233 № 233/5860/21
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
21 липня 2022 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого судді Мартишева Т. О.
за участі секретаря
судового засідання Кюсєвої Т.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Костянтинівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення боргу, -
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення суми боргу, в якому зазначив, що протягом 2018 року відповідач взяв у нього в борг 116 800 грн., які зобов`язався повернути до оговореного терміну у 2019 році, без відстрочок або будь-яких інших умов. Фактом, що підтверджує отримання грошових коштів, є складені письмові документи 7 розписок, які написані відповідачем власноручно, оригінали яких знаходяться у позивача.
Відповідач ні 01 листопада 2019 року, ні пізніше зобов`язання по поверненню грошей не виконав і не надає будь-яких пояснень з приводу повернення коштів. Він не виходить на зв`язок, не відповідає на телефонні дзвінки, законні вимоги про повернення боргу ігнорує, фактично відмовляється виконувати взяті на себе зобов`язання. Свою поведінку спочатку пояснював труднощами фінансового характеру, на теперішній час вирішити питання будь-яким іншим шляхом не бажає.
Враховуючи викладене, позивач просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 на його користь суму боргу за грошовим зобов`язанням у розмірі 116 800,00 грн., а також судові витрати, пов`язані із розглядом справи.
Ухвалою судді Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 13 січня 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження, у справі призначено підготовче засідання.
Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 17 лютого 2022 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті.
Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, звернувся до суду із заявою про розгляд справи у його відсутність, позов підтримує, не заперечує проти ухвалення заочного рішення.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про час і місце його проведення повідомлявся належним чином, відзив на позовну заяву не подав. За таких обставин зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 280, 281 ЦПК України.
З`ясувавши позицію позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Згідно розписки від 20 липня 2018 року (а.с. 7, 29), оригінал якої долучено до матеріалів справи позивачем та досліджено в судовому засіданні, відповідач ОСОБА_2 , взяв у борг у ОСОБА_1 15 000 (п`ятнадцять тисяч) гривень, які зобов`язується повернути 21 липня 2019 року.
Згідно розписки від 20 липня 2018 року (а.с. 8, 35), оригінал якої долучено до матеріалів справи позивачем та досліджено в судовому засіданні, відповідач ОСОБА_2 , взяв у борг у ОСОБА_1 18 000 (вісімнадцять тисяч) гривень, які зобов`язується повернути 21 липня 2019 року.
Згідно розписки від 10 вересня 2018 року (а.с. 10, 30), оригінал якої долучено до матеріалів справи позивачем та досліджено в судовому засіданні, відповідач ОСОБА_2 , взяв у борг у ОСОБА_1 9 000 (дев`ять тисяч) гривень, які зобов`язується повернути 10 вересня 2019 року.
Згідно розписки від 10 вересня 2018 року (а.с. 9, 31), оригінал якої долучено до матеріалів справи позивачем та досліджено в судовому засіданні, відповідач ОСОБА_2 , взяв у борг у ОСОБА_1 10 800 (десять тисяч вісімсот) гривень, які зобов`язується повернути 10 вересня 2019 року.
Згідно розписки від 31 жовтня 2018 року (а.с. 13, 32), оригінал якої долучено до матеріалів справи позивачем та досліджено в судовому засіданні, відповідач ОСОБА_2 , взяв у борг у ОСОБА_1 24 000 (двадцять чотири тисячі) гривень, які зобов`язується повернути 01 листопада 2019 року.
Згідно розписки від 31 жовтня 2018 року (а.с. 11, 33), оригінал якої долучено до матеріалів справи позивачем та досліджено в судовому засіданні, відповідач ОСОБА_2 , взяв у борг у ОСОБА_1 20 000 (двадцять тисяч) гривень, які зобов`язується повернути 01 листопада 2019 року.
Згідно розписки від 31 жовтня 2018 року (а.с. 12, 34), оригінал якої долучено до матеріалів справи позивачем та досліджено в судовому засіданні, відповідач ОСОБА_2 , взяв у борг у ОСОБА_1 20 000 (двадцять тисяч) гривень, які зобов`язується повернути 01 листопада 2019 року.
Вказаними розписками підтверджується факт отримання відповідачем у справі в борг у позивача грошових коштів у загальному розмірі 116 800 грн.
Згідно ч.1 ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Частиною 1 статті 207 ЦК України обумовлено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.
Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позичкодавцем є юридична особа - незалежно від суми.
На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позичкодавцем визначеної грошової суми або невизначеної кількості речей.
У відповідності до висновків Верховного Суду України, викладених у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 р. у справі № 6-63цс13, письмова форма договору позики через його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.
Відповідно до ст. 545 ЦК України, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа, кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку, боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.
Судом досліджено оригінали розписок, долучених позивачем до матеріалів справи (а.с. 29-35).
Виходячи зі змісту вище вказаних розписок, суд приходить до висновку, що між позивачем та відповідачем відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України був укладений договір позики, що свідчить про виникнення у відповідача ОСОБА_2 зобов`язання з повернення боргу позивачу ОСОБА_1 .
В силу вимог ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Зобов`язання, як зазначено в статті 526 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК).
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.
Відповідно до ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
У відповідності зі ст. 13 ЦПК України за принципом диспозитивності цивільного судочинства суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Будь-яких належних та допустимих доказів на спростування доводів позивача відповідачем не надано та про наявність таких доказів не зазначено.
Таким чином, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу та вважає, що даний позов підлягає до задоволення.
Відповідно ст. 141 ЦПК України у зв`язку із задоволенням позову з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1168 грн. (а.с. 3, 18).
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 19, 81, 89, 141, 259, 263, 264, 265, 280-282 ЦПК України, -

Позовні вимоги ОСОБА_1 (адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) про стягнення суми боргу - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 )на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), суму боргу згідно розписок: - від 20 липня 2018 року у сумі 15 000 (п`ятнадцять тисяч) гривень, - від 20 липня 2018 року у сумі 18 000 (вісімнадцять тисяч) гривень, - від 10 вересня 2018 року у сумі 9 000 (дев`ять тисяч) гривень, - від 10 вересня 2018 року у сумі 10 800 (десять тисяч вісімсот) гривень, - від 31 жовтня 2018 року у сумі 24 000 (двадцять чотири тисячі) гривень, - від 31 жовтня 2018 року у сумі 20 000 (двадцять тисяч) гривень, - від 31 жовтня 2018 року у сумі 20 000 (двадцять тисяч) гривень, а всього суму боргу у розмірі 116 800 (сто шістнадцять тисяч вісімсот) гривень 00 копійок.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, у розмірі 1168 (одна тисяча сто шістдесят вісім) гривень 00 копійок.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Донецького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення виготовлений 21 липня 2022 року.

Суддя :