площею 0, 785 га, виникло з дня набрання законної сили рішення Тячівського районного суду у цивільній справі № 2- 1665/08 про розірвання кредитного договору № 014/4044/74/32487 від 26 квітня 2007 року та стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен банк Аваль» заборгованості за кредитним договором № 014/4044/74/32487 від 26 квітня 2007 року в розмірі 462 352, 32 гривні, тобто, з 03 листопада 2008 року. Тобто внаслідок розірвання кредитного договору в односторонньому порядку з 03 листопада 2008 року банк змінив строк виконання зобов`язання, а тому право на позов щодо звернення стягнення на предмет іпотеки виникло в позивача 03 листопада 2008 року. Позивач АТ «Райффайзен банк Аваль» звернувся до суду з даним позовом 12 лютого 2020 року, тобто після спливу трьохрічного строку позовної давності, перебіг якого почався з дня виникнення права на позов, тобто, з 03 листопада 2008 року.Заміна сторін у зобов`язанні, відповідно до статті 262 ЦК України, не змінює порядку обчислення та перебігу строку позовної давності, тобто строки звернення до суду підлягають обчисленню для позивача так само, які і для ВАТ (ПАТ) «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником яких є позивач. Підстав для переривання перебігу строків позовної давності, доводів поважності причин пропуску позовної давності позивач не заявляв. Зазначає, що у постанові від 18 серпня 2021 року у справі № 201/15310/16 Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду зробив такі правові висновки: Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (ч. 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку»). Варто розмежовувати вимогу про стягнення боргу за основним зобов`язанням та вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки. Вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки «піддається» впливу позовної давності. На неї поширюється загальна позовна давність тривалістю в три роки. На вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки поширюються всі правила щодо позовної давності (початок перебігу, зупинення переривання, наслідки спливу тощо). Просить у задоволенні позовних вимог АТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 , про звернення стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 (нова назва АДРЕСА_3 ), що знаходиться на земельній ділянці площею 0,0785 га, - відмовити у зв`язку з спливом позовної давності.

Представник позивача АТ «Райффайзен Банк» адвокат Куриш В.І. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просить позов задовольнити. Щодо заяви представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Рішка П.М. про застосування строків позовної давності пояснив, що до 2018 року судова практика виходила з того, що кредитор не міг одночасно звернутись з позовом про стягнення заборгованості та з позовом про звернення стягнення, оскільки це вважалося подвійним стягненням. Постановою ВП ВС від 18 вересня 2018 року № 921/107/15-г/16 змінено судову практику і зроблено правовий висновок про те, що наявність самого судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором за наведеними вище положеннями законодавства не є підставою для припинення грошового зобов`язання боржника і припинення іпотеки та не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб передбачений законодавством. Своєчасне пред`явлення позову було ускладнено тими обставинами, що до існуючої до 18 вересня 2018 року судової практики наявність судового рішення про стягнення боргу унеможливлювало застосування іншого способу захисту прав кредитора пред`явлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки. З даним позовом банк звернувся до суду 31 січня 2020 року в межах трьохрічного строку позовної давності після вказаного правового висновку від 18 вересня 2018 року. Також, прийнятий після слухання справи № 2-1665/08 Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» обмежував в часі примусове стягнення майна до моменту втрати ним чинності і ця обставина переривала та зупиняла строки позовної давності для звернення з позовом до суду. Вважає, що банк не пропустив строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом.

Представник відповідача ОСОБА_1 адкокат ОСОБА_6 та відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилися, позаяк подали суду заяви, в яких просять справу розглядати у їх відсутності та просять у позові відмовити.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: служби у справах дітей та сім`ї Тячівської районної державної адміністрації Закарпатської області Монич К.П. в судове засідання не з`явилася, позаяк подала заяву про розгляд справи у її відсутності.

