Номер провадження 2-о/754/42/22
РІШЕННЯ

Іменем України

24 червня 2022 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

Головуючого судді: Сенюти В.О.

за участі секретаря: Сінєльніковій С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві про встановлення факту перебування на утриманні та спільного мешкання однією родиною разом із чоловіком,-

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1 звернулася до Деснянського районного суду м. Києва з даною заявою про встановлення факту перебування на утриманні та спільного мешкання однією родиною разом із чоловіком.

Подану заяву обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік заявниці ОСОБА_2 , з яким ОСОБА_1 перебувала в зареєстрованому шлюбі з 13.08.1983 року. Разом проживали весь час, шлюб не розривали, на момент смерті мешкали за адресою: АДРЕСА_1 . Померлий ОСОБА_2 працював шахтарем. З 01.09.2017 року заявниця отримує пенсію за віком. Оскільки з чоловіком проживали однією родиною та мали спільний бюджет, купували ліки, одяг, продукти харчування, оплачували комунальні послуги, тощо здійснювали здебільшого за рахунок пенсії ОСОБА_2 , а з пенсії ОСОБА_1 здійснювали незначні витрати. Отже, до смерті чоловіка заявниця фактично перебувала на його утриманні. Після смерті чоловіка, ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві для призначення їй пенсії у зв`язку з втратою годувальника, проте - було відмовлено оскільки, заявниця не надала довідки або інших документів про склад сім`ї, виданої за місцем проживання (реєстрації) особи, зокрема органом місцевого самоврядування, або документ про реєстрацію місця проживання (разом з годувальником за однією адресою) виданого згідно із вимог ст.3 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Встановлення факту спільного проживання однією родиною та перебування на утриманні до моменту смерті чоловіка заявниці необхідне для реалізації свого права призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника. А тому є необхідність у встановленні рішенням суду цих фактів, які мають юридичне значення.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 28.09.2021 року відкрито провадження у вищевказаній справі та призначено до розгляду.

Відповідно до розпорядження від 05 листопада 2021 року у зв`язку з прийняттям 19 жовтня 2021 року Вищою радою правосуддя рішення №2087/0/15-21 про звільнення судді Деснянського районного суду міста Києва ОСОБА_3 , на виконання рішення Зборів суддів Деснянського районного суду міста Києва від 21 жовтня 2021 року та відповідно до пункту 2.3.52 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року №30 (зі змінами), п.2.3.40 Засад використання автоматизованої системи документообігу Деснянського районного суду міста Києва (зі змінами) призначено повторний автоматизований розподіл справи №754/14755/21 за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві про встановлення факту перебування на утриманні та спільного мешкання однією родиною разом із чоловіком.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 05.11.2021 року вище зазначена цивільна справа передана судді Сенюті В. О.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 09.11.2021 року відкрито окреме провадження.

Заявниця в судовому засіданні вказала, що довідку про склад сім`ї виданої за місцем проживання (реєстрації) особи, зокрема органом місцевого самоврядування, або документ про реєстрацію місця проживання (разом з годувальником за однією адресою) виданого згідно із вимог ст.3 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не може. Вона із чоловіком - внутрішньо переміщені особи, а у чоловіка у довідці була вказана інша адреса у м. Краматорськ. В подальшому в судове засідання заявниця не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. До канцелярії суду подала заяву про розгляд справи за її відсутності, заявлені вимоги підтримує та просить їх задовольнити з викладених підстав.

Представник заінтересованої особи у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності заявника та представника заінтересованої особи.

Оскільки сторони по справі в судове засідання не з`явились, то відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Розгляд даної справи проводиться з дотриманням ст. 317 ЦПК України.

Вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 перебували в зареєстрованому шлюбі з 13.08.1983 року про що свідчить свідоцтво про укладення шлюбу від 13.08.1983 року серії НОМЕР_1 (а.с.6).

Відповідно до довідки від 01.08.2017 року № про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , фактичне місце проживання/перебування: АДРЕСА_1 (а.с.5).

З свідоцтва про смерть від 26.08.2019 року серії НОМЕР_2 вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис № 14283 (а.с.7).

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві від 16.01.2020 №7476/02С-313, ОСОБА_1 відмовлено в призначення (перерахунку) пенсії у зв`язку з втратою годувальника. Оскільки, заявниця не надала довідки або інших документів про склад сім`ї, виданої за місцем проживання (реєстрації) особи, зокрема органом місцевого самоврядування, або документ про реєстрацію місця проживання (разом з годувальником за одним адресом) виданого згідно із вимог ст.3 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та роз`яснили, що у разі не можливості надати такі документи факт перебування на утриманні померлого годувальника встановлюється в судовому порядку (а.с. 11).

Звертаючись із заявою про встановлення факту перебування на утриманні та спільного мешкання однією родиною разом із чоловіком, ОСОБА_1 посилається на письмові покази свідків, які не були допитані в судовому засіданні.

З письмових пояснень ОСОБА_4 вбачається, що свідок проживала неподалік ОСОБА_1 , знайома з заявницею та її чоловіком. Дружила з цією сім`єю, заходила до них в гості, разом відпочивали. ОСОБА_2 та ОСОБА_1 спільно мешкали однією родиною, а також заявниця перебувала на утриманні чоловіка, оскільки він мав набагато більшу пенсію.

Відповідно до письмових пояснень свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , вбачається, що свідки мешкали в гуртожитку за адресою АДРЕСА_3 в сусідніх кімнатах з ОСОБА_1 та її чоловіком ОСОБА_2 , знайомі з 2017 року. Згодом ОСОБА_5 була їх сімейним лікарем. Заявниця з померлим чоловіком мешкали разом, проводили час, гуляли, відвідували магазини та лікарню, вели спільний побут. ОСОБА_2 забезпечував заявницю яка знаходилася у нього на утриманні.

Проте, суд письмові покази свідків до уваги не приймає, оскільки такого порядку надання показань свідків цивільно-процесуальним законодавством не передбачено. Зокрема, у ст..ст. 90-93 ЦПК встановлено спеціальний порядок допиту свідків, що передбачає їх виклик у судове засідання з наданням права задати їм питання усім учасникам справи.

Інших доказів на підтвердження викладеного у заяві обставин, заявницею надано не було. Крім того, суд звертає увагу на пояснення заявниці у судовому засіданні від 26.05.2022 року, відповідно до яких остання вказала, що чоловік ОСОБА_2 був взятий на облік внутрішньо переміщеної особи у м Краматорськ, що суперечить із обставинами, які викладені у заяві.

Згідно із ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.2 ст.3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до положень ч.2, 3 ст.36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», непрацездатними членами сім`ї вважаються, зокрема,1) чоловік(дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли пенсійного віку, передбаченого ст. 26 цього Закону; 3) чоловік (дружина), а в разі їх відсутності - один з батьків або брат чи сестра, дідусь чи бабуся померлого годувальника незалежно від віку і працездатності, якщо він (вона) не працюють і зайняті доглядом за дитиною (дітьми) померлого годувальника до досягнення нею (ними) 8 років.

До членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони: 1) були на повному утриманні померлого годувальника; 2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку із втратою годувальника.

Частиною 1 ст.37 Закону України «Про пенсійне забезпечення» також визначено перелік членів сім`ї, які мають право на пенсію вразі втрати годувальника, до яких відносяться, зокрема, непрацездатні члени сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні (стаття38). Батьки і чоловік (дружина) померлого, які не були на його утриманні, також мають право на пенсію, якщо згодом втратили джерело засобів до існування.

Непрацездатними членами сім`ї вважаються, зокрема, батько, мати, дружина, чоловік, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно вимог ст.38 Закону України «Про пенсійне забезпечення», члени сім`ї померлого вважаються такими, що були на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Непрацездатними членами сім`ї вважаються, зокрема, батько, мати, дружина, чоловік, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», якою визначена інвалідність внаслідок трудового каліцтва або професійного захворювання.

Згідно роз`яснень, викладених у п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», судам необхідно мати на увазі, що встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. Видана відповідним органом довідка про те, що за його даними особа не перебувала на утриманні померлого, не виключає можливості встановлення в судовому порядку факту перебування на утриманні. Така довідка оцінюється судом за правилами ст.62 ЦПК (1501-06). При вирішенні заяв про встановлення факту перебування на утриманні необхідно враховувати, що за загальним правилом право на пенсію в разі смерті годувальника мають непрацездатні члени сім`ї годувальника, які були на його утриманні (ст.37 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (1788-12)); для встановлення факту перебування на утриманні з метою оформлення права на спадщину необхідно, щоб утриманець був непрацездатним на день смерті спадкодавця і перебував на утриманні останнього незалежно від родинних чи шлюбних відносин з ним (ст.531 Цивільного Кодексу України (ЦК) (1540-06)) не менше одного року; для встановлення факту перебування на утриманні при відшкодуванні шкоди в разі втрати годувальника не має значення чи знаходився непрацездатний утриманець в родинних чи шлюбних відносинах з годувальником (статті 456, 457, 461 ЦК).

Отже, факт перебування фізичної особи на утриманні померлого, має значення для переходу на пенсію в разі втрати годувальника, яку може бути призначено за умови, що утримання було повним або допомога, яка надавалась утриманцю, була постійним і основним джерелом засобів до існування навіть, коли утриманець (заявник) мав заробіток, одержував пенсію, стипендію тощо.

Повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, окрім допомоги померлого. Якщо крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то необхідно встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування. Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу і що померлий виконував обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги необхідно з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів.

Аналізуючи наведені норми законодавства, можна зробити висновок, що члени сім`ї відносяться до осіб, що перебували на утриманні, в тому разі, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування, при цьому дружина - в тому разі, якщо вона була інвалідом або досягла пенсійного віку (непрацездатні) на час смерті чоловіка.

За вимогами ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Частиною 3статті 294 ЦПК України встановлено, що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду, тобто, під час розгляду справ в порядку окремого провадження, суд має враховувати подані учасниками справи докази.

Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1)письмовими, речовими і електронними доказами; 2)висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно ст.79, 80 ЦПК України, докази мають бути достовірними та достатніми. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Таким чином, псиьмові матеріали справи не містять доказів перебування заявниці на утриманні чоловіка та проживання однією сім`єю з померлим ОСОБА_2 .

Аналізуючи досліджені судом докази, суд приходить до висновку, що заявником не підтверджено факт проживання з померлим чоловіком однією сім`єю на час його смерті та перебування у нього на утриманні, у зв`язку з чим суд прийшов до висновку, що подана заява не обґрунтована, не підтверджена належними доказами, а тому у задоволенні заяви слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.3 СК України, ст.ст. 4, 10, 12, 76, 258, 259, 263-265, 293, 294 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа: Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві про встановлення факту перебування на утриманні та спільного мешкання однією родиною разом із чоловіком - відмовити.

Рішення може бути оскаржено протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подання безпосередньо до Київського апеляційного суду апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не подано.

Суддя: В.О. Сенюта