Житомирський апеляційний суд
Справа №296/5517/20 Головуючий у 1-й інст. Рожкова О. С.
Категорія 3 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2022 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т. М.,

суддів Трояновської Г.С., Миніч Т.І.,

за участю секретаря судового засідання Ляшук М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №296/5517/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення порядку користування жилим приміщенням, поділ майна та стягнення компенсації вартості частки спільного сумісного майна, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 16 вересня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Рожкової О.С. в м. Житомирі,

в с т а н о в и в :

У липня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом, у якому просила:

1. встановити порядок користування житловою квартирою АДРЕСА_1 наступним чином:

- у її користування виділити житлову кімнату площею 10,7 кв.м разом з балконом (лоджією) - 3,1 кв.м та житлову кімнату площею 12,3 кв.м., що становить загалом 23,0 кв.м від загальної житлової площі;

- у користування ОСОБА_2 виділити житлову кімнату, площею 7,8 кв.м та житлову кімнату площею 16,7 кв.м., що становить загалом 24,5 кв.м. від загальної житлової площі;

- в загальному користуванні залишити: кухню - 8,5 кв.м., туалет - 1,4 кв.м., ванну кімната - 2,8 кв.м., коридор - 10,9 кв.м.;

2. виділити їй у приватну власність автомобіль марки «VOLVO S4» 2000 року випуску, кузов НОМЕР_1 , д.н. НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , оціночною вартістю 120 000 грн.;

3. виділити їй у приватну власність автомобіль марки «FORD Transit» 2007 року випуску, кузов НОМЕР_4 , д.н. НОМЕР_5 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_6 , оціночною вартістю 120 000 грн.;

4. стягнути з ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості частки в майні подружжя в розмірі 333 000 грн 00 коп.

В обґрунтування позову зазначає, що вона з 14.02.1998 по 09.04.2013 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 . Вказує, що від шлюбу у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зазначає, що незважаючи на те, що шлюб між нею та відповідачем було розірвано 09.04.2013, вони з відповідачем намагалися налагодити стосунки й проживали спільно, вели господарство та підтримували подружні стосунки десь до 2017 року. Вказує, що протягом двох останніх років вони не можуть знайти спільної мови, особливо щодо питання користування квартирою АДРЕСА_1 . Зазначає, що внаслідок негативної, агресивної та неадекватної поведінки відповідача, вона змушена була шукати з сином інше житло.

Вказує, що відповідно до договору купівлі-продажу від 20.09.2002 посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Ковальовою Т.В. та зареєстрованого в реєстрі за №2342, вони з відповідачем придбали по 1/2 частині квартири АДРЕСА_1 . Зазначає, що вона з сином постійно зареєстровані в квартирі АДРЕСА_1 . Вказує, що відповідач не є зареєстрованим у вищевказаній квартирі, однак проживає в ній постійно, користується комунальними послугами й при цьому не оплачує їх, що призвело до накопичення значних боргів. Зазначає, що відповідач категорично не допускає її до приватної власності, змінює замки на вхідних дверях, погрожує, влаштовує гучні скандали. Вказує, що неодноразово зверталася до правоохоронних органів щодо неправомірних дій відповідача. Враховуючи наведене просила, встановити порядок користування спірною квартирою.

Крім того, зазначає, що в період шлюбу, за спільні кошти ними було придбано:

- автомобіль марки «SCHMITT», 2000 року випуску, кузов НОМЕР_7 , д.н. НОМЕР_8 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_9 , ринкова вартість на момент оцінки становить 194 000,00 грн., рік придбання 2005, як вказано в свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу;

- автомобіль марки «VOLVO FH-12», 2001 року випуску, кузов НОМЕР_10 , д.н. НОМЕР_11 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_12 , ринкова вартість на момент оцінки становить 287 200,00 грн., рік придбання 2005, як вказано в свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу;

- автомобіль марки «VOLVO ХС-90», 2007 року випуску, кузов НОМЕР_13 , д.н. НОМЕР_14 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_15 , ринкова вартість на момент оцінки становить 425 000,00 грн., рік придбання 2007, як вказано в свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу;

- автомобіль марки «VOLVO S4», 2000 року випуску, кузов НОМЕР_1 , д.н. НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_16 , ринкова вартість на момент оцінки становить 120 000,00 грн., рік придбання 2003, як вказано в свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу;

- автомобіль марки «FORD Transit», 2007 року випуску, кузов НОМЕР_4 , д.н. НОМЕР_17 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_6 , ринкова вартість на момент оцінки становить 120 000,00 грн., рік придбання 2008, як вказано в свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу.

Вважає, що вказані автомобілі є об`єктами права спільної сумісної власності подружжя. Вказує, що автомобіль марки «VOLVO S4», 2000 року випуску, кузов НОМЕР_1 , д.н. НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_16 , ринкова вартість на момент оцінки становить 120 000,00 грн., рік придбання 2003 та автомобіль марки «FORD Transit», 2007 року випуску, кузов НОМЕР_4 , д.н. НОМЕР_17 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_6 , ринкова вартість на момент оцінки становить 120 000,00 грн., рік придбання 2008 зареєстровані за нею, а інші транспортні засоби зареєстровані за відповідачем.

Зазначає, що загальна вартість спільного придбаного майна становить 1 146 000 грн., отже кожному належить сума 573 000 грн., що становить 1/2 частки в спільному майні подружжя. Вказує, що оскільки загальна вартість транспортних засобів, що належать їй становить 240 000 грн., то компенсація вартості майна у спільній частці становить 333 000 грн. Враховуючи викладене, просила виділити їй автомобіль марки «VOLVO S4», 2000 року випуску, кузов НОМЕР_1 , д.н. НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_16 , ринкова вартість на момент оцінки становить 120 000,00 грн., рік придбання 2003 та автомобіль марки «FORD Transit», 2007 року випуску, кузов НОМЕР_4 , д.н. НОМЕР_17 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_6 , ринкова вартість на момент оцінки становить 120 000,00 грн., рік придбання 2008 та стягнути грошову компенсацію вартості частки в майні подружжя в розмірі 333 000 грн.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 16 вересня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Встановлено порядок користування квартирою АДРЕСА_1 наступним чином:

- у користування ОСОБА_1 виділено житлову кімнату площею 10,7 кв.м разом з балконом (лоджією) - 3,1 кв.м та житлову кімнату площею 12,3 кв.м.;

- у користування ОСОБА_2 виділено житлову кімнату, площею 7,8 кв.м та житлову кімнату площею 16,7 кв.м.;

- в загальному користуванні залишено: кухню - 8,5 кв.м., туалет - 1,4 кв.м., ванну кімнату - 2,8 кв.м., коридор - 10,9 кв.м.

Виділено ОСОБА_1 у власність автомобіль марки «VOLVO S4» 2000 року випуску, кузов НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , оціночною вартістю 120 000 грн 00 коп та автомобіль марки «FORD Transit» 2007 року випуску, кузов НОМЕР_4 , реєстраційний номер НОМЕР_5 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_6 , оціночною вартістю 120 000, 00 грн. Стягнуто грошову компенсацію вартості частки в майні подружжя з ОСОБА_2 в розмірі 333 000 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 6570, 80 грн судового збору.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, у якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Вказує, що суд першої інстанції не встановив чи порушені права позивача до подання позовної заяви, що є обов`язковою умовою на звернення до суду з відповідним позовом. Вказує, що позивач не зверталася до нього з пропозицією чи вимогою про встановлення порядку користування спільним майном. Вважає, що станом на день подання позову був відсутній предмет позову (порушення прав), що є самостійною підставою для залишення позовної заяви без задоволення. Зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги технічний паспорт від 07.06.2021 на квартиру. Вказує, що планування квартири змінено і відповідно кімната (вітальня, площею 16,4), яку суд першої інстанції виділив йому в користування є загально доступною в користуванні і відповідно рішення суду в цій частині є несправедливим, оскільки позивачу надано в користування дві ізольовані кімнати, а йому надано в користування вітальню.

Зазначає, що в суді першої інстанції він не заперечував щодо встановлення порядку користування квартирою, але просив встановити порядок наступним чином: у його користування просив виділити кімнату площею 10,7 кв.м та житлову кімнату площею 12,3 кв.м.; у користування ОСОБА_1 виділити житлову кімнату, площею 7,8 кв.м та житлову кімнату площею 16,7 кв.м.; у загальному користуванні залишити: кухню - 8,5 кв.м., туалет - 1,4 кв.м., ванну кімнату - 2,8 кв.м., коридор - 10,9 кв.м. В обґрунтування такого порядку користування квартирою зазначає, що в житловій кімнаті площею 10,7 разом з балконом (лоджією) 3,1 кв.м зберігається його мисливська зброя і в цій кімнаті встановлено сигналізацію та вмонтовано сейф, встановлення якого погоджено з дозвільною системою МВС України.

