Єдиний унікальний номер 341/516/21
Номер провадження 2/341/219/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2022 року місто Галич

Галицький районний суд Івано-Франківської області в складі головуючого судді Мергеля М. Р., за участю:

секретаря судового засідання Матейко О. С.,

представника відповідача Геника А. В.,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

ВСТАНОВИВ:

Представник Мєшнік К. І. в інтересах АТ «Універсал Банк» (далі - Банк) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якій просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість в розмірі 148304,43 грн за Договором про надання банківських послуг «Monobank» від 22.02.2018 та сплачений судовий збір. Зокрема просить стягнути з відповідача кредитну заборгованість станом на 22.12.2020, а саме:

- загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) - 83826,73 грн;

- заборгованість за пенею та комісією 64477,70 грн;

- сплачений судовий збір.

Позовна заява обгрунтована тим, що відповідач не виконує взяті на себе зобов`язання за Договором про надання банківських послуг «Monobank» від 22.02.2018, у зв`язку з чим у нього виникла загальна заборгованість на суму 148304,43 грн.

Позивач у позовній заяві не заперечував проти розгляду справи без його представника.

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 08 грудня 2021 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Геника А. В. задоволено. Ухвалу Галицького районного суду від 30 вересня 2021 року скасовано та направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвалою суду від 23.02.2022 скасовано заочне рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області від 24 червня 2021 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

15.04.2021 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якій представник відповідача просив позов задовольнити частково та стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за тілом кредиту у розмірі 35000,0 грн, судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог. У решті позову просив відмовити. Заперечення обґрунтовані тим, що відповідач визнає позов на суму 35000,0 грн, проте не погоджується щодо нарахованої заборгованості в іншій частині. Зокрема, ОСОБА_1 визнає укладення відповідного договору, проте заперечує щодо правомірності нарахування заборгованості понад 35000,0 грн, оскільки про збільшення кредитного ліміту Банк не повідомляв.

15.04.2022 до суду надійшла відповідь на відзив, у якій Банк наполіг на повному задоволенні позову.

У чергове судове засідання 05.05.2022 прибув представник відповідача. При цьому до позову долучено клопотання Банку про розгляд справи без участі представника позивача. Заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи від представника Банку не надходило.

На підставі приписів статей 211 та 223 ЦПК України суд дійшов висновку про можливість розгляду справи без участі представника позивача.

У судовому засіданні представник відповідача підтвердив визнання позову на суму 35000,0 грн. У іншій частині позову просив відмовити. Зазначив, що ОСОБА_1 тривалий час перебував за кордоном, фактичне використання коштів Банку припинив ще задовго до формування боргу на суму 35000,0 грн. Проте розуміє, що установлений ліміт на суму 35000,0 грн було сформовано через зарахування до тіла кредиту відсотків за користування коштами, комісій і пені. Підтвердив, що Банк про збільшення ліміту кредитних коштів до 35000,0 грн інформував відповідно до умов договору, проте жодним чином не повідомляв позичальника про збільшення кредитного ліміту на суму понад 35000,0 грн. На часті звернення до Банку з метою урегулювання суперечностей позивач жодним чином не реагував і наполягав на сплаті всієї заборгованості, хоча відповідач навіть близько не використав тієї суми коштів, які заявлені до стягнення. Отже, вважає нарахування тіла кредиту на суму понад 35000,0 грн та заборгованості з пені та комісії неправомірними.

Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов таких висновків.

Між сторонами укладено договір про надання банківських послуг від 22.02.2018 № б/н шляхом підписання анкети-заяви до договору про надання банківських послуг «Monobank» (а. с. 10). Вказана анкета-заява не містить конкретних умов нарахування відсотків за користування кредитними коштами чи застосування штрафних санкцій (нарахування пені, комісій) за порушення умов договору.

Положеннями анкети-заяви визначено, що анкета-заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складає договір про надання банківських послуг. Відповідач підтвердив, що ознайомився та отримав примірники у мобільному додатку вказаних документів, що складають Договір та зобов`язується виконувати його умови.

Крім того, ОСОБА_1 підписав у заяві наступні положення: прошу вважати наведений зразок мого власноручного підпису або його аналоги (у тому числі мій електронний/електронний цифровий підпис) обов`язковим при здійсненні операцій за всіма рахунками, які відкриті або будуть відкрити мені в банку. Я засвідчую генерацію ключової пари з особистим ключем та відповідним йому відкритим ключем, яка буде використовуватися для накладення електронного цифрового підпису у мобільному додатку з метою засвідчення моїх даних згідно з договором. Також я визнаю, що електронний цифровий підпис є аналогом власноручного підпису та його накладення має рівнозначні юридичні наслідки із власноручним підписом на документах та паперових носіях. Я підтверджую, що всі наступні правочини (у тому числі підписання договорів, угод, листів, повідомлень) можуть вчинятися мною та/або банком з використанням електронного цифрового підпису (п. 6). Усе листування щодо цього договору просив здійснювати через мобільний додаток або через інші дистанційні канали, відповідно до умов договору (п. 11).

Відповідно до пункту 5.16 Умов і правил обслуговування фізичних осіб у разі порушення терміну сплати щомісячного мінімального платежу понад 90 днів вся заборгованість за кредитом вважається простроченою. На залишок простроченої заборгованості банк нараховує, а клієнт сплачує штраф у розмірі згідно із тарифами, але не більше 50% від суми, одержаної клієнтом кредиту. При цьому діє відсоткова ставка за користування кредитом у розмірі 0,00001% річних.

Також, п. 5.19 Умов і правил передбачено, що після надсилання Банком на адресу клієнта вимоги про дострокове повернення всієї суми заборгованості та до повного погашення такої заборгованості на залишок суми заборгованості нараховується штраф у розмірі 100 грн та пеня у розмірі 6,4 % на місяць за кожен день прострочення виконання.

У пункті 5.3 Умов і правил передбачено домовленість сторін про те, що Банк має право, на власний розсуд, переглядати ліміт до використання в межах суми ліміту кредитування, що зазначена в договорі. Інформація щодо зміни ліміту до використання (новий розмір ліміту та строки уведення у дію) зазначаються клієнту текстовим повідомленням в електронному вигляді на номер мобільного телефону клієнта та/або у мобільному додатку.

Відповідно до пункту 5.4 Умов і правил Клієнт шляхом розрахунку за товари та послуги та/або отримання готівкових коштів з використанням платіжної картки після встановлення або зміни ліміту до використання, підтверджує факт згоди з встановленням ліміту до використання.

Згідно з пунктом 5.23 Умов і правил Банк має право самостійно збільшити установлений кредитний ліміт, якщо на рахунку клієнта не вистачає власних коштів для сплачення щомісячного мінімального платежу.

У додатку до Умов і правил (а. с. 23) передбачено нарахування комісії за зняття готівки (коштів) у розмірі 0,5 %, 2% і 4 % від суми зняття, залежно від способу такого зняття коштів.

Своєю чергою відповідно до положень розділу 1 Умов і правил кредит (кредитна лінія, кредитний ліміт) - розмір грошових коштів, наданих Банком клієнту на термін, обумовлений у Договорі, на умовах платності і зворотності. До кредиту відносяться в тому числі суми, списані за рахунок кредитного ліміту на погашення заборгованості зі сплати мінімального обов`язкового платежу, відсотків за користування кредитним лімітом та штрафів за прострочені платежі.

Мінімальний платіж - мінімальне щомісячне грошове зобов`язання клієнта щодо сплати залишку заборгованості клієнта по кредиту (включаючи нараховані проценти, комісії, штрафи, несплачену своєчасно заборгованість, несанкціонований кредит, плату за обслуговування тощо).

Згідно з довідкою про розмір встановленого кредитного ліміту від 15.04.2022 (т. 2, а. с. 22) ОСОБА_1 встановлювались наступні кредитні ліміти: 22.02.2018 - на суму 10000,0 грн; 10.03.2018 - на суму 15000,0 грн; 14.08.2018 - на суму 30000,0 грн; 21.11.2018 - на суму 35000,0 грн.

Встановлення вказаних кредитних лімітів і їх дати також підтверджується наданими Банком повідомленнями (т. 2, а. с. 23-25), надісланими клієнту. Отримання таких повідомлень підтвердив у судовому засіданні і представник відповідача.

Позивач зазначає, що свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, надав установлений за домовленістю кредитний ліміт у розмірі 35000,0 грн. Своєю чергою, відповідач взятих на себе зобов`язань за договором не виконав, своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами не надавав, внаслідок чого утворилась заборгованість за кредитним договором, яка станом на 22.12.2020 становить 148304,43 грн та складається з: 83826,73 грн - заборгованість за наданим кредитом (тілом кредиту), 64477,7 грн - заборгованість за пенею та комісією. Саме вказані кошти просить стягнути з відповідача.

На підтвердження обґрунтованості заявленої до стягнення суми заборгованості Банк надав розрахунок заборгованості, у якому відображено нарахування заборгованості на загальну суму 157428,94 грн: за тілом кредиту - 83826,73 грн та заборгованість за пенею і комісією на суму 73602,21, з якої Банк просить стягнути лише 64477,7 грн заборгованості за пенею та комісією (а. с. 8-9).

Також, Банк надав виписку про рух коштів по картці ОСОБА_1 (т. 2 а. с. 15), згідно з даними якої баланс на початок періоду (22.02.2018) становив 10000,0 грн, баланс на кінець періоду (01.03.2020) становив «-122428,94» грн (35000,0 грн + 122428,94 грн = 157428,94 грн).

Отже, Банк просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитом у розмірі 148304,43 грн станом на 22.12.2020 та судові витрати у розмірі 2270,00 грн. При цьому суд установив, що, фактично, заборгованість, яку просить стягнути Банк, сформована станом на 01.03.2020, і до 22.12.2020 не змінювалась.

Надаючи правову оцінку установленим обставинам справи та позовним вимогам, суд виходить з такого.

Згідно з приписами статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до положень частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до положень статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (у цьому випадку АТ «Універсал Банк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Щодо стягнення заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) у розмірі 83826,73 грн суд виходить з такого.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з приписами статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За загальним правилом тіло кредиту - це та сума коштів, яку позичальник отримав від банку. У цю суму не входять відсотки за кредитом, комісійні, пеня і штрафи через прострочення, витрати на оформлення паперів за кредитом, страховка тощо.

Так само, відповідно до положень Закону України «Про споживче кредитування» затверджено стандартизовану форму паспорта споживчого кредиту, у якому відображено, що загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом складається з тіла кредиту, відсотків, комісії та інших платежів.

Згідно з даними наданих Банком довідки та виписки по рахунку ОСОБА_1 (а. с. 15, т. 2), відповідачу установлено кредитний ліміт з 21.11.2018 у розмірі 35000,0 грн. Даними цієї ж виписки підтверджено, що 14.12.2018 відповідач востаннє скористався коштами Банку - розрахунок в магазині АТБ на суму 27,30 грн, після чого баланс рахунку становив 0,12» грн. Тобто, станом на 14.12.2018, фактично, позичальник вичерпав установлений 21.11.2018 кредитний ліміт. З того часу ОСОБА_1 , фактично, кошти Банку більше не використовував, а заборгованість постійно зростала за рахунок нарахування відсотків, пені. Це ж підтверджується наданим розрахунком Банку.

При цьому востаннє комісія відповідачу була нарахована 12.12.2018 у сумі 76,0 грн. Ця ж комісія була включена одразу у кредитну заборгованість, а саме на її суму, в тому числі, зменшено і кредитний ліміт.

З огляду на викладене, максимальна сума, яку позичальник міг фактично отримати (використати) за рахунок коштів Банку не могла перевищувати 35000,0 грн. Вказане, своєю чергою, доводить необґрунтованість доводів Банку про те, що заборгованість відповідача саме за наданим кредитом (тілом кредиту) становить 83826,73 грн, оскільки останній навіть теоретично не міг використати (отримати) коштів на суму більше, ніж кредитний ліміт, тобто 35000,0 грн.

Як установлено, до вичерпання кредитної лінії (кредиту, кредитного ліміту) його сума формувалась за рахунок не лише фактично використаних позичальником коштів, а й за рахунок списання щомісячного платежу (відсотків, штрафів тощо). Після вичерпання установленого кредитного ліміту у розмірі 35000,0 грн Банк в односторонньому порядку після 14.12.2018 почав збільшувати розмір кредитної лінії (кредит, кредитний ліміт) без повідомлення про це позичальника у встановленому пунктом 5.3 Умов і правил порядку. Своєю чергою ОСОБА_1 шляхом розрахунку за товари та послуги та/або отримання готівкових коштів з використанням платіжної картки після встановлення або зміни ліміту не підтверджував факт згоди з встановленням (збільшення) ліміту, що відповідало б пункту 5.4 Умов і правил.

Беручи до уваги викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь Банку заборгованості саме за наданим кредитом (тілом кредиту) у розмірі 83826,73 грн.

При цьому, з огляду на згоду відповідача шляхом здійснення розрахунків карткою після встановлення кредитного ліміту у розмірі 35000,0 грн та формування кредиту (кредитного ліміту) Банком на підставі приписів Умов і правил (в тому числі, виходячи з визначення поняття «кредит»), суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог в цій частині, тобто стягнення з ОСОБА_1 на користь Банку заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) у розмірі 35000,0 грн.

Щодо стягнення заборгованості за пенею та комісією у розмірі 64477,7 грн суд виходить з такого.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Як установлено, після вичерпання кредитного ліміту на суму 35000,0 грн ОСОБА_1 кошти Банку, фактично, не використовував. Тобто після 14.12.2018 були відсутні підстави для стягнення комісії з позичальника. При цьому вказаний кредит на суму 35000,0 грн сформовано, в тому числі, і за рахунок комісії.

Відсутність фактів нарахування комісії після 14.12.2018 також підтверджується наданою випискою по рахунку відповідача.

Своєю чергою з наданого Банком розрахунку заборгованості вбачається формування заборгованості позичальника за комісією і пенею в одній колонці, що унеможливлює визначити правильність формування відповідних розрахунків. Тоді як відсутність фактичного використання коштів Банку після 14.12.2018 свідчить про безпідставність формування заборгованості за комісією як такої. Іншими словами, формування Банком заборгованості одночасно за пенею і комісією на суму 73602,21 грн (64477,7 грн), яка не включена до складу кредиту (кредитної лінії, кредитного ліміту), є необґрунтованим.

Зважаючи на те, що надані Банком розрахунки заборгованості (а. с. 8-9) не відображають реального руху коштів по картковому рахунку ОСОБА_1 , не відображають реально отриману суму кредитних коштів від Банку з моменту підписання кредитного договору та повністю розраховані на суб`єктивний розсуд Банку, суд не бере до уваги вказані розрахунки як доказ наявності у відповідача заборгованості як за тілом кредиту у розмірі 83826,73 грн, так і заборгованості за пенею і комісією на суму 73602,21 грн (64477,7 грн).

Водночас на підтвердження обґрунтованості заявлених до стягнення сум коштів з відповідача Банк надав суду копію виписки по рахунку відповідача до кредитного договору.

Вказаний письмовий доказ суд бере до уваги як належний і допустимий, що відображає реальний рух коштів, зокрема суми коштів, які об`єктивно і дійсно було отримано (використано) відповідачем, і суми коштів, які постійно нараховувались як відсотки, пеня за прострочений кредит.

Згідно з даними виписки підтверджується формування основної суми заборгованості позичальника перед Банком за рахунок нарахування щомісячних штрафів та пені (100 грн + 6,4 %) на суму всієї кредитної заборгованості, в тому числі неправомірно сформованого Банком станом на 01.05.2019 тіло кредиту (кредитного ліміту) у сумі 83826,73 грн.

Оскільки, як установлено, формування тіла кредиту (кредитного ліміту) у сумі 83826,73 грн Банк здійснив необґрунтовано, то суд дійшов висновку і про неправомірність нарахування пені на вказану суму.

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку Банку повернуті не в повній мірі, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, кредитор вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Таким чином, наявні правові підстави для стягнення з відповідача суми непогашеного тіла кредиту в розмірі 35000,0 грн.

Своєю чергою, вирішуючи питання щодо наявності правових підстав для стягнення з відповідача на користь Банку заборгованості за комісією та пенею, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог у цій частині у зв`язку з недоведеністю та необґрунтованістю наявності такої заборгованості у розмірі саме 73602,21 грн (64477,7 грн), оскільки Банк безпідставно включив до цієї заборгованості комісію, а також необґрунтовано формував базу нарахування пені за прострочення виконання зобов`язань відповідачем.

Зважаючи на приписи статей 12, 13, 81 ЦПК України, суд не зобов`язаний самостійно вираховувати обґрунтовану (реальну) заборгованість відповідача зі сплати пені, зокрема, враховуючи постійні зміни розміру загальної заборгованості відповідача з урахуванням періодичного погашення такої.

Підсумовуючи викладене вище, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог, зокрема в частині стягнення тіла кредиту у розмірі 35000,0 грн. В іншій частині позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи вищенаведене, з відповідача на користь Банку підлягає стягненню сплачений останнім судовий збір у розмірі 535,72 грн.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 76-81, 89, 95, 141, 229, 258, 259, 263, 265, 268, 272- 274, 279, 354, 355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Універсал Банк» заборгованість за Договором про надання банківських послуг «Monobank» від 22.02.2018, а саме: заборгованість за наданим кредитом (тілом кредитом) у розмірі 35000 (тридцять п`ять тисяч) гривень 0 копійок станом на 22.12.2020.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Універсал Банк» витрати зі сплати судового збору у розмірі 535 гривень 72 копійки.

У іншій частині позову відмовити.

Апеляційна скарга подається учасниками справи до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 09.05.2022.

Сторони:

Позивач: АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» (місце знаходження за адресою: вул. Автозаводська, 54/19, м. Київ, ).

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (місце проживання: АДРЕСА_1 , ІПН: НОМЕР_1 ).

СуддяМикола МЕРГЕЛЬ