ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6265/22 Справа № 201/518/17 Суддя у 1-й інстанції - Антонюк О.А. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

при секретарі Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою Дніпровської міської ради на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 серпня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Національної металургійної академії України про визнання права власності на гараж та усунення перешкод у здійсненні власником права користування своїм майном, -

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Національної металургійної академії України про визнання права власності на гараж та усуненні перешкод у здійсненні власником права користування своїм майном. Позивач у своєму позові посилалися на те, що відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 23 квітня 2014 року, індексний номер: 20832069 позивачці на праві приватної власності належить гараж площею 22 кв. м, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 ; право власності позивачки на дане нерухоме майно зареєстроване у встановленому порядку, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 23 квітня 2014 року, індексний номер: 11832455. Зазначена адреса присвоєна гаражу на підставі розпорядження Дніпропетровського міського голови від 29 листопада 2012 року за № 770-р і зверненням позивачки. Станом на 18 лютого 2014 року даний об`єкт нерухомого майна виготовлений технічний паспорт, в якому гараж позначений за літерою «А»; цей об`экт нерухомого майна знаходиться на території Національної металургійної академії України. Проте, на початку 2015 року позивачка як завжди підійшла до свого гаражу і виявила, що в ньому знаходився чийсь автомобіль. У зв`язку з цим вона звернулась до відповідача за роз`ясненнями на запитання: хто і на якій підставі розпоряджається її власністю? При цьому позивачка надала наявні у неї документи, які підтверджують, що даний гараж є її власністю. На словах їй відповіли, що це майно знаходиться на балансі академії і надали копії двох документів: інвентаризаційної картки обліку основних засобів в бюджетних установах (без номеру, яка ніким не затверджена), згідно із якою «гараж сборний ж/б» має інвентаризаційний номер 10310123, первинна вартість якого становить 3570.00 грн., має знос 476.00 станом на 2013 рік, а сама картка виготовлена у квітні 2014 року; довідки про те, що гараж за адресою: АДРЕСА_2 знаходиться на балансі/в оперативному управлінні НМетАУ. Слід звернути увагу, що інформація з карти не ідентифікує повністю спірній гараж, а адреса його розташування, яка зазначена у довідці - АДРЕСА_2 , не відповідає присвоєній - АДРЕСА_1 . Перешкоди для користування позивачкою власним гаражем відповідачем усунені не були. Отже, відповідачем не визнано право власності позивачки на гараж, перешкоди для користування ним не усунені до даного часу, позивачка не має доступу до свого майна, у зв`язку з чим вона вимушена звернутися до суду для вирішення спору і захисту свого права за наступними правовими підставами. Позивач звернувся в до органів місцевої влади, але і тим нічого невідомо про цей гараж і фактично позивачу рекомендовано було питання про своє право власності на гараж і усунення перешкод в його користуванні вирішити в судовому порядку. Просили визнати за позивачем право власності на вказаний гараж та усунути будь-які перешкоди в його користуванні нею, задовольнивши позовні вимоги у повному обсязі.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 серпня 2017 року позов задоволено та ухвалено визнати за ОСОБА_1 право власності на гараж (літера А) загальною площею 22 кв. м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; усунути для ОСОБА_1 перешкоди у здійсненні нею права користування гаражем (літера А) загальною площею 22 кв. м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; вирішено питання стосовно судових витрат.

Рішення суду мотивовано тим, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими.

В апеляційній скарзі Дніпровська міська рада просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити задоволенні позовну в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 23 квітня 2014 року, індексний номер: 20832069 позивачці на праві приватної власності належить гараж площею 22 кв. м, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Право власності позивачки на дане нерухоме майно зареєстроване у встановленому порядку, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 23 квітня 2014 року, індексний номер: 11832455. Зазначена адреса присвоєна гаражу на підставі розпорядження Дніпропетровського міського голови від 29 листопада 2012 року за № 770-р і зверненням позивачки.

Станом на 18 лютого 2014 року даний об`єкт нерухомого майна виготовлений технічний паспорт, в якому гараж позначений за літерою «А». Цей об`єкт нерухомого майна знаходиться на території Національної металургійної академії України.