Заслухавши думку позивача та дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов до наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що 26 квітня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого за всіма юридичними правами та обов`язками є Акціонерне товариство «Райффайзен Банк», та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 014/4044/74/32487, згідно умов якого банк зобов`язався надати позичальнику кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом: 90 000 доларів США 00 центів строком до 25 квітня 2027 року, а позичальник зобов`язався належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відсотки за користування кредитними коштами у розмірі: 12,850 % річних, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора, та виконати всі інші зобов`язання в порядку та в строки, визначені кредитним договором.

Банк виконав свої зобов`язання, надавши відповідачу ОСОБА_1 кредитні кошти в сумі, строки та на умовах, передбачених умовами кредитного договору.

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 08 травня 2007 року між Банком (Іпотекодержателем) та відповідачем ОСОБА_1 (Іпотекодавцем) було укладено Договір іпотеки № 014/4044/74/32487, який було посвідчено приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу Гунда А.М., зареєстрований в реєстрі за № 1843. Згідно п. 1.2. Договору іпотеки предметом іпотеки є нерухоме майно: житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ), що знаходиться на земельній ділянці, площею 0,0785 га., та який належить Іпотекодавцю на праві приватної власності в цілій частині на підставі Договору купівлі - продажу житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу Гунда А. М. від 08 травня 2007 року, за реєстровим номером 1840.

У пункті 6.5 кредитного договору № 014/4044/74/32487 від 26 квітня 2007 року сторони узгодили право банку вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань у цілому.

Відповідач ОСОБА_1 не виконував взяті на себе договірні зобов`язання за кредитним договором, в зв`язку з чим, у липні 2008 року банк звернувся до суду з позовом про дострокове розірвання кредитного договору та стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 24 жовтня 2008 року в справі № 2-1665/08 позов ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про дострокове розірвання кредитного договору та стягнення заборгованості задоволено та кредитний договір № 014/4044/74/32487 від 26 квітня 2007 року, укладений між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 розірвано. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором № 014/4044/74/32487 від 26 квітня 2007 року в розмірі 462 352, 32 гривні та судові витрати в розмірі 1 730, 00 гривень. Вказане рішення суду набрало законної сили 03 листопада 2018 року.

Пунктом 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно частини другої статті 651 Цивільного кодексу України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до частин другої та третьої статті 653 Цивільного кодексу України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Відповідно до статті 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з частинами першою, п`ятою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. Зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо (стаття 262, 266 ЦК України).

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 18 серпня 2021 року у справі N 201/15310/16 зробив такі правові висновки, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3 Закону України "Про іпотеку"). Слід розмежовувати вимогу про стягнення боргу за основним зобов`язанням (actio in personam) та вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки (actio in rem). Вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки "піддається" впливу позовної давності. На неї поширюється загальна позовна давність тривалістю у три роки. На вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки поширюються всі правила щодо позовної давності (початок перебігу, зупинення, переривання, наслідки спливу тощо).

У статті 264 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також, якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності до нового строку не зараховується.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбулися у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (№o. 2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року).

У пункті 5 частини третьої статті 2 ЦПК України вказано, що основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, диспозитивність.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина перша, третя статті 13 ЦПК України).

У даній справі позивач звернувся до суду з вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки 04 лютого 2020 року зі спливом строку позовної давності, оскільки, внаслідок розірвання кредитного договору на підставі рішення суду, яке набрало законної сили 03 листопада 2018 року, позивач змінив строк виконання зобов`язань, а тому право на позов щодо звернення стягнення на предмет іпотеки виникло у позивача 03 листопада 2008 року, і позовна давність за вказаною вимогою спливла у листопаді 2011 року.

В даному випадку представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Рішко П.М. звернувся до суду із заявою про застосування строку позовної давності.

Підстави, зазначені позивачем у клопотанні про визнання судом поважними причинами пропуску строку позовної давності, а саме те, що кредитор не міг одночасно звернутись до суду з позовом про стягнення заборгованості та з позовом про звернення стягнення, оскільки це вважалося подвійним стягненням, а постановою ВП ВС від 18 вересня 2018 року № 921/107/15-г/16 змінено судову практику і зроблено правовий висновок про те, що наявність самого судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором за наведеними вище положеннями законодавства не є підставою для припинення грошового зобов`язання боржника і припинення іпотеки та не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб передбачений законодавством, а також те, що своєчасне пред`явлення позову було ускладнено тими обставинами, що до існуючої до 18 вересня 2018 року судової практики наявність судового рішення про стягнення боргу унеможливлювало застосування іншого способу захисту прав кредитора пред`явлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, і ця обставина переривала та зупиняла строки позовної давності для звернення з позовом до суду, то такі причини пропуску строку звернення до суду, на думку суду, не є поважними, оскільки у п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз`яснено, що право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК), а отже, перешкод у зверненні до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки в межах трирічного строку позовної давності у позивача не виникало.

А посилання позивача як на підстави поважності причин пропуску строку позовної давностіна прийняття Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», який, на думку позивача, обмежував в часі примусове стягнення майна до моменту втрати ним чинності, і ця обставина переривала та зупиняла строки позовної давності для звернення з позовом до суду, то такі твердження, на думку суду, також не є поважними причинами пропуску строку звернення до суду, оскільки згаданим законом не передбачалося заборони звернення до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, а цей закон встановлював тільки відстрочення виконання рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки.

Інших поважних причин пропуску строків, установлених статтею 257 ЦК України, позивач не навів, а отже в поновленні строків звернення до суду з вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки: житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , (нова назва АДРЕСА_3 ), та розташований на земельній ділянці, площею 0, 0785 га, слід відмовити, Враховуючи встановлені обставини, суд приходить до висновку, що за наявності заяви відповідача про застосування строків позовної давності зазначене є підставою для відмови в задоволенні позову Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , де третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: служба у справах дітей та сім`ї Тячівської районної державної адміністрації Закарпатської області про звернення стягнення на предмет іпотеки у зв"язку з пропуском строку позовної давності.

Оскільки позивачем подано заяву про зменшення розміру позовних вимог по п. 3, п. 4, п. 5 та п. 6 прохальної частини позовної зави про виселення відповідачів та зняття їх з реєстраційного обліку, то на підставі ч. 1 п. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачену суму судового збору в розмірі 8 408, 00 (Вісім тисяч чотиристо вісім гривень 00 копійок) гривень слід повернути позивачу Акціонерному товариству «Райффайзен Банк», а відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати в розмірі 7 884,00 гривень за позовною вимогою п. 2 прохальної частини позовної заяви про звернення стягнення на предмет іпотеки у зв`язку з відмовою в позові слід покласти на позивача.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 141, 263-265 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

В задоволенні зменшених позовних вимог Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , де третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: служба у справах дітей та сім`ї Тячівської районної державної адміністрації Закарпатської області про звернення стягнення на предмет іпотеки житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , (нова назва АДРЕСА_3 ), та розташований на земельній ділянці, площею 0, 0785 га, - відмовити.

Повернути позивачу Акціонерному товариству «Райффайзен Банк» 8 408, 00 (Вісім тисяч чотиристо вісім гривень 00 копійок) гривень сплаченого судового збору відповідно до заяви про зменшення позовних вимог.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду в 30-денний строк з дня його проголошення (складання).

Позивач: Акціонерне товариство «Райффайзен Банк», ідентифікаційний код юридичної особи: 14305909, місце знаходження: 01011, м. Київ, вул. Лєскова, буд. № 9.

Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_4 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце проживання: АДРЕСА_2 . Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: служба у справах дітей та сім`ї Тячівської районної державної адміністрації Закарпатської області, , юридична адреса: м. Тячів, вул. Незалежності, 30.

Повний текст рішення складено 29 серпня 2022 року.

Головуюча суддя: Сойма М.М.