Номер провадження: 22-ц/813/3423/22
Головуючий у першій інстанції Луняченко В. О.
Доповідач Дришлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.10.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дришлюка А.І., суддів Драгомерецького М.М., Громіка Р.Д.,

при секретарі судового засідання Нечитайло А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі справу за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства «Альфа-Банк» - Панченко Д.В. на рішення Київського районного суду м. Одеси від 03 червня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-банк», Державного реєстратора Шкоди Тетяни Миколаївни, третя особа відділ у справах дітей Київської районної адміністрації Одеської міської ради, про визнання незаконними дій та скасування рішення державного реєстратора щодо реєстрації прав власності на нерухоме майно, -

ВСТАНОВИВ:

17 серпня 2020 року до Київського районного суду м. Одеси в інтересах ОСОБА_1 звернувся адвокат Гвоздіков О.В. із позовом про визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора Шкода Тетяни Миколаївни від 30.10.2018 №143332241 щодо реєстрації за АТ «Укрсоцбанк» права власності на двокімнатну квартиру загальною площею 78,7 кв.м, житловою площею 29,7 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а також визнання за позивачем права власності на квартиру АДРЕСА_2 . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що зазначена квартира, на яку було звернуто стягнення на підставі договору іпотеки у порядку позасудового забезпечення кредитних зобов`язань, є єдиним майном позичальника та місцем постійного проживання його та його неповнолітньої доньки а тому такі дії щодо реєстрації права власності на іпотекодавця суперечить вимогам Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (а.с.1-4).

03 червня 2021 року рішенням Київського районного суду м. Одеси задоволено частково позов ОСОБА_1 . Суд вирішив визнати незаконним та скасувати рішення державного реєстратора Шкода Т.М. від 30.10.2018 №143332241 щодо реєстрації за АТ «Укрсоцбанк» права власності на двокімнатну квартиру загальною площею 78,7 кв.м, житловою площею 29,7 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Відмовлено у задоволенні позовних вимог про визнання за ОСОБА_1 права власності на квартиру АДРЕСА_2 . Визначено порядок виконання рішення встановивши, що рішення про визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_2 є підставою для суб`єктів, які здійснюють державну реєстрацію прав власності на нерухоме майно для скасування запису про реєстрацію права власності від 30.10.2018 №143332241 на зазначену квартиру за АТ «Укрсоцбанк» та поновлення реєстрації права власності на дану квартиру за ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу реєстровий № 658 від 24.03.2006 (а.с.115-117).

25 червня 2021 року представник АТ «Альфа-Банк» - Панченко Д.В. направив засобами поштового зв`язку апеляційну скаргу на рішення Київського районного суду м. Одеси від 03 червня 2021 року. Апелянт не погоджується з посиланням суду першої інстанції на необхідність застосування до даних правовідносин Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» та вважає, що ця позиція є необґрунтованою. Апелянт вважає, що сам договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності і є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно. Апелянт звертає увагу на те, що спосіб реєстрації права власності на підставі погодженого добровільно сторонами іпотечного застереження проводиться в позасудовий спосіб, а Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» передбачає примусове стягнення нерухомого житлового майна на підставі рішення суду, тому він не може бути застосований як підстава відмови у державній реєстрації права власності. При цьому апелянт посилається на судову практику. Крім того, на думку апелянта, оскільки при застосуванні вказаного закону результатом є примусове виконання рішення суду, а ані нотаріус, ані державний реєстратор не є органами примусового виконання рішення, тому і вказаний закон застосуванню не підлягає. Так, апелянт просить суд скасувати рішення Київського районного суду м. Одеси від 03 червня 2021 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

09.11.2021 на електронну пошту та 16.11.2021 до канцелярії апеляційного суду надійшли пояснення Служби у справах дітей Одеської міської ради. В поясненнях зазначено, що відповідно до довідки Департаменту надання адміністративних послу Одеської міської ради від 17.06.2020 № Х4-112684-ф/л, неповнолітня ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з 07.11.2008 по теперішній час. Згідно актом бесіди від 29.10.2021, складеним спеціалістом Служби у справах дітей Одеської міської ради, ОСОБА_1 повідомив, що проживає за вищевказаною адресою з донькою, бабусею, також матірю дитини. Повідомив, що проживають в зазначеній квартирі з моменту народження доньки, іншого житла рожина не має (а.с. 152-155, 166-168).

З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 14, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці, тимчасово відряджені до Одеського апеляційного суду), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило збільшення строку розгляду справи по незалежним від суду причинам.

Учасники провадження про дату, час та порядок розгляду справи повідомлені належним чином. Клопотань про відкладення розгляду справи, про розгляд справи за відсутності або про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції до суду не подавали.

