Справа №461/3340/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 жовтня 2022 року м.Львів

Галицький районний суд м.Львова

в складі

головуючого судді Романюка В.Ф.

з участю:

секретаря судового засіданні Решетова Д.Ю.

представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Львівської митниці як відокремленого підрозділу Державної митної служби України (адреса: 79000, м.Львів, вул. Костюшка, 1, ідентифікаційний код 43971343), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: ОСОБА_3 (адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) про відшкодування майнової та моральної шкоди, -

в с т а н о в и в:

позивач звернувся у суд із позовом до Львівської митниці як відокремленого підрозділу Державної митної служби України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної шкоди.

В обгрунтування поданого позову покликається на те, що він разом зі своєю дружиною ОСОБА_3 прямували з України до Туреччини на відпочинок через м. Стамбул. Під час проходження митного контролю на митному пості «Львів-аеропорт» Львівської митниці, позивача ОСОБА_2 було переведено до спеціально відведеної кімнати для проведення огляду товарів, де було виявлено валютні цінності, а саме готівкові кошти в сумі 5900,00 доларів США, 13100,00 євро та 25400 гривень. Вказав, що валютні цінності, що переміщувалися через митний кордон в своїй сукупності не перевищували 20000 євро. За цим фактом виконуючий обов`язки начальника відділу митного оформлення № 1 митного поста «Львів-аеропорт» Львівської митниці Дунасом Л.Ю. складено протокол про порушення митних правил. Однак, постановою Галицького районного суду м. Львова, провадження по справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 471 МК України закрито. Вказане рішення було залишено в силі рішенням апеляційної інстанції. Повідомив, що через огляд товарів ОСОБА_2 та тривале складання протоколу про порушення митних правил позивач з дружиною не встигли на рейс, та не полетіли на оплачений відпочинок до Туреччини. Внаслідок незаконних дій представників митниці, позивач зазнав душевних страждань, які виразились у його емоційному стресі, негативних емоціях, переживаннях з приводу складання протоколу про адміністративне правопорушенні щодо його дружини та неможливості реалізувати своє право на заздалегідь запланований та оплачений відпочинок.

З врахуванням наведеного, просить позов задоволити.

Ухвалою суду від 07 липня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження за правила спрощеного позовного провадження. /а.с.61/

25 липня 2022 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. /а.с.64-158/.

02 серпня 2022 року від позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяви. /а.с.159-170/.

30 вересня 2022 року від представника позивача ОСОБА_4 надійшла заява про розгляд справи у його відсутності. Позові вимоги підтримує повністю та просить суд позов задоволити.

Представник відповідача ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги заперечив, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного висновку.

Згідно з п. 1 ст. 4, ч. 2 ст.5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи, законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Суд встановив, що згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 , від 17 травня 2008 року, ОСОБА_2 та ОСОБА_5 є чоловіком та дружиною. /а.с.14/

Згідно договору №4125 від 01 жовтня 2021 року, що укладений між ОСОБА_6 та товариством з обмеженою відповідальністю «Дрім Тревел», туроператор зобов`язувався відповідно до бронювання турагента, здійсненого за замовленням, надати комплекс туристичних послуг (туристичний продукт), а турист зобов`язався на умовах цього договору прийняти та оплатити їх. До складу туристичного продукту за цим договором входять послуги відповідно до додатку №1 до цього договору, що є невід`ємною частиною договору. /а.с.23-33/.

Розділом 5 вказаного договору встановлено, що турист зобов`язаний дотримуватись вимог чинного законодавства України, щодо перетину Державного кордону України, а такожприкордонних та митних правил: інших країн, через (до) які (яких) подорожує турист. Правила в`їзду до країни тимчасового перебування містяться у пам`ятці туриста, розміщеній на сайті туроператора. Турагент (туроператор) не несе відповідальність: за рішення (дії) прикордонних, митних, санепідеміологічних та інших офіційних служб/установ (в.т.ч. аеропортів) країн з/до яких подорожує турист, щодо неможливості виїзду/в`їзду туриста з/на територію цих країн. У випадку конфлікту туриста з цими службами і невиконання договору з цієї причини,турист не має права вимагати повернення коштів. Будь-які компенсації туристу (замовнику) не виплачуються. Турист зобов`язаний відшкодувати турагенту витрати, понесені останнім: в зв`язку з такими рішеннями стосовно туриста.

Відповідно до додатку №1 до договору №4125 на туристичне обслуговування, ОСОБА_7 , здійснив бронювання готелю MarisBay 5* в м. Даламан, Туреччина. Позивачем надано до суду й копію ваучеру №4125 від 29.12.2021 р.

В матеріалах справи містяться копії квитків на літак (рейс ТК 0442 (Lvov - Istanbul) 13.10.2021 року;копії квитків на літак (рейс ТК 2564 (Istanbul - Dalaman) 13.10.2021 року; копії посадкових квитків на літак (рейс ТК 044 2 (Lvov - Istanbul) 13.10.2021 року; копії посадкових квитків на літак (рейс ТК 2564 (Istanbul -Dalaman) 13.10.2021 року; /а.с.15-22/

Як вбачається з рахунку №4125 від 06 жовтня 2021 року, ОСОБА_8 було сплачено туристичні послуги за межами України, на суму 104184 грн. Вказане підтверджується й платіжними дорученнями №9209246 від 11 жовтня 2021 року та №9222773 від 12 жовтня 2021 року./а.с.30, 31/.

Згідно протоколу про порушення митних правил, №2009/20900/21, 13.10.2021 року близько 09 години 30 хвилин, громадянин України ОСОБА_2 , прямував з України до Туреччини рейсом НОМЕР_4 «Львів-Стамбул» по приватних справах, через митний пост «Львів-аеропорт» Львівської митниці, обравши формою проходження митного контролю смугу руху спрощеного митного контролю «Зелений коридор». Під час проведення додаткових заходів контролю спільно з працівниками відділу прикордонної служби «Львів» 7 Карпатського загону за інформацією СБУ від 24.09.2021 року, пасажира було переведено до спеціально відведеної кімнати огляду для проведення огляду товарів, де було виявлено валютні цінності, а саме готівкові кошти в сумі 5350 доларів США, 11950 євро та 25400 грн., що підтверджується актом митного огляду № UA209020/2021/001197. Курс валют станом на 13.10.2021 становить 1 євро 30,4265 грн. Курс валют станом на 13.10.2021 становить 1 доларів США 26,349 грн. Загальна вартість вилученої валюти становить 225 698,82 грн. Валюта в кількості 10 000 євро була повернута громадянину України ОСОБА_2 . Як стверджує митний орган, таким чином, ОСОБА_2 порушив встановлений Митним кодексом України порядок проходження митного контролю в зонах (коридорах) спрощеного митного контролю, тобто намагався перемістити валютні цінності з порушенням встановленого порядку визначеного чинним законодавством, чим вчинив правопорушення, передбачене ст.471 МК України. /а.с.36-43/

Постановою Галицького районного суду м. Львова від 16 листопада 2021 року, провадження по справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 471 Митного кодексу України закрито. Вилучені згідно протоколу про порушення митних правил №2009/20900/21 від 13.10.2021 грошові кошти повернуто ОСОБА_2 ./а.с.45-49/.

Постановою Львівського апеляційного суду від 20 грудня 2021 року, вищевказану постанову Галицького районного суду м. Львова залишено без змін. /а.с.50-53/

Постановою Львівського апеляційного суду від 24 червня 2022 року рішення Галицького районного суду м.Львова від 18 травня 2022 року залишено без змін. /а.с.54-59/

Відповідно до відповіді на адвокатський запит, що наданий ТзОВ «Дрім Тревел», згідно наявної інформації, громадянин ОСОБА_2 не скористався послугами на туристичне обслуговування згідно з договором № 4125 від 01.10.2021 року. Також повідомлено, що послуги на туристичне обслугована були повністю оплачені дружиною ОСОБА_2 згідно з рахунком № 4125 від 06.10.2021 року, що підтверджується платіжними дорученнями № 9209246 від 11.10.2021 року та № 9222773 від 12.10.2021 року, а також ваучером № 4125 від 29.12.2021 року.

Сплачені ОСОБА_3 кошти в сумі 104184,00 не було повернуто. Оскільки, відповідно до п. 4.1.2. Договору на туристичне обслуговування № 4125 від 01.10.2021 року «У випадку відмови від виконання цього договору з будь-яких причин, турист зобов`язується відшкодувати туроператору витрати понесені у зв`язку з організацією конкретного туру. В разі ануляції туристом замовлених туристичних послуг з будь-яких причин або неможливості їх одержання внаслідок відмови консульською установою чи іншим повноважним органом держави відвідування у видачі візи туристу чи невидачі документів до початку подорожі консульський збір туристу не повертається, а турист зобов`язується сплати туроператору штрафні санкції. Отже, з огляду на те, що ОСОБА_3 повідомила про неможливість скористатися туристичними послугами в день початку подорожі (13.10.2021 року), то згідно умов договору на туристичне обслуговування, на неї покладається штрафна санкція у розмірі 100% вартості турпродукту, що складає 104184 гривень. /а.с.34-35/

Згідно із ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

За змістом статті 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

За загальними положеннями, наведеними у статті 1166 цього Кодексу, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування або посадовою особою відповідного органу, визначені у статтях 1173, 1174 ЦК України, за змістом яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи посадовою особою відповідного органу при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Статті 1173 і 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, ці норми не заперечують обов`язкової наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у виді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом до суду про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України.

