Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/6199/21
Провадження № 2/711/768/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2022 року Придніпровський районний суд м. Черкаси у складі:

головуючого - судді Скляренко В.М.

при секретарі: Тарасевич М.Р.

за участі:

представника позивача Прядки В.М.,

представника відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_2 , в особі свого представника адвоката Прядки В.М., звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовною заявою до ОСОБА_3 про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми в загальному розмірі 164 217 грн. 23 коп. та судових витрат за надання позивачеві платних юридичних послуг в сумі 6 660 грн.

В обґрунтування позову вказує, що 08.02.2013 року відповідач ОСОБА_3 взяв в борг у позивача ОСОБА_2 грошові кошти, про що боржник власноручно написав розписку, згідно якої останній зобов`язався повернути позичальнику грошові кошти в сумі 20 000 доларів США.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 05.10.2016 року з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 було стягнуто борг в сумі 498 200 грн., 3% річних в розмірі 15 478 грн. (за період з 04.06.2015 року по 15.06.2016 року включно) та інфляційні в розмірі 35 404 грн. 30 коп. (за період 01.07.2015 року по 31.05.2016 року), а також витрати на платні юридичні послуги в розмірі 3375 грн., а всього 552 457 грн. 62 коп.

Також, зазначає, що постановою Апеляційного суду Черкаської області від 27.12.2017 року вказане рішення районного суду було залишено в силі, а постановою Верховного суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10.06.2020 року рішення районного та постанова Апеляційного судів були залишені без змін.

В зв`язку з ухиленням ОСОБА_3 від виконання зобов`язання та виконання рішень судів 08.12.2018 року було відкрито виконавче провадження № 55744008 про стягнення з ОСОБА_3 грошових коштів в примусовому порядку.

Станом на день подачі даного позову до суду ОСОБА_3 грошові кошти повернув лише частково, в межах примусового стягнення коштів державним виконавцем.

Відповідно до інформації Придніпровського відділу ДВС у місті Черкаси ЦМУ МЮ (м. Київ), за час перебування виконавчого документа на виконанні та станом на 05.08.2021 року, на користь ОСОБА_2 перераховано грошових коштів на загальну суму 35 862 грн. 36 коп.

Зобов`язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 Цивільного кодексу України).

Саме лише прийняття судом рішення про задоволення вимог стягувача (кредитора), якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов`язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє стягувана (кредитора) права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум, якою регламентується відповідальність за порушення грошового зобов`язання, зокрема, визначається, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, стягувач (кредитор) вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов`язання.

Відтак, позивач просить стягнути з відповідача на його (позивача) користь передбачені чинним законодавством інфляційні втрати та 3% річних за час прострочення, а саме з 01.09.2018 року до 31.08.2021 року (загальна кількість прострочених днів 1096) в сумі 48 788 грн. 62 коп.

При цьому, позивачем взято до уваги, що протягом останніх трьох років з рахунків відповідача примусово стягувалися грошові кошти в рахунок погашення заборгованості на рахунок позивача, тому сума простроченого грошового зобов`язання відповідно зменшувалася, що було враховано при розрахунках інфляційних втрат та 3% річних.

Також зазначає, що інфляційні втрати нараховано за період з 01.09.2018 року по 31.08.2021 року на загальну суму 115 428 грн. 61 коп. При нарахуванні вказаної суми позивачем також були взяті до уваги всі часткові проплати відповідача, здійснені в межах виконавчого провадження.

Тому, зважаючи на все викладене вище, станом на 01.09.2021 року відповідач ОСОБА_3 має заборгованість перед позивачем ОСОБА_2 в сумі 516 595 грн. 26 коп. (за рішеннями попередніх судів та з урахуванням періодичних часткових проплат в рахунок погашення боргу). З даної суми, та відповідно враховуючи розрахункові періоди, було розраховано розмір інфляційних 115 428 грн. 61 коп. та 3% річних 48 788 грн. 62 коп.