Відповідно до п. 1.2.3 Правил організації ефективного цивільного судочинства (далі - Правила), затверджених рішенням Ради суддів України № 14 від 28.02.2020 (https://oda.court.gov.ua/sud4813/inshe/1/) суд повідомляє сторони та їх представників шляхом надіслання судової повістки, смс-повідомлення, листом, телефоном, факсом чи електронною поштою. Крім того, суд має право визнати сторону повідомленою з використанням електронного Списку судових справ, призначених до розгляду на офіційному сайті суду у разі якщо за обставинами справи вказана сторона ініціювала відповідну стадію процесу (подавала позов, апеляційну скаргу), або була присутня в судовому засіданні, або не була присутня в судовому засіданні, проте достеменно знала про його призначення, зокрема, подавала клопотання про його відкладення. Коли суд приймає рішення щодо сповіщення учасників справи, за потреби він також встановлює, яка саме сторона повинна виконати ту чи іншу процесуальну дію, та визначає строк, у який вона повинна це зробити.

Зважаючи на вище наведене, оскільки апелянт є ініціатором процесу на даній стадії, що покладає на нього відповідний обсяг процесуальних обов`язків, враховуючи положення ч. 2 ст. 372 ЦПК України (неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи) апеляційний суд ухвалив провести розгляд справи за відсутності учасників провадження.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що згідно правового висновку Великої палати Верховного Суду 19.05.2020 року по справі №644/3116/18 на позасудове врегулювання забезпечення виконання зобов`язання по кредитному договору при зверненні стягнення на предмет іпотеки шляхом перереєстрації права власності державним реєстратором на підставі іпотечного застереження розповсюджуються положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Кредит було видано в іноземної валюті; загальна площа квартири 78,7 кв.м., житлова площа 29.7 кв.м, а тому дана квартира підпадає під ознаки предмета іпотеки, яким забезпечено кредит в іноземній валюті, визначений у Законі N 1304-VII як майно, на яке розповсюджується дія цього Закону. Також суд зазначив, що відповідно до довідки ЖКС «Вузівський», який обслуговує спірний будинок, позичальник та його неповнолітня донька зареєстровані та проживають у спірній квартирі. Згідно інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно у позичальника у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно. На підставі зібраних в справі доказів та практики Верховного Суду суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позовних вимог про скасування державної реєстрації права власності на спірну квартиру за іпотеко держателем. Щодо інших вимог суд дійшов висновку, що позовні вимоги стосовно визнання права власності на зазначену квартиру не є у даному випадку ефективним способом захисту права, так як факт скасування державної реєстрації вирішує питання повернення власності у володіння, тобто поновлює право порушене саме фактом перереєстрації права власності у державному реєстрі.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції та звертає увагу на таке.

Фактичні обставини справи

Як вбачається з матеріалів справи та не оспорювалось сторонами в процесі розгляду справи на підставі договору купівлі-продажу реєстровий № 658 від 24.03.2006 приватним нотаріусом Трофімець В.В. до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесені відомості про права власності на квартиру АДРЕСА_2 за ОСОБА_1 (а.с. 33).

В якості забезпечення виконання ОСОБА_1 зобов`язання за договором кредиту №2006/13-2.06/221 від 24.03.2006 укладеного з Публічно акціонерно-комерційним банком соціального розвідку «Укрсоцбанк» 29.03.2006 був укладений Договір іпотеки згідно умов якого ОСОБА_1 як іпотекодавець в рахунок забезпечення погашення отриманого кредиту у розмірі 88000 доларів США надав належну йому квартиру загальною площею 78,7 кв.м., житловою площею 29.7 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 8).

У разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем основного зобов`язання іпотекодержатель (Банк) отримує право задоволення своїх забезпечених іпотекою вимог шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки ( пункт 4.1 Договору).

Відповідно до п. 4.5 Договору іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки в один із наступних способів: 1. На підставі рішення суду; 2. На підставі виконавчого напису нотаріусу; 3. Шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку».

Внаслідок реорганізації шляхом приєднання АТ «Укрсоцбанк» правонаступником усіх його прав та обов`язків із 15.10.2019 є АТ «Альфа-Банк», що підтверджується передавальним актом від 11.10.2019 (а.с. 12).

На підставі повідомлення про звернення стягнення серії та номер USB111, виданого 27.04.2018, видавник ПАТ «Укрсоцбанк», документів поштового відправлення серії та номер: б/н, видавник «Укрпошта», договору кредиту, серія та номер: 2006/13 - 2.06/221, виданого 24.03.2006, видавник АКБ СР «Укрсоцбанк», ОСОБА_1 , іпотечного договору, серія та номер 714, виданого 29.03.2006, видавник АКБ СР «Укрсоцбанк», ОСОБА_1 , державним реєстратором Одеської філії комунального підприємства «Реєстрація нерухомості» Шкодою Т.М. прийняте рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 25.10.2018 17:05:24 ), індексний номер: 43769204 від 30.10.2018 15:53:53 на квартиру АДРЕСА_2 за АТ «Укрсоцбанк» (а.с. 31).

Як встановлено у судовому засіданні та не заперечується сторонами на час розгляду справи АТ «Альфа-Банк» зареєструвавши право власності спірною квартирою не користується.

Нормативно-правове регулювання та оцінка апеляційного суду

Згідно ч.1 ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. ( ч.1 ст. 546 ЦК України).