Відповідно до частини другої статті 2, частини першої статті 170 ЦК України учасниками цивільних відносин є: держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду.

Дії (бездіяльність) відповідного органу, внаслідок яких (якої) було завдано шкоди, є основним предметом доказування та, відповідно встановлення у цій справі, оскільки відсутність такого елемента делікту свідчить про відсутність інших складових цієї правової конструкції та про відсутність самого заподіяння шкоди як юридичного факту, внаслідок якого виникають цивільні права та обов`язки (стаття 11 ЦК України).

Право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу передбачено у статті 16 ЦК України.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову - факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. В свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати, чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.

Для визначення предмета позову як способу захисту права чи інтересу важливим є перелік способів захисту цивільного права та інтересу, наведений у статті 16 ЦК України, за змістом якої способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права, припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, тощо. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

З урахуванням цих правових норм правом звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Отже, суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Частиною 4 ст.366 МК України встановлено, що громадянин самостійно обирає відповідний канал ("зелений коридор" або "червоний коридор") для проходження митного контролю за двоканальною системою.

Обрання "зеленого коридору" вважається заявою громадянина про те, що переміщувані ним через митний кордон України товари не підлягають письмовому декларуванню, оподаткуванню митними платежами, не підпадають під встановлені законодавством заборони та/або обмеження щодо ввезення на митну територію України або вивезення за межі цієї території та свідчить про факти, що мають юридичне значення.

Положеннями «Про Порядок декларування валютних цінностей, цінностей, предметів, що переміщуються через митний кордон України громадянами, та оформлення митної декларації» № 2/09-5470-ЕП від 23.11.2001, встановлено, що валютні цінності, цінності, предмети, що переміщуються громадянами через митний кордон України, підлягають усному або письмовому декларуванню.Форма усного декларування застосовується лише при переміщенні громадянами через митний кордон України особистих речей, валютних цінностей, цінностей, товарів, транспортних засобів у порядку й обсягах, що не перевищують норми, установлені законами України й іншими нормативно-правовими актами, та таких, що не потребують дозволів відповідних державних органів на їх переміщення.

При усному декларуванні митна декларація е заповнюється. За бажанням власника або на вимогу посадової особи митного органу декларація оформлюється в обов`язковому порядку.

Пунктом 2.4 встановлено, що письмово декларуються валютні цінності, цінності в кількості та обсягах, що перевищують норми, установлені чинним законодавством.

Згідно пункту 2.6, декларація заповнюється кожним громадянином в 1 примірнику, крім випадків, зазначених у розділі 5 цього Порядку.

Відповідно до частин першої-третьої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Відсутність наслідків у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань не свідчить про те, що позивач не зазнав страждань та приниження, а отже, і не свідчить про те, що моральної шкоди не завдано.

У практиці ЄСПЛ порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей, зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди (наприклад, «Рисовський проти України», № 29979, пункти 86, 89, від 20 жовтня 2011 року, «Антоненков та інші проти України», № 14183/02, пункт 71, від 22 листопада 2005 року).

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені статтями 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Положеннями ч.2 ст.1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:

1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;

2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт;

3) в інших випадках, встановлених законом.

У пункті 2постанови Пленуму «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року Верховний Суд України роз`яснив, що спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, коли право на відшкодування моральної шкоди безпосередньо передбачене нормами Конституції Україниабо випливає з її положень, або закріплене законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди.

Системний аналіз наведених положень закону дає підстави для висновку, що відшкодування матеріальних збитків та/або моральної шкоди можливо лише в разі доведення потерпілою особою факту їх завдання та їх розміру, за умови наявності безпосереднього причинно-наслідкового зв`язку дій винної особи з завданням збитків та/або заподіянням моральної шкоди.

Загальноконституційні засади відносин між державою та громадянином, зокрема щодо відповідальності держави, закріплено в конституційних та цивільно-правових нормах: стаття 56 Конституції України; статті 1173-1176 ЦК України, Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких наведено у частині першій статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Згідно зі статтею 1174 ЦК України обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна.

Відповідно до статей 2, 4 Закону України № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За змістом статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З урахуванням вищевикладених норм законодавства, суд зазначає наступне.

Приписами ст. 366 Митного Кодексу України передбачено, що двоканальна система - це спрощена система митного контролю, яка дає громадянам змогу здійснювати декларування, обираючи один з двох каналів проходу (проїзду транспортними засобами особистого користування) через митний кордон України. Канал, позначений символами зеленого кольору ("зелений коридор"), призначений для декларування шляхом вчинення дій громадянами, які переміщують через митний кордон України товари в обсягах, що не підлягають оподаткуванню митними платежами та не підпадають під встановлені законодавством заборони або обмеження щодо ввезення на митну територію України або вивезення за межі цієї території і не підлягають письмовому декларуванню. Канал, позначений символами червоного кольору ("червоний коридор"), призначений для всіх інших громадян.

Пункт 4 вказаної статті чітко передбачає, що громадянин самостійно обирає відповідний канал ("зелений коридор" або "червоний коридор") для проходження митного контролю за двоканальною системою. Обрання "зеленого коридору" вважається заявою громадянина про те, що переміщувані ним через митний кордон України товари не підлягають письмовому декларуванню, оподаткуванню митними платежами, не підпадають під встановлені законодавством заборони та/або обмеження щодо ввезення на митну територію України або вивезення за межі цієї території та свідчить про факти, що мають юридичне значення. Громадяни, які проходять (проїжджають) через "зелений коридор", звільняються від подання письмової митної декларації. Звільнення від подання письмової митної декларації не означає звільнення від обов`язкового дотримання порядку переміщення товарів через митний кордон України.

Тобто, встановлений порядок не дозволяє здійснювати декларування не самостійно громадянином, а подружжям, родиною чи іншим способом. Митним законодавством передбачена персональна відповідальність громадянина за обрання «зеленого» або «червоного» коридорів для декларування з дотриманням вимог діючого митного законодавства.

Таким чином, кожен із подружжя зобов`язаний був пройти «зеленим» коридором із певною сумою грошових коштів, яка не підлягала для декларування, а потім вирішувати їх зберігання між собою.

Суд звертає увагу на те, що представником позивача не надано рішення інших судів про протиправність дій виконуючого обов`язки начальника відділу митного оформлення №1 митного поста "Львів-аеропорт" Львівської митниці Дунаса Д.Ю., наказів про притягнення його до дисциплінарної відповідальності, як обов`язкового елементу для можливості відшкодування шкоди даним судовим рішенням на користь позивача.

Представник позивача посилався на Закон України № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» і зазначав, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення.

Однак, суд вважає за необхідне зазначити, що дія вищезгаданого закону, як спеціальної норми права, розповсюджується на дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратуру і суд, що вбачається із назви Закону. Митні органи не входять до зазначеного переліку, а відтак застосовуються загальні норми для доведення підстав наявності або відсутності спричиненої шкоди.

Крім цього, надані суду письмові докази на підтвердження підставності позову не можуть вважатися належними та допустимим, оскільки вони складені іноземною мовою, без офіційного перекладу, що позбавляє суд встановити їх зміст /а.с.16-21, 29/. Копія листа ТзОВ «Дрім Травел» про покладення штрафних санкцій на ОСОБА_3 згідно договору, надійшла на електронну адресу представника. Однак, вона не засвідчена в установленому порядку, а тому суд не приймає її до уваги. Інші письмові докази не підтверджують позовні вимоги про стягнення матеріальної та моральної шкоди, а лише засвідчують факт укладення договору на туристичне обслуговування, перерахування грошових коштів за ним.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою у задоволенні позову, судові витрати слід залишити за позивачем.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 13, 76, 81, 258, 259, 263-265, 351-355 ЦПК України, ст.ст.11, 22, 23, 1166, 1167, 1173, 1174, 1176 ЦК України, ст.366 МК України, суд,-

у х в а л и в

У задоволенні позову ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Львівської митниці як відокремленого підрозділу Державної митної служби України (адреса: 79000, м.Львів, вул. Костюшка, 1, ідентифікаційний код 43971343), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: ОСОБА_3 (адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) про відшкодування майнової та моральної шкоди, - відмовити.

Рішення може бути повністю або частково оскаржено в апеляційному порядку учасниками справи, а також особами, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки до Львівського апеляційного суду через Галицький районний суд м. Львова. Апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення виготовлено 10 жовтня 2022 року.

Суддя Романюк В. Ф.