Крім того, вказує, що позивач не надала належних та допустимих доказів на підтвердження того, що вони проживали постійно, мали спільний бюджет, спільні витрати та взаємні права та обов`язки. Зазначає, що суд першої інстанції не вірно керувався при визначені вартості майна (автомобілів) висновками оцінювача, а не судового експерта. Враховуючи викладене, просить рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 16 вересня 2021 року скасувати та відмовити у задоволенні позову.

Відповідач ОСОБА_2 повідомлений про дату, час і місце судового засідання у порядку ч.13 ст. 128 ЦПК України, зокрема шляхом телефонограми з використанням засобів мобільного зв`язку на номер телефону, що вказаний ним особисто у телефонограмі №4 від 12.04.2022, що зареєстрована Житомирським апеляційним судом за вх. №2569/22 12.04.2022.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що сторони у період з 14 лютого 1998 року по 09 квітня 2013 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 09 квітня 2013 року шлюб між сторонами розірвано. Сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 залишено на подальше проживання з матір`ю ОСОБА_1 .

Відповідно до копії договору купівлі-продажу від 20 вересня 2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Ковальовою Т. В. та зареєстрованого в реєстрі за №2342 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 придбали у власність по 1/2 частці квартири АДРЕСА_1 . Зазначено, що квартира АДРЕСА_1 складається з 4-х жилих кімнат площею 47,5 кв.м та службових приміщень, загальна площа квартири 74,2 кв.м.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності станом на 22.06.2020 вбачається, що за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 .

Зі змісту довідки №20 від 17.06.2020 виданої ОСББ «Любарська, 4» слідує, що ОСОБА_1 та її син ОСОБА_3 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 , але фактично за даною адресою не проживають. ОСОБА_2 , не зареєстрований за даною адресою, але фактично проживає та не сплачує внесок на утримання будинку та прибудинкової території. Наведене також підтверджується актом №18 від 05 червня 2020 року, затвердженого головою правління ОСББ «Любарська, 4» та довідкою про склад сім`ї від 20 травня 2020 року виданої ОСББ «Любарська, 4» ОСОБА_1 .

Відповідно до копії технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_1 , інвентарний номер 15864 від 09 жовтня 2002 року вбачається, що квартира АДРЕСА_1 розташована на 2-му поверсі і складається з чотирьох житлових кімнат та службових приміщень, загальною площею 74,02 кв. м., у тому числі житловою 47,5 кв. м.

Вбачається, що сторонами в період шлюбу придбано автомобілі, а саме:

- автомобіль марки «SCHMITT», 2000 року випуску, кузов НОМЕР_7 , д.н. НОМЕР_8 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_9 , ринкова вартість на момент оцінки становить 194 000,00 грн., рік придбання 2005, як вказано в свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (власник ОСОБА_2 );

- автомобіль марки «VOLVO FH-12», 2001 року випуску, кузов НОМЕР_10 , д.н. НОМЕР_11 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_12 , ринкова вартість на момент оцінки становить 287 200,00 грн., рік придбання 2005, як вказано в свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (власник ОСОБА_2 );

- автомобіль марки «VOLVO ХС-90», 2007 року випуску, кузов НОМЕР_13 , д.н. НОМЕР_14 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_15 , ринкова вартість на момент оцінки становить 425 000,00 грн., рік придбання 2007, як вказано в свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (власник ОСОБА_2 );

- автомобіль марки «VOLVO S4», 2000 року випуску, кузов НОМЕР_1 , д.н. НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_16 , ринкова вартість на момент оцінки становить 120 000,00 грн., рік придбання 2003, як вказано в свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (власник ОСОБА_1 );

- автомобіль марки «FORD Transit», 2007 року випуску, кузов НОМЕР_4 , д.н. НОМЕР_17 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_6 , ринкова вартість на момент оцінки становить 120 000,00 грн., рік придбання 2008, як вказано в свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (власник ОСОБА_1 ). Наведене підтверджується листом №31/6-695 від 13.08.2020 Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Житомирській області.

Крім того, відповідно до копії договору дарування від 18.10.2000, посвідченого приватним нотаріусом Коростенського нотаріального округу Житомирської області Добролежею Л.Г. та зареєстрованого в реєстрі №9876 вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в рівних частках отримали в дар приватизовану квартиру АДРЕСА_3 .

Згідно договору купівлі-продажу транспортного засобу №7542/18/001758 від 03.11.2018 вбачається, що автомобіль марки «SCHMITT», 2000 року випуску, кузов НОМЕР_7 , д.н. НОМЕР_8 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_9 , зареєстрованого за ОСОБА_2 проданий за 5000 грн.