Вказану суму коштів в загальному розмірі 164 217 грн. 23 коп. позивач ОСОБА_2 просить суд стягнути на його користь з відповідача ОСОБА_3 , а також витрати, пов`язані з наданням позивачу платних юридичних послуг в розмірі 6 600 грн.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 12.11.2021 року позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі, визначено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Сторонам встановлено строк для подачі заяв по суті справи.

27.01.2022 року представником відповідача ОСОБА_3 адвокатом Нестеренком О.Ф. до суду було подано відзив на позовну заяву ОСОБА_2 , в якому він просить відмовити позивачу ОСОБА_2 в задоволенні позову до ОСОБА_3 , а також звільнити відповідача ОСОБА_3 від сплати судового збору, як особу з інвалідністю, що прирівняна до особи з інвалідністю внаслідок Другої світової війни та сім`ї воїнів (партизанів), які загинули чи пропали безвісти. Наданий письмовий відзив обґрунтований тим, що дійсно стягнення боргу за рішенням суду першої інстанції від 27.12.2017 року в справі № 711/8696/15-ц провадиться органом виконавчої служби шляхом звернення стягнення на заробітну плату та пенсію відповідача ОСОБА_3 , який іншого доходу не має, а отже існують об`єктивні обставини неможливості для відповідача разовим перерахуванням коштів виконати вказане вище судове рішення.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 адвокат Прядка В.М. позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві та наданих письмових доказів.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 адвокат Нестеренко О.Ф. просив відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 з підстав, викладених ним в наданому суду письмовому відзиві на позов. Крім того, просив врахувати, що розрахунки інфляційних втрат та 3% річних проведені не кваліфікованим спеціалістом, тому відповідач заперечує проти таких розрахунків. Також представник відповідача ОСОБА_3 адвокат Нестеренко О.Ф. просив суд, у випадку задоволення даного позову, врахувати, що відповідач ОСОБА_3 є особою з інвалідністю, що прирівняна до особи з інвалідністю внаслідок Другої світової війни та сім`ї воїнів (партизанів), які загинули чи пропали безвісти, та звільнити його від сплати судового збору.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача ОСОБА_2 адвоката Прядки В.М., пояснення представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Нестеренка О.Ф., дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі статтею 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до положень ст. ст. 13, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Частиною другою статті 95 ЦПК України передбачено, що письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

В судовому засіданні встановлено, що заочним рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 05.10.2016 року у справі №711/8696/15-ц, яке було залишене без змін постановою Апеляційного суду Черкаської області від 27.12.2017 року та постановою Верховного суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10.06.2020 року (а.с. 12-21), з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 був стягнутий борг в сумі 498 200 грн., 3% річних за період з 04.06.2015 року по 15.06.2016 року включно в сумі 15 478 грн. 32 коп., інфляційні втрати за період з 01.07.2015 року по 31.05.2016 року в розмірі 35 404 грн. 30 коп. та витрати пов`язані з наданням позивачу платних юридичних послуг в сумі 3 375 грн., а всього 552 457 грн. 62 коп. (розрахунковий період з 01.06.2015 року до 01.09.2015 року).

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

В подальшому вказане вище рішення суду було пред`явлене до примусового виконання до Придніпровського відділу ДВС міста Черкаси ГТУЮ у Черкаській області, правонаступником якого є Придніпровський відділ ДВС м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ), що стверджується відповідною постановою державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 08.02.2018 року, ВП №557444008 (а.с. 22).

