Справа №760/7331/22 2-з/760/526/22
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

/про забезпечення позову/

26 вересня 2022 року Солом`янський районний суд м. Києва

в складі : головуючого судді - Жовноватюк В.С.,

за участю секретаря - Лопатюк А.В.,

розглянувши заяву адвоката Простибоженка Олега Сергійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , про забезпечення позову,-

В С Т А Н О В И В:

В провадженні судді перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа : Орган опіки та піклування Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини.

02.09.2022 представник позивача - адвокат Простибоженко О.С. звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, яка була отримана суддею 26.09.2022.

В заяві просить суд :

-Зобов`язати ОСОБА_2 передавати малолітніх дітей : ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_1 в присутності психолога або фахівця із соціальної роботи Солом`янського районного у м. Києві центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді у приміщенні ( на території) вказаного центру у наступний після другої суботи тиждень кожного місяця - у вівторок і четвер з 15 години до 17 години, а через два місяці після постановлення цієї ухвали - додатково з 17 години п`ятниці до 17 години суботи.

Заява мотивована тим, що предметом позову є визначення місця проживання дітей.

Заявник зазначає, що ним здійснюються заходи щодо реалізації своїх батьківських прав, зазначає, що відповідачем порушується право дітей на контакт з батьком. З огляду на тривалу ізоляцію дітей від батька невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи взагалі унеможливити виконання рішення суду про визначення місця проживання дітей, оскільки може мати наслідком втрату чи погіршення безпосередніх емоційних контактів синів з батьком. Зазначене в подальшому впливатиме на можливу наявність ускладнень в дитячо-батьківських зв`язках та стосунках та може призвести до негативних наслідків у вигляді синдрому «відчуження від батьків».

У зв`язку з вищевикладеним, просить суд про задоволення заяви.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з ч. 3 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Ч. 1 ст. 151 ЦПК України передбачено, що заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, предмет позову та обгрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обгрунтуванням його необхідності.

Відповідно до абз. 1 ч. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" суд (суддя), розглядаючи заяву про забезпечення позову, має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

У своєму правовому висновку, сформульованому у постанові від 31 січня 2019 року у справі №761/45074/17, Верховний Суд, зазначив, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Згідно з частинами 2, 8, 9, 10 ст. 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У п. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно з п. 3 ст. 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Відповідно до ст. 51 Конституції України кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Відповідно до приписів статей 141, 153 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою; розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини; мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини (частини 1- 3 ст. 157 СК України).

Судом встановлено, що на даний час між сторонами виник спір щодо місця проживання спільних дітей.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, зокрема з долученої позивачем відповіді Служби у справах дітей та сім`ї на звернення позивача щодо порушення батьківських прав, зважаючи на неотримання відповідачкою кореспонденції , не виявляється можливим провести роз`яснювальну бесіду з громадянкою ОСОБА_2 щодо участі батька у вихованні та спілкуванні з дітьми.

Враховуючи викладене, вбачається, що необхідність забезпечення позову в частині встановлення графіку зустрічей батька з малолітніми синами в присутності психолога, або фахівця із соціальної роботи Солом`янського районного у м. Києві центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді у приміщенні ( на території) вказаного центру відповідає обставинам, викладеним в заяві про забезпечення позову.

Зустрічі батька з синами в присутності психолога будуть сприяти відновленню та налагодженню емоційних стосунків і ця обставина відповідає законним інтересам як батька так і дитини, що в подальшому може усунути загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про визначення місця проживання дітей.

Порівнявши, при цьому, негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову (встановлення графіку зустрічей батька з синами у присутності практикуючого психолога) з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів (втрату емоційного зв`язку між позивачем і дітьми внаслідок відсутності спілкування протягом тривалого часу), з урахуванням законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, суд вважає, що заходи забезпечення позову, які просить застосувати позивач в частині встановлення графіку зустрічей з синами та зобов`язання відповідача забезпечити явку малолітніх синів до кабінету практикуючого психолога для зустрічей з батьком, є співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Ухвалюючи рішення в справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

За таких обставин, вимога про вжиття заходів забезпечення є обґрунтованою. В той же час, суд задовольняє заяву частково. В частині передачі дітей через два місяці в інший час - суд відмовляє, що не позбавляє позивача права через 2 місяці знову за потребою звернутися до суду із такою заявою. На даний час остання вимога вбачається передчасною.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 149, 150, 151 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Заяву адвоката Простибоженка Олега Сергійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , про забезпечення позову, - задовольнити .

Зобов`язати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , передавати малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в присутності психолога або фахівця із соціальної роботи Солом`янського районного у м. Києві центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді у приміщенні ( на території) вказаного центру у наступний після другої суботи тиждень кожного місяця - у вівторок і четвер з 15 години до 17 години.

В іншій частині,- відмовити.

Позивач : ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце проживання : АДРЕСА_1 , паспорт : НОМЕР_1 ;

Відповідач : ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання : АДРЕСА_2 , паспорт : НОМЕР_2 ;

Третя особа : Орган опіки та піклування Солом`янського району м. Києва , місцезнаходження : 03020, м. Київ, пр.-т. Повітрофлотський, 41.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути пред`явлена до виконання протягом трьох років з наступного дня після її постановлення (ст. 12 ЗУ «Про виконавче провадження»).

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання її копії.

Ухвала підлягає негайному виконанню. Для виконання ухвали надати її копію позивачу.

Суддя В.С. Жовноватюк