Проте, на початку 2015 року позивачка виявила, що в її гаражу знаходився чийсь автомобіль. У зв`язку з цим вона звернулась до відповідача за роз`ясненнями на запитання: хто і на якій підставі розпоряджається її власністю? При цьому позивачка надала наявні у неї документи, які підтверджують, що даний гараж є її власністю. Усно їй відповіли, що це майно знаходиться на балансі академії і надали копії двох документів: інвентаризаційної картки обліку основних засобів в бюджетних установах (без номеру, яка ніким не затверджена), згідно із якою «гараж сборний ж/б» має інвентаризаційний номер 10310123, первинна вартість якого становить 3570.00 грн., має знос 476.00 станом на 2013 рік, а сама картка виготовлена у квітні 2014 року; довідки про те, що гараж за адресою: АДРЕСА_2 знаходиться на балансі/в оперативному управлінні НМетАУ (копії картки і довідки додаються). Звертає на себе увагу те, що інформація з карти не ідентифікує повністю спірній гараж, а адреса його розташування, яка зазначена у довідці - АДРЕСА_2 , не відповідає присвоєній - АДРЕСА_1 . На прохання ОСОБА_1 перешкоди для користування позивачкою власним гаражем відповідачем усунені не були. Отже, відповідачем не визнано право власності позивачки на гараж, перешкоди для користування ним не усунені до даного часу, позивачка не має доступу до свого майна, у зв`язку з чим вона вимушена звернутися до суду для вирішення спору і захисту свого права відповідно до ст. 16 ЦК України - за захистом своїх цивільних прав та інтересів до суду.

Судом встановлено, що дійсно відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 23 квітня 2014 року, індексний номер: 20832069 позивачці на праві приватної власності належить гараж площею 22 кв. м, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 (копія свідоцтва додається). Право власності позивачки на дане нерухоме майно зареєстроване у встановленому порядку, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 23 квітня 2014 року, індексний номер: 11832455, позивач володіє гаражем, в установленому порядку отримав технічний паспорт на вказаний гараж, але питання усунення перешкод в іншому передбаченому законом порядку вирішити не може; ніяким іншим чином вирішити питання немає можливості.

Задовольняючи позовні вимоги, районний суд виходив з їх обґрунтованості та доведеності.

Проте, колегія суддів частково не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…».

Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до приписів статті 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема: судовий захист цивільного права та інтересу.

Згідно із ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

У відповідності до ст. З Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції Закону на час державної реєстрації права власності позивачки) державна реєстрація прав є обов`язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Держава гарантує достовірність зареєстрованих прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ст. 4 цього Закону обов`язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, зокрема, право власності на нерухоме майно.

Згідно із ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

У відповідності до ст. 317 ЦК України зміст права власності полягає в тому, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

В ЦК України, а саме у ст. 321 визначено, що право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно із ст. 325 ЦК України фізичні та юридичні особи можуть бути власниками будь- якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати.

У відповідності до ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Для правильного вирішення спору слід звернути увагу на висновки, що містяться в п. 23 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав»: Факт знаходження майна на балансі особи сам по собі не є доказом права власності чи законного володіння.

Згідно із ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

У відповідності до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі такого порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК, частина перша статті 5 Цивільного процесуального кодексу України). У зв`язку із цим звернення до суду з позовом про визнання права власності має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право.

Згідно ч. 3 ст. 397 ЦК України, фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду.

Так, матеріалами справи встановлено, що право власності на спірний гараж зареєстроване за позивачкою у встановленому порядку, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 23 квітня 2014 року, індексний номер: 11832455.

Тобто повторного визнання права власності на спірне майно не потрібно.

Визнаючи право власності за ОСОБА_1 на гараж (літера А) загальною площею 22 кв. м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , суд першої інстанції на вказані обставини справи уваги не звернув, у зв`язку з чим прийшов до помилкового висновку про задоволення позову в цій частині.

Що стосується вимог про усунення перешкод у здійсненні ОСОБА_1 права користування гаражем, то ці вимоги є обґрунтованими, оскільки матеріалами справи підтверджено, що відповідач чинить перешкоди позивачці у користуванні її майном, а саме гаражем (літера А) загальною площею 22 кв. м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а тому в цій частині рішення підлягає залишенню без змін.

Встановивши вищезазначені обставини справи, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 про визнання права власності на гараж та ухвалення в цій частині нового судового рішення про відмову в в задоволенні позовних вимог. В решті рішення суду є законним та обґрунтований, а тому підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Дніпровської міської ради задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 серпня 2017 року в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 про визнання права власності на гараж скасувати та відмовити в задоволенні позовних вимог в цій частині.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко