ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 593/1262/20Головуючий у 1-й інстанції Музика Я.М.
Провадження № 22-ц/817/223/22 Доповідач - Гірський Б.О.
Категорія - 305010000
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2022 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

Головуючого - Гірський Б.О.

Суддів - Бершадська Г. В., Хома М. В.,

за участю секретаря - Панькевич Т.І.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 593/1262/20 за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Бережанського районного суду Тернопільської області від 16 листопада 2021 року, ухваленого суддею Музикою Я.М., в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків та моральної шкоди, завданої внаслідок затоплення квартири, -

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом (згодом збільшивши свої позовні вимоги) до ОСОБА_2 про відшкодування збитків та моральної шкоди, завданої внаслідок затоплення квартири, посилаючись на те, що у червні 2019 року внаслідок потоку води з квартири, що розміщена поверхом вище і власником якої є відповідачка, було затоплено стелю і стіну ванної кімнати та кухні в належній їй квартирі, а також зникло електричне освітлення в кухні.

Про дану ситуацію ОСОБА_1 одразу повідомила голову ОСББ будинку, який перекрив подачу води у будинку, після чого потік води припинився.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що комісією, до складу якої входили, зокрема, представник міської ради, начальник відділу житлово-комунального господарства складено акт від 27.08.2020 року, згідно з яким у серпні 2019 року внаслідок сильного потоку води з квартири АДРЕСА_1 , яка розміщена на 5-му поверсі (власник ОСОБА_2 ) відбулось затоплення квартири ОСОБА_1 .

Даний факт підтверджується також актом обстеження квартири від 16.10.2020 року та актом перевірки житлових умов від 14.05. 2021 року.

По даний час у квартирі позивачки відсутнє освітлення в кухні, а на стелі та стіні ванної кімнати утворився «грибок».

Відповідно до зведеного кошторисного розрахунку вартості об`єкта будівництва №66 вартість поточного ремонту квартири становить 4326 грн.

У зв`язку з тим, що відповідачка відмовляється компенсувати їй завдані збитки у добровільному порядку, просила суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь 4326 грн.

Крім того, зазначила, що в результаті завданої матеріальної шкоди шляхом затоплення квартири їй завдано моральну шкоду, яка виразилась в тому, що вона не може спати, їй сняться жахіття, присутній страх через неможливість зробити ремонт та зусилля, які необхідно прикласти для цього, погіршився стан її здоров`я, піднявся тиск, а також через дану ситуацію почались сімейні сварки та непорозуміння, тому просила суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь 50 000 грн. моральної шкоди.

Рішенням Бережанського районного суду Тернопільської області від 16 листопада 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 заподіяні збитки в сумі 4326 грн., внаслідок затоплення її квартири за адресою: АДРЕСА_2 .

Стягнуто з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 1 000 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити, посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що існує невідповідність щодо дати затоплення квартири, оскільки позивачка спочатку вказувала, що затоплення відбулось в серпні 2019 року, а згодом - 07 червня 2019 року.

Звертає увагу, що із показів свідків голови ОСББ ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (сина позивачки) вбачається, що після затоплення, яке супроводжувалось досить сильним потоком води, вони перебували в квартирі ОСОБА_2 , в якій було сухо, слідів води чи ознак прибирання наслідків затоплення в квартирі не було. Вказаним показам суд першої інстанції належної оцінки не дав.

Вказує, що додані акти про факт знищення житлового майна, обстеження квартири та депутатський акт перевірки житлових умов не можуть братись до уваги, оскільки були складені більш ніж через рік після обставин, на які посилається позивачка.

Крім того, акт про факт знищення житлового майна від 27.08.2020 року констатує факт затоплення квартири позивачки внаслідок неналежного утримання квартирних комунікацій ОСОБА_2 , при цьому ніхто із членів комісії, що підписали цей акт у квартирі ОСОБА_2 не був.

Стверджує, що для задоволення позову необхідно довести, що шкода заподіяна саме відповідачкою і її дії були неправомірними та між такими діями і шкодою існує безпосередній причинний зв`язок та є її вина.

В ході розгляду справи ОСОБА_2 пояснювала, що таке затоплення могло мати місце через незадовільний стан комунікацій та водовідведення в будинку, а не в її квартирі, внаслідок чого вода накопичувалась в порожнинах панельного перекриття будинку і це стало безпосередньою причиною затоплення.

Вважає, що належним та допустимим доказом у цій справі повинен був бути висновок експерта, однак позивачка відмовлялась від проведення експертизи.

Зазначає, що оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які допустимі, достовірні та достатні докази на підтвердження позивачкою заявлених вимог, тому відсутні підстави для задоволення позову як в частині відшкодування збитків так і в частині стягнення моральної шкоди.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить судове рішення в частині стягнення моральної шкоди скасувати та ухвалити в цій частині нове, яким її позовні вимоги задовольнити в повному обсязі та стягнути з ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 50 000 грн., посилаючись на його незаконність, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального права.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції належним чином не надав оцінки наявним у справі доказам та обставинам щодо завдання їй моральної шкоди, а також не врахував страждань яких вона зазнала.

Вказує, що вона є особою похилого віку, має дитину інваліда, не може самостійно зробити ремонт у квартирі та більше двох років у зв`язку з затопленням квартири у неї відсутнє освітлення в кухні та відсутні кошти на проведення ремонту.

Враховуючи наведене вважає, що суд першої інстанції істотно занизив розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідачки.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 ОСОБА_1 зазначає, що доводи ОСОБА_2 щодо відсутності доказів не відповідають дійсності та спростовуються матеріалами справи, зокрема, показами свідка ОСОБА_5 , який є сусідом сторін та був присутній під час затоплення квартири позивачки з квартири, яка знаходиться зверху, власником якої є ОСОБА_2 .

Свідок ОСОБА_4 пояснив, що заходив до квартири відповідачки, в квартирі сухо, однак біля батареї під плінтусом було волого і він вважає, що воду прорвало з-під батареї або котла, оскільки з цієї сторони текло вниз до квартири матері.

Вказує, що судом дано належну оцінку доказам у справі, зокрема, із депутатського акту перевірки житлових умов квартири ОСОБА_1 вбачається, що факт затоплення вищезазначеної квартири сусідами зверху, мешканцями квартири АДРЕСА_1 , є очевидним.

Вважає, посилання представника ОСОБА_2 на те, що затоплення відбулось внаслідок стихійних лих та сильних дощів є абсурдними та голослівними, оскільки в подальшому не повторювалося.

Оскільки протікання води відбулося з квартири, яка знаходиться на верхньому поверсі та належить ОСОБА_2 , остання зобов`язана утримувати її в належному стані, тому наявний прямий причинний зв`язок між затопленням (дією) та наслідками (завданням збитків).

Зазначає, що безпідставним є твердження ОСОБА_2 про відмову ОСОБА_1 від проведення експертизи, оскільки жодна із сторін, зокрема і відповідачка у справі, із клопотанням про проведення експертизи не зверталась та таке судом не вирішувалось.

Вважає рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про стягнення збитків законним та обґрунтованим, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 безпідставною та такою, що до задоволення не підлягає.

В судовому засіданні ОСОБА_2 та її представник апеляційну скаргу в її межах підтримали, посилаючись, на доводи викладені в ній, проти доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 заперечили.

ОСОБА_1 та її представник апеляційну скаргу ОСОБА_2 не визнали, вважають рішення суду першої інстанції в частині задоволення її позовних вимог про стягнення збитків законним та обґрунтованим, свою апеляційну скаргу підтримали в межах доводів, викладених в ній.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги до задоволення не підлягають, виходячи з наступного.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_3 , а ОСОБА_2 квартири АДРЕСА_4 .

Із Акту про факт знищення житлового майна від 27.08.2020 року вбачається, що комісією в складі ОСОБА_3 - голови комісії, членів ревізійної комісії: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , членів ТСББ «Мрія» ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , представника міської ради, начальника відділу житлово-комунального господарства Халупника З.О. встановлено, що в квартирі АДРЕСА_5 в результаті довготривалого періоду (3 роки) систематично протікала вода по стелі ванної кімнати, в результаті чого утворився грибок, пошкоджено штукатурку стелі і стін. В червні 2019 року внаслідок сильного потоку води з квартири АДРЕСА_1 , 5-го поверху (власник ОСОБА_2 ) по стелі та стінах кухні, а також вікнах квартири ОСОБА_1 , знищено кухонний гарнітур (освітлення), електроосвітлення в кухні, пошкоджено стелю та стіни у ванній кімнаті. З пояснення ОСОБА_1 власник квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_2 , на неодноразові звернення - прохання відшкодувати завдані з її вини збитки , відмовляє в цьому (а.с. 4).

Згідно Акту обстеження квартири АДРЕСА_5 від 16.10.2020 року комісією виявлено, що у вказаній квартирі, а саме в приміщенні ванної кімнати на стелі наявні сліди замокання від затоплення рідиною. Із слів ОСОБА_1 , затоплення її квартири відбулося рік тому. В результаті обстеження виявлено, що внаслідок протікання пошкоджено: частину стелі у ванній кімнаті: утворився грибок по стелі розміром 1.2 м х 1.4 м та на стіні розміром 1.5 м х 2.0 м; електропроводку кухні довжиною 3.4 м. З метою ліквідації наслідків затоплення, в даній квартирі необхідно провести ремонт частини стелі і стіни, відновити електропроводку (а.с.5).

Відповідно до депутатського Акту перевірки житлових умов квартири АДРЕСА_5 ОСОБА_1 від 14.05.2021 року факт затоплення зазначеної квартири сусідами зверху, мешканцями квартири АДРЕСА_1 , є очевидним. В результаті такого затоплення відбулося пошкодження стелі та стіни у ванній кімнаті, а також пошкоджено центральне освітлення в кухні і освітлення кухонного гарнітуру (а.с.65).

Відповідно до зведеного кошторисного розрахунку вартості об`єкта будівництва №66 від 16.11.2020 року, складеного проектною організацією, вартість проведення поточного ремонту, ліквідація наслідків підтоплення квартири АДРЕСА_3 становить 4326 грн. (а.с.7).

Відповідно до положень статей 12,13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України щодо відшкодування шкоди, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди позивачу, а позивач у свою чергу повинен довести наявність шкоди та її розмір.

За правилами статті 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Віповідно до частини 4 статті 319 ЦК України власність зобов`язує.

Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян.

За змістом положень частини третьої статті 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової і моральної шкоди.

У частинах першій, другій статті 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Нормами статей 156, 151, 177 ЖК Української РСР встановлено, що громадяни (власники, наймачі, члени їх сімей) зобов`язані забезпечувати схоронність жилих приміщень, бережно ставитися до санітарно-технічного та іншого обладнання, до об`єктів благоустрою, додержувати правил утримання жилого будинку і при домової території, правил пожежної безпеки, додержувати чистоти і порядку в під`їздах, кабінах ліфтів, на сходових клітках і в інших місцях загального користування.

Згідно з пунктом 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року №572 із змінами, власники квартир, а також наймачі, орендарі зобов`язані використовувати приміщення житлових будинків згідно їх призначення, не допускати виконання робіт та інших дій, що викликають псування приміщень, приладів та обладнання будинків, порушують умови проживання громадян.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 в частині стягнення збитків, суд першої інстанції виходив з того, що факт заподіяння шкоди у зв`язку із затопленням її квартири відповідачкою ОСОБА_2 підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами і показами свідків та не спростований відповідачем.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він є обґрунтованим та відповідає фактичним обставинам справи.

Крім того, вирішуючи спір в частині вимог щодо стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що заявлена позивачкою сума моральної шкоди в розмірі 50 000 грн. є занадто завищеною, такою, що не відповідає ступеню пережитих нею страждань, та обґрунтовано, з врахуванням вимог розумності та справедливості, прийшов до переконання про необхідність стягнення із відповідачки в користь позивачки 1 000 грн. моральної шкоди.

Відповідно до положень ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно із ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, який на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, з урахуванням встановлених обставин і вимог закону, дійшов правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Доводи апеляційних скарг законність та обґрунтованість судового рішення не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України», (CASE OF SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE), рішення від 10 лютого 2010 року).

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права; підстави для його скасування в межах вимог, заявлених як у суді першої інстанції так і в апеляційних скаргах, у апеляційного суду відсутні.

Судові витрати за розгляд справи в апеляційному суді, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, слід покласти на сторони в межах сум, ними понесених.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Бережанського районного суду Тернопільської області від 16 листопада 2021 року - залишити без змін.

Судові витрати за розгляд справи в апеляційному суді покласти на сторони в межах сум, ними понесених.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, окрім випадків, зазначених у п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 03 травня 2022 року.

Головуючий Гірський Б.О.

Судді: Хома М.В.

Бершадська Г.В.