ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5402/22 Справа № 192/1975/21 Суддя у 1-й інстанції - Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2022 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Барильської А.П.

суддів - Деркач Н.М., Куценко Т.Р.,

секретар судового засідання Астатурян А.В.

сторони:

позивач ОСОБА_1

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю Форвард Фінансів

треті особи: приватний нотаріус Бучанського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Олена Василівна; приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Макаренко Анна Сергіївна,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 14 червня 2022 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю ФорвардФінансів про визнання виконавчого напису нотаріусу таким, що не підлягає виконанню,-

В С Т А Н О В И В :

Ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 14 червня 2022 року застосовано до ОСОБА_1 заходи процесуального примусу у виді штрафу за невиконання процесуальних обов`язків в розмірі 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 2481 грн..

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , який діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, ставить питання про скасування ухвали суду.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що оскаржувана ухвала не містить обґрунтованого мотивування застосування до позивача заходів процесуального примусу у виді штрафу, а саме, що позивач недобросовісно виконує процесуальні обов`язки, зловживає правами та створює протиправні перешкоди у здійсненні судочинства; суд першої інстанції не взяв до уваги клопотання представника позивача про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що в провадженні Солонянського районного суду Дніпропетровської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю ФорвардФінансів про визнання виконавчого напису нотаріусу таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою суду віл 12 травня 2022 року була визнана обов`язковою явка позивача в судове засідання у зв`язку з тим, що ухвала суду від 28 лютого 2022 року про витребування доказів не виконана через відсутність приватного нотаріуса за адресою його місця перебування, а для вчинення інших процесуальних дій з метою ефективного розгляду справи, необхідно вислухати думку позивача.

Застосовуючи до позивача захід процесуального примусу у вигляді штрафу у розмірі одного прожиткового мінімуму для працездатних осіб, суд першої інстанції виходив з того, що позивач ухвалою суду був зобов`язаний з`явитися в судове засідання, проте проігнорував вимоги суду.

Однак, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду, з огляду на наступне.

Відповідно п.п. 2, 6 ч. 2 ст. 43 ЦПК України, до обов`язків учасників справи, зокрема, відноситься обов`язок сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи, а також обов`язок виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Згідно ч. 3 ст. 43 ЦПК України, у випадку невиконання учасником справи його обов`язків суд застосовує до такого учасника заходи процесуального примусу, передбачені цим Кодексом.

Згідно з частиною 1 статті 143 ЦПК України, заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених у суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 144 ЦПК України, заходами процесуального примусу є, зокрема, штраф.

Відповідно до пунктів 1-3 частини 1 статті 148 ЦПК України, суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадку невиконання процесуальних обов`язків, зокрема, ухилення від вчинення дій, покладених судом на учасника судового процесу; зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству; неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, або неподання таких доказів без поважних причин.

Згідно ч. 2 ст. 148 ЦПК України, у випадку повторного чи систематичного невиконання процесуальних обов`язків, повторного чи неодноразового зловживання процесуальними правами, повторного чи систематичного неподання витребуваних судом доказів без поважних причин або без їх повідомлення, триваючого невиконання ухвали про забезпечення позову або доказів суд з урахуванням конкретних обставин стягує у дохід державного бюджету з відповідного учасника судового процесу або відповідної іншої особи штраф у сумі від одного до десяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З аналізу наведених норм вбачається, що зловживанням правами можуть бути визнані дії учасника процесу, які формально хоча й передбачені серед його повноважень та прав, однак здійснюються ним не з метою досягнення передбаченого законом процесуального результату, а з метою затягування чи взагалі перешкоджання розгляду справи.

Саме цей критерій є основним для кваліфікації дій особи як зловживання правами.

З аналізу положень ч. 2 ст. 148 ЦПК України вбачається, що накладення штрафу у розмірі від одного до десяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб можливе лише у випадку повторного чи систематичного невиконання процесуальних обов`язків, повторного чи неодноразового зловживання процесуальними правами

Колегія суддів вважає, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження повторного чи систематичного невиконання позивачем процесуальних обов`язків, повторного чи неодноразового зловживання процесуальними правами. При цьому неявку у судове засідання 14.06.2022 року не можна визнати повторним чи систематичним невиконанням позивачем процесуальних обов`язків, повторним чи неодноразовим зловживанням позивачем процесуальними правами.

У зв`язку з чим, доводи апеляційної скарги в цій частині заслуговують на увагу.

У статті 17 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, зловживання правом визначається як діяльність або дії, спрямовані на скасування прав і свобод, визнаних у конвенції, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено нею.

Отже, в Цивільному процесуальному кодексі України наведено невичерпний перелік дій, які залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням правами чи обов`язками. Конкретизовано лише те, що такі дії мають здійснювати протиправне перешкоджання у здійсненні судочинства.

Так, Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (рішення від 02 грудня 2010 у справі "Шульга проти України"). При цьому запобігати неналежній і такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі завдання саме державних органів (рішення від 20 січня 2011 року у справі "Мусієнко проти України").

Поготів, заходи процесуального примусу не можна розглядати як вид відповідальності, а тим паче як покарання, оскільки вони покликані забезпечити виконання правил цивільного судочинства, а не покарати особу. Тобто вони повинні спонукати особу припинити протиправні дії, спрямовані особою на перешкоджання судочинства.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції не звернув увагу на вище вказані обставини та норми закону та дійшов помилкового висновку про застосування до позивача заходів процесуального примусу у вигляді штрафу у розмірі одного прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

За таких обставин колегія суддів вважає, що судом порушено норми процесуального права, та підстави для стягнення штрафу з позивача ОСОБА_1 відсутні, оскільки, дії чи бездіяльність позивача не свідчать, що вони суперечать завданням цивільного судочинства, а обставин, які б вказували на те, що дії позивача, спрямовані на безпідставне затягування та перешкоджання розгляду справи, відсутні.

З урахуванням викладеного колегія суддів не вбачає правових підстав для накладення на позивача в порядку ст. 148 ЦПК України заходу процесуального примусу у вигляді штрафу.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції прийнята з порушенням процесуального права, тому підлягає скасуванню, а апеляційна скарга - задоволенню.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 376,381-384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 14 червня 2022 року - скасувати.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складений 13 жовтня 2022 року.

Головуючий: суддя А.П. Барильська

Судді: Н.М. Деркач

Т.Р. Куценко