Відповідно до договору купівлі-продажу транспортного засобу №7542/18/001391 від 08.09.2018 вбачається, що автомобіль марки «VOLVO ХС-90», 2007 року випуску, кузов НОМЕР_13 , д.н. НОМЕР_14 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_15 , зареєстрованого за ОСОБА_2 продано за 49 900 грн.

Зі змісту договору купівлі-продажу транспортного засобу №7542/18/001459 від 18.09.2018 вбачається, що автомобіль марки «VOLVO FH-12», 2001 року випуску, кузов НОМЕР_10 , д.н. НОМЕР_11 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_12 , зареєстрованого за ОСОБА_2 проданий за 14 000 грн.

Згідно копії договору дарування 1/2 частки квартири від 14 вересня 2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Коростенського міського нотаріального округу Житомирської області та зареєстрованого в реєстрі за №297 вбачається, що ОСОБА_2 подарував 1/2 частку квартири АДРЕСА_3 .

Відповідно до копії технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_1 , інвентаризаційна справа №15864 станом на 07 червня 2021 року вбачається, що спірна квартира складається з: коридору площею 8,6 кв.м., житлової кімнати площею 10,7 кв.м., житлової кімнати площею 12,4 кв.м., санвузла площею 5,6 кв.м., житлової кімнати площею 7,8 кв.м., вітальні площею 16,4 кв.м., кухні площею 8,3 кв.м., лоджії площею 3,1 кв.м. Разом по квартирі АДРЕСА_4 , загальної площі 72,9, з яких 47,3 житлова площа, допоміжна 22,5.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 неодноразово зверталася до правоохоронних органів щодо неправомірних дій ОСОБА_2 , про що було складено адміністративні протоколи за ст. 180 КУпАП та за ст. 130 КУпАП.

Крім того, матеріали справи також містять відомості про звернення ОСОБА_2 до правоохоронних органів щодо неправомірних дій ОСОБА_1 .

Розглядаючи даний спір колегія суддів виходить з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що спірне майно придбано в період шлюбу між сторонами, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до вимог ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Тлумачення статті 60 СК України свідчить, що законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом України у постанові від 24 травня 2017 року у справі №6-843цс17.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

За статтями 69, 70, 74 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними. Якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Згідно ч.1 ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Враховуючи викладене, колегія апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції щодо встановлення порядку користування квартирою АДРЕСА_1 .

Щодо визначення вартості майна, що підлягає поділу, то суд має виходити з його дійсної вартості на час розгляду справи.

Згідно висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі №127/7029/15-ц (провадження №61-9018сво18) у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 також відчужила належні їй на праві власності транспортні засоби, а саме: автомобіль марки «VOLVO S4», 2000 року випуску, кузов НОМЕР_1 , д.н. НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_16 та автомобіль марки «FORD Transit», 2007 року випуску, кузов НОМЕР_4 , д.н. НОМЕР_17 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_6 .

Враховуючи те, що транспортні засоби, які є предметом позову у даній справі відчуженні та з метою з`ясування вартості спільного придбаного майна ухвалою Житомирського апеляційного суду від 21 грудня 2021 року по справі призначено судову авто-товарознавчу експертизу.

Відповідно до висновку судової авто-товарознавчої експертизи №СЕ-19/106-21/13286-АВ від 07.02.2022 встановлено, що середня ринкова вартість (ціна) н/причіпу-фургон ізотерм Е «SCHMITT», реєстраційний номер НОМЕР_8 на 03 листопада 2018 року складає 229 123,50 грн.; середня ринкова вартість (ціна) автомобіля «VOLVO FH-12», реєстраційний номер НОМЕР_11 на 18 вересня 2018 року складає 283 909,20 грн.; середня ринкова вартість (ціна) автомобіля «VOLVO ХС-90», реєстраційний номер НОМЕР_14 на 08 вересня 2018 року складає 476 776,70 грн.; середня ринкова вартість (ціна) автомобіля «FORD Transit», реєстраційний номер НОМЕР_17 на 02 серпня 2018 року складає 250 217,90 грн.; середня ринкова вартість (ціна) автомобіля «VOLVO S4», реєстраційний номер НОМЕР_2 на 04 жовтня 2021 року складає 125 258,30 грн.

Відтак, загальна вартість спільного придбаного майна становить: 229 123,50 + 283 909,20 + 476 776,70 + 250 217,90 + 125 258,30 = 1 365 285,60 грн. Отже, кожному належить сума 682 642,80 грн.

Оскільки, автомобілі марки «SCHMITT», 2000 року випуску, кузов НОМЕР_7 , д.н. НОМЕР_8 , VOLVO FH-12», 2001 року випуску, кузов НОМЕР_10 , д.н. НОМЕР_11 , «VOLVO ХС-90», 2007 року випуску, кузов НОМЕР_13 , д.н. НОМЕР_14 , що належали ОСОБА_2 оцінені на загальну вартість 989 809,40 грн., а автомобілі марки «VOLVO S4», 2000 року випуску, кузов НОМЕР_1 , д.н. НОМЕР_2 , «FORD Transit», 2007 року випуску, кузов НОМЕР_4 , д.н. НОМЕР_17 , що належали ОСОБА_1 оцінені на загальну вартість 375 476,20 грн., різниця складає 307 166,60 грн, яка підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 .

Щодо доводів апеляційної скарги про пропуск ОСОБА_1 строку позовної давності, колегія апеляційного суду зазначає.

Статтями 256-257 та 261 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

У частині другій статті 72 СК України та пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» визначено, що до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

Неподання позову про поділ майна, у тому числі до спливу трьох років з дня розірвання шлюбу, за відсутності доказів, які б підтверджували заперечення права одного з подружжя на набуте у період шлюбу майно, зареєстроване за іншим подружжям, не може свідчити про порушення права і вказувати на початок перебігу позовної давності (постанова Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі №6-258цс15).

Суд першої інстанції, з висновком якого погоджується й апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачем не пропущено строк звернення до суду із цим позовом, оскільки спірне майно є спільною сумісною власністю сторін, а розірвання шлюбу не тягне за собою припинення цього права. Строк позовної давності обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатись про порушення свого права, тобто з моменту виникнення спору між ними. Оскільки відповідач після розірвання шлюбу (квітень 2013 року) не заперечував права позивача на набуте у період шлюбу майно, не вимагав його поділу, то права позивача не порушувалися. Як вбачається з матеріалів справи, спір між сторонами щодо поділу майна подружжя виник у 2018 році, коли позивачу стало відомо про наміри відповідача розпорядитися майном (автомобілями), тому саме з 2018 року слід вважати, що починається перебіг позовної давності, який позивачем не пропущено.

Інші доводи апеляційної скарги не мають правового значення для правильного вирішення спору, оскільки за встановлених судом обставин наведені апелянтом аргументи не є суттєвими.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява № 4909/04).

Відповідно до положень ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

На підставі вищевикладеного, апеляційний суд приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та ухвалення нового судового рішення в частині виділення ОСОБА_1 у приватну власність автомобіль марки «VOLVO S4» 2000 року випуску, кузов НОМЕР_1 , д.н. НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , та автомобіль марки «FORD Transit» 2007 року випуску, кузов НОМЕР_4 , д.н. НОМЕР_5 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_6 та зменшення стягнутої судом першої інстанції грошової компенсації вартості частки в майні подружжя з 333 000 грн до 307 166,60 грн. В іншій частині рішення суду підлягає залишенню без змін.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У разі часткового задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно до задоволення позовних вимог.

З урахуванням того, що позовна заява ОСОБА_1 задоволена на 58,90%, тому сума судового збору, яка підлягає стягненню з відповідача на користь ОСОБА_1 за подання позовної заяви становить 3870,20 грн (58,90% від 6570,80 грн).

При поданні апеляційної скарги ОСОБА_2 було сплачено 9856,20 грн судового збору, апеляційну скаргу задоволено на 41,09%, тому сума судового збору яка підлягає стягненню з позивача на користь ОСОБА_2 за подання апеляційної скарги складає 4049,91 грн (41,09% від 9856,20 грн).

Також, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню відшкодування витрат на оплату судової експертизи в розмірі 423,30 грн (41,09% від 1030,20 грн).

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 16 вересня 2021 року скасувати в частині виділення ОСОБА_1 у приватну власність автомобіль марки «VOLVO S4» 2000 року випуску, кузов НОМЕР_1 , д.н. НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , та автомобіль марки «FORD Transit» 2007 року випуску, кузов НОМЕР_4 , д.н. НОМЕР_5 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_6 та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Зменшити розмір стягнутої з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію вартості частки в майні подружжя з 333 000 грн до 307 166,60 грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3870,20 грн за подання позовної заяви.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 4049,91 грн за подання апеляційної скарги та 423,30 грн витрат за проведення експертизи.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 11 травня 2022 року.

Головуючий

Судді