Також, в судовому засіданні встановлено та не заперечувалось сторонами, що в даному виконавчому провадженні з виконання виконавчого листа Придніпровського районного суду м. Черкаси №711/8696/15-ц від 29.01.2018 року, з ОСОБА_3 було утримано та перераховано державним виконавцем на користь стягувача ОСОБА_2 станом на 31.08.2021 року 35 862 грн. 36 коп., що стверджується відповідним листом начальника Придніпровського відділу ДВС м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) Трохименка Ю. від 05.08.2021 року вих. 38930 (а.с. 23), а також відповідними платіжними дорученнями (а.с. 24-26). Виконавче провадження на теперішній час не звершене, залишок заборгованості відповідача ОСОБА_3 на даний час складає 516 595 грн. 26 коп.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Таким чином, предметом позову у цій справі є стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат, нарахованих відповідно до статті 625 ЦК України у зв`язку з неналежним виконанням судових рішень про стягнення грошових коштів.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом цієї норми правовідношення, в якому однак сторона зобов`язана сплатити на користь другої сторони гроші, є грошовим зобов`язанням.

Згідно із ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, установлених ст. 11 цього Кодексу, відповідно до частини п`ятої якої у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Так, у ч. 5 ст. 11 ЦК України визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникнути з рішення суду.

Стаття 625 входить до розділу І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання.

Частиною другою статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Таких висновків дійшов Верховний Суд України у постановах від 30.03.2016 року у справі № 6-2168цс15, від 06.07.2016 року у справі № 6-1946цс15, від 19.03.2018 року у справі №718/2080/17-ц та від 16.05.2018 року у справі №686/21962/15-ц. Крім того, в постанові Верховного Суду від 16.05.2018 року у справах №459/3560/15-ц зазначено, що оскільки на підставі судового рішення між сторонами виникло грошове зобов`язання, то його невиконання зумовлює застосування положень частини другої статті 625 ЦК України. А згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі й застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Також у вищезазначених постановах зазначено, що при розгляді справ про передбачену ст. 625 ЦК України відповідальність за порушення грошового зобов`язання слід з`ясувати: чим існує зобов`язання між сторонами, чи це зобов`язання є грошовим, чи доведено наявність прострочення у виконанні зобов`язання, чи існують спеціальні норми, що регулюють ці правовідносини та виключають застосування цієї статті.

В судовому засіданні встановлено, що між сторонами існувало зобов`язання, яке є грошовим. Дане зобов`язання було простроченим, оскільки відповідач ОСОБА_3 своєчасно його не виконав та не виконав до даного часу, тому до даних правовідносин підлягають застосуванню вимоги ст. 625 ЦК України.

Таким чином, враховуючи, що судове рішення про стягнення з боржника ОСОБА_3 коштів фактично не виконане, стягувач (кредитор) ОСОБА_2 вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та 3% річних, аж до повного виконання грошового зобов`язання.

Розрахунки інфляційних втрат на суму 115 428 грн. 61 коп. та 3% річних на суму 48 788 грн. 62 коп., наведені позивачем, суд перевірив та вважає вірними. Такі розрахунки проведені позивачем за період прострочення виконання зобов`язання, а саме за період з 01.09.2018 року по 31.08.2021 року, з урахуванням здійснених протягом цього часу, в порядку виконання судового рішення, перерахувань (проплат) на користь стягувача ОСОБА_2 на загальну суму 35 862 грн. 36 коп.

Зокрема, 3% річних розраховані за формулою: С х 3 х Д : 365 : 100, де: С - сума заборгованості; Д - кількість днів прострочення. Відтак, грошовий еквівалент 3% річних за весь період прострочення складає 48 788 грн. 62 коп. (загальна кількість прострочених днів 1096).

Розрахунок інфляційних втрат за період з 01.09.2018 року по 31.08.2021 року на загальну суму 115 428 грн. 61 коп. був проведений за формулою: ІІС = (II1 : 100) х (ІІ2 : 100) х (ІІ3 : 100) х ... (ІІZ : 100), де: II1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення; ІІZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення. При нарахуванні, даної суми позивачем також було взято до уваги всі здійснені відповідачем в цей період перерахування (проплати) на користь стягувача ОСОБА_2 .

Відтак, за період прострочення виконання зобов`язання з 01.09.2018 року по 31.08.2021 року інфляційні втрати становлять 115 428 грн. 61 коп., а 3% річних 48 788 грн. 62 коп., тому саме зазначені суми, на підставі ст. 625 ЦК України, підлягають до стягнення із відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_2 .

Щодо доводів представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Нестеренка О.Ф. про проведення розрахунків інфляційних втрат та 3% річних самим позивачем чи його представником, які не є кваліфікованими спеціалістами, то суд зазначає, що заперечуючи проти таких розрахунків, сам відповідач та його представник не надали суду своїх контррозрахунків, які б спростовували розрахунки позивача, та не просили призначити по справі відповідну судову експертизу. Крім того, розрахунки позивача були перевірені судом, вони проведені за загальновідомими для таких нарахувань формулами і будь-яких зауважень у суду не викликають.

За таких підстав, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилалися позивач, відповідач та їх представники, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі та стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 коштів в сумі 164 217 грн. 23 коп., з яких: інфляційні втрати 115 428 грн. 61 коп., 3% річних 48 788 грн. 62 коп.

Щодо стосується вимог позивача про стягнення з відповідача на його користь витрат, пов`язаних з наданням йому платних юридичних послуг слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

Положеннями пункту 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем ОСОБА_2 були понесені витрати на правничу допомогу в сумі 6600 грн., що стверджується Угодою про вартість послуг за надання правової (професійної правничої) допомоги від 22.07.2021 року, укладеною позивачем з адвокатом Прядкою Віталієм Михайловичем, та попереднім (орієнтовним) розрахунком суми судових витрат від 27.09.2021 року на суму 6 600 грн. (а.с. 8-9).

Відповідно до ч. 4-6 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже, враховуючи положення ст. 137 ЦПК України, суд приходить до висновку, що заявлений позивачем розмір правової допомоги є співмірним з розміром заявлених вимог, які задоволені судом повністю, та обсягом виконаних адвокатом робіт, а тому, до стягнення з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_2 підлягають понесені ним витрати на правничу допомогу адвоката в сумі 6 600 грн.

Крім того, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, також слід зазначити наступне.

До основних засад цивільного судочинства відносяться, зокрема, принцип верховенства права та відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. п. 1, 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про судовий збір», судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Статтею 2 цього Закону передбачено, що платниками судового збору є, зокрема, громадяни України, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене цим Законом.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, за змістом ст. 141 ЦПК та положень Закону України «Про судовий збір», у випадку задоволення позовних вимог обов`язок зі сплати судового збору покладається на відповідача, але авансується за рахунок позивача.

З огляду на зазначене, по обставинах даної справи, оскільки позивач ОСОБА_2 при зверненні до суду з позовною заявою про стягнення коштів, звільнений від сплати судового збору на підставі Закону України «Про судовий збір», так як, являється особою з інвалідністю 2-ї групи, що стверджується пенсійним посвідченням серія НОМЕР_1 та довідкою серія 6ЧК (а.с. 11), обов`язок зі сплати в прибуток держави судового збору переходить до відповідача ОСОБА_3 , однак, враховуючи, що він є особою з інвалідністю ІІІ групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни інвалідів війни, що стверджується посвідченням серія НОМЕР_2 (а.с. 60), а відтак, відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», він також звільнений від сплати судового збору, а отже, має право його не сплачувати.

Частиною 6 статті 141 ЦПК передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Тому, відповідно судовий збір у даній справі підлягає компенсуванню за рахунок держави.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 261, 267, 526, 530, 625 ЦК України, ст. ст. 4, 11, 12, 13, 81, 82, 89, 141, 263-266, 273 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ) кошти в сумі 164 217 грн. 23 коп. та судові витрати в розмірі 6 660 грн.

Рішення суду може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складений 09.05.2022 року.

Головуючий: В.М. Скляренко