За змістом ч.1 ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

За ч. 1 ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи,

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону України «Про іпотеку» № 898-IV (далі - Закон) іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

За положеннями ст. 33 цього Закону у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до ст. 36 Закону сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності (спеціального майнового права) на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

За ст. 37 Закону іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності (спеціального майнового права) на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності (спеціального майнового права) іпотекодержателя на нерухоме майно (об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості), яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності (спеціального майнового права) на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя чи іпотечний договір, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, є документами, що підтверджують перехід права власності (спеціального майнового права) на предмет іпотеки до іпотекодержателя та є підставою для внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Право власності (спеціальне майнове право) іпотекодержателя на предмет іпотеки виникає з моменту державної реєстрації права власності (спеціального майнового права) іпотекодержателя на предмет іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя чи відповідного застереження в іпотечному договорі. Рішення про реєстрацію права власності (спеціального майнового права) іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді.

Відповідно до підпункту 1 пункту 1 Закону України N 1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 07 червня 2014 року, не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку» N 898-IV, якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

- таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

- загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.

Як правильно зазначив суд першої інстанції, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 20.11.2019 у справі № 802/1340/18-а висновку про те, що на спірні правовідносини стосовно можливості звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому врегулювання на підставі окремого договору або наявного застереження у договором іпотеки поширюється дія підпункту 1 пункту 1 статті першої Закону N 1304-VII. Аналогічний висновок Великої палати Верховного Суду викладений у постанові від 19.05.2020 по справі №644/3116/18, згідно якого Закону України «Про іпотеку» прямо вказує, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, є одним зі шляхів звернення стягнення на предмет іпотеки. Підписавши іпотечне застереження, сторони визначили лише можливі шляхи звернення стягнення, які має право використати іпотекодержатель. Стягнення є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог. При цьому до прийняття Закону N 1304-VII право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки (як у судовому, так і в позасудовому порядку) залежало не від наявності згоди іпотекодавця, а від наявності факту невиконання боржником умов кредитного договору. Водночас Закон N 1304-VII ввів тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодавця без згоди останнього на його відчуження. З огляду на викладене, Велика Палата Верховного Суду погодилась із з висновком суду апеляційної інстанції про те, що квартира, яка використовується позивачем як місце постійного проживання, не може бути примусово стягнута на підставі дії Закону N 1304-VII, у тому числі і шляхом реєстрації права власності за іпотекодержателем як забезпечення виконання умов кредитного договору укладеного в іноземній валюті. Отже, у реєстратора були наявні підстави для відмови у проведенні державної реєстрації права власності на вказану квартиру за іпотекодержателем».

Вказані висновки були підтримані КЦС ВС в постановах від 31.09.2021 в справі № 127/15802/15, від 30.06.2022 в справі № 638/17318/17, від 02.05.2022 в справі № 754/716/19, від 30.06.2021 в справі № 193/724/19.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильних висновків по суті спору.

Щодо посилань апелянта на судову практику. В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на постанови ВС від 28.11.2018 в справі № 61-6432св18, від 28.11.2018 в справі № 640/17931/16, від 06.02.2019 в справі № 711/4852/17, від 20.06.2019 в справі № 61-23001св18, від 09.12.2019 в справі № 464/8589/15, від 22.01.2020 в справі № 760/18364/16.

Відповідно до ч. 6 ст. 13 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що у разі, коли вона відступила від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні в одній зі справ Верховного Суду України, Великої Палати Верховного Суду чи Верховного Суду у складі колегії суддів (палати, об`єднаної палати), згідно з частиною шостою статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судам належить враховувати висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду (постанови ВП ВС від 31.10.2018 у справі № 161/12771/15-ц (пункт 88), від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц (пункт 93), від 01.04.2020 у справі № 520/13067/17 (пункт 27.3), від 30.06.2020 у справі № 264/5957/17 (пункт 43).

При цьому, варто зауважити, що при розгляді справи врахуванню підлягає правова позиція ВП ВС, яка є останньою в часі.

В постанові КЦС ВС від 31.09.2021 в справі № 127/15802/15 дійшов висновку щодо відсутності підстав для ініціювання відступу від висновку ВП ВС в постанові від 19.05.2020 у справі № 644/3116/18.

Враховуючи наведене та оскільки суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду, якою в контексті обставин даної справи є позиція в постанові від 19.05.2020 в справі № 644/3116/18, апеляційний суд відхиляє доводи апелянта щодо застосування судової практики. Інших доводів апеляційна скарга не містить.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Одночасно апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до пункт 5-2 розділу VI Закону України «Про іпотеку» № 898-IV у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування щодо нерухомого майна (нерухомості), що належить фізичним особам та перебуває в іпотеці за споживчими кредитами, зупиняється дія статті 37 (у частині реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки), статті 38 (у частині реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки), статті 40 (у частині виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі об`єкти), статей 41, 47 (у частині реалізації предмета іпотеки на електронних торгах) цього Закону.

Таким чином, оскількидоводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу та на підставі ст. 375 ЦПК України залишає без змін оскаржуване рішення.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «Альфа-Банк» - Панченко Д.В. - залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 03 червня 2021 року - залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня постановлення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк

Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький