Номер провадження: 22-ц/813/7319/22
Справа № 521/5100/22
Головуючий у першій інстанції Михайлюк О.А.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.10.2022 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Заїкіна А.П., Таварткіладзе О.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 та представника ОСОБА_2 у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, на рішення Малиновського районного суду м. Одеси, постановлене під головуванням судді Михайлюк О.А. 01 червня 2022 року у м. Одеса, -

встановила:

У квітні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 16960 (шістнадцять тисяч дев`ятсот шістдесят) гривень щомісячно, посилаючись на те, що від шлюбу з відповідачем вони мають дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З відповідачем укладено нотаріальний Договір про сплату аліментів на дитину, але оскільки в теперішній час розмір аліментів за договором не задовольняє потреб дитини, позивач вимушена була звернутись до суду.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 01 червня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 було задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 8000 (вісім тисяч) гривень щомісячно, з подальшою індексацією з урахуванням індексу інфляції, починаючи з 08 квітня 2022 року до досягнення ОСОБА_3 повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнуто з ОСОБА_2 до спеціального фонду державного бюджету судовий збір у розмірі 992 гривні 40 копійок.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що витрати позивача на утримання доньки збільшуються, а її матеріальне становище погіршується, а тому визначена судом сума аліментів є недостатньою для матеріального забезпечення дитини..

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції фактично було допущено подвійне стягнення з відповідача аліментів: за Договором про сплату аліментів від 23 серпня 2019 року, та за оскаржуваним рішенням суду, при цьому судом не враховано, що подвійне стягнення є недопустимим та протирічить діючому законодавству.

Заслухавши суддю-доповідача, здійснивши розгляд апеляційної скарги в письмовому провадженні, дослідивши наведені в ній доводи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а апеляційна скарга представника ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ч.1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч.1, 2 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками неповнолітньої дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 23 жовтня 2019 року по справі №521/14370/19 року шлюб між ОСОБА_1 до ОСОБА_2 було розірвано.

Сторонами не заперечується, що після розірвання шлюбу та на даний час дитина проживає разом з позивачем.

23 серпня 2019 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 уклали Договір про сплату аліментів на дитину, який посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Поліщук Г.П.

Даний договір сторонами не розривався та є дійсним на теперішній час.

Згідно п. 2, 3 зазначеного Договору, за домовленістю Батьків, даним договором встановлюється обов`язок Батька сплачувати на утримання дитини аліменти в розмірі 2500 ( дві тисячі п`ятсот) гривень щомісяця. Крім сплати аліментів, зазначених у п.2 договору, Батько зобов`язаний брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, обстеженням, лікуванням, її хворобою, каліцтвом тощо). За домовленістю Батьків, додаткові витрати на дитину сплачуються Батьком у разі необхідності в сумі, що еквівалентно 50% (п`ятдесяти відсоткам) витраченої суми Матір`ю дитини шляхом перерахування суми додаткових витрат за відповідними реквізитами.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач належним чином виконує умови договору та сплачує аліменти на утримання неповнолітньої доньки в розмірі 2500 (дві тисячі п`ятсот) гривень щомісяця, що підтверджується копіями квитанцій.

Відповідно до п. 8 Договору, розмір аліментів та/або розмір додаткових витрат на дитину визначений в даному договорі, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом Батька або Матері у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених законом. Батько зобов`язується корегувати розмір аліментів із застосуванням індексу інфляції не рідше двох разів на рік.

Згідно ч. ч. 1,2, 3 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той з них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій та/або натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Таким чином, аліменти на утримання дитини можуть сплачуватись:

- за ініціативою платника на підставі його добровільної заяви;

- на підставі договору, укладеного батьками за взаємною згодою;

- на підставі рішення суду за позовом одержувача аліментів.

Статтею 189 СК України передбачено, що батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, в якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом. Договір укладається у письмовій формі та нотаріально посвідчується. У разі невиконання одним із батьків свого обов`язку за договором аліменти з нього можуть стягуватися на підставі виконавчого напису нотаріуса.

У аліментному договорі визначаються розмір, умови і порядок виплати аліментів. Розмір аліментів у цьому випадку визначається самими сторонами, проте він не може бути нижче за розмір аліментів, які неповнолітні діти могли б отримати при стягненні аліментів у судовому порядку.

Аліментний договір може бути змінено за спільною угодою сторін або за рішенням суду. Зміна або припинення аліментного договору можлива у будь-який час за взаємною угодою сторін і також повинна укладатися в нотаріальній формі. Одностороння відмова від договору і одностороння зміна його умов не допускаються.

Якщо договір про надання аліментів не виконується платником, їх одержувач має право звернутися до державного виконавця для примусового виконання договору, якщо ж він звертається до суду з позовом про стягнення аліментів у судовому порядку на загальних підставах, передбачених законодавством, його позов не підлягатиме задоволенню, оскільки укладенням аліментного договору сторони вже пов`язані зобов`язанням з надання аліментів, і для таких осіб встановлений спеціальний порядок виконання договору і стягнення аліментів. Якщо угода порушує інтереси дитини, можливе звернення до суду з позовом про його примусову зміну або розірвання, а за наявності передбачених законом підстав - і визнання його недійсним.

Як вже вказувалось вище, Договір про сплату аліментів на дитину від 23 серпня 2019 року не був змінений та/або визнаний судом у встановленому законом порядку недійсним, а тому його положення є чинними.

Таким чином, у разі погіршення матеріального стану одержувача аліментів, на яке посилається ОСОБА_1 у своєму позові, остання мала звернутися до суду не із позовом про стягнення аліментів, а із позовними вимогами про збільшення розміру аліментів, визначених Договором про сплату аліментів, про що прямо зазначено у п.8 вказаного Договору.

Вказане кореспондується із положеннями статті 192 СК України, згідно якої розмір аліментів, визначений рішенням суду або за домовленістю сторін, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Крім того, задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення аліментів фактично призведе до подвійного стягнення аліментів з ОСОБА_2 : за Договором про сплату аліментів від 23 серпня 2019 року, та за оскаржуваним рішенням суду першої інстанції, що є недопустимим.

Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Отже, указана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Відповідно до змісту положень статей 11, 15 ЦК України, цивільні права і обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у статті 16 ЦК України. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом (частина друга статті 16 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Особа, право якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню (подібна позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року по справі № 916/1415/19).

Колегія суддів доходить висновку про те, що ОСОБА_1 обрано неналежний спосіб захисту свого порушеного права, оскільки положеннями чинного на сьогоднішній день Договору про сплату аліментів на дитину від 23 серпня 2019 року прямо встановлено, що розмір аліментів та/або розмір додаткових витрат на дитину, визначений в даному договорі, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом батька або матері у разі зміни матеріального або сімейного стану сторін, тощо, і вказане відповідає положенням статті 192 СК України, згідно якої розмір аліментів, визначений рішенням суду або за домовленістю сторін, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Тому, ефективним та належним способом захисту, у даному випадку, є звернення до суду із позовними вимогами про збільшення розміру аліментів, встановленого Договором про сплату аліментів на дитину від 23 серпня 2019 року.

Таким чином, даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню у зв`язку із обранням заявником неналежного способу захисту свого порушеного права.

При викладених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не визначився з характером спірних правовідносин, нормами права, які підлягають застосуванню, що, відповідно, призвело до неправильного вирішення справи, у зв`язку із чим рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 01 червня 2022 року підлягає скасуванню із ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 .

Керуючись ст. ст. 367, 368 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 01 червня 2022 року скасувати.

Постановити нове судове рішення.

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає за винятками, передбаченими п.2«а» - 2 «г» ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 13 жовтня 2022 року.

Судді Одеського

апеляційного суду С.О. Погорєлова

А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе