Справа № 212/9128/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2022 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючого - судді Дехти Р.В., за участю секретаря судового засідання Зюркевич В.В., порядку ч.2 ст. 247 ЦПК України за відсутності учасників справи та без здійснення фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, розглянувши у судовому засіданні в залі суду, в місті Кривому Розі цивільну справу в порядку загального позовного провадження з викликом сторін за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ВІДДІЛ РЕЄСТРАЦІЇ МІСЦЯ ПРОЖИВАННЯ ГРОМАДЯН ВИКОНАВЧОГО КОМІТЕТУ ПОКРОВСЬКОЇ РАЙОННОЇ У МІСТІ КРИВИЙ РІГ РАДИ про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

11 жовтня 2021 року до Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ВІДДІЛ РЕЄСТРАЦІЇ МІСЦЯ ПРОЖИВАННЯ ГРОМАДЯН ВИКОНАВЧОГО КОМІТЕТУ ПОКРОВСЬКОЇ РАЙОННОЇ У МІСТІ КРИВИЙ РІГ РАДИ про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Позовна заява обґрунтована тим, що позивач є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 , квартира була придбана за його особисті заслуги, він є ветераном та інвалідом війни АТО. Відповідач є колишньою дружиною позивача. За вищезазначеною адресою зареєстровані позивач ОСОБА_1 , відповідач ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - син. Відповідач ОСОБА_2 фактично не проживає в квартирі вже рік, особистих речей в квартирі її не має, також відповідач не сплачує комунальні послуги, а тому позивач просить суд визнати відповідача таким, що втратив право на користування даним житловим приміщенням.

Ухвалою суду від 28 жовтня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд позовної заяви за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 21 жовтня 2022 року підготовче судове засідання закрито, справу призначено до судового розгляду.

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилися, направили на адресу суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримали у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилися, направили на адресу суду клопотання про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги не визнали, вказавши на те, що спірна квартира була придбана позивачем під час шлюбу, а тому є спільною власністю подружжя, тому просили відмовити у задоволенню позову у повному обсязі.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, направив на адресу суду пояснення в яких просив справу розглянути у їх відсутності, рішення винести згідно чинного законодавства.

За відсутності учасників справи у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно ст.ст.15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Позивач в своїй позовній заяві зазначає, що він є квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яку він придбав за особисті заслуги, оскільки є ветераном та інвалідом війни АТО. Відповідач зареєстрована в його квартирі, однак більше року в ній не проживає, не сплачує кошти за комунальні послуги, її особисті речі в квартирі відсутні. Позивачем також подано до суду позовну заяву про розірвання шлюбу.

Відповідно до частини першої статті 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до частини першої статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Стаття 391 Цивільного кодексу України регламентує, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Усунення перешкод власник може вимагати навіть тоді, коли ці перешкоди не пов`язані з позбавленням його володінням майном.

Згідно із частини першої статті 383 Цивільного кодексу України та статтею 150 Житлового кодексу УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

За змістом частини другої статті 386 Цивільного кодексу України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

У статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, № 4, №7 та № 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, серед іншого і визнання права власності.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Судом встановлено, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 була придбана та зареєстрована на ім`я позивача 04 вересня 2021 року, що підтверджується копією договору купівлі-продажу, який посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Вакуліч О.С. та зареєстровано в реєстрі за №556.

Згідно довідки № 56 від 18.08.2021 року, виданої КОМДІС, в квартирі АДРЕСА_2 зареєстровані позивач ОСОБА_1 , відповідач ОСОБА_2 та син ОСОБА_3 ..

Як вбачається з матеріалів справи, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 24 квітня 2015 року, який розірвано заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 січня 2022 року (справа № 212/7412/21), отже квартира була придбана подружжям у шлюбі, тобто є спільною сумісною власністю подружжя.

Позивачем та її відповідачкою не надано суду доказів існування рішення суду, яке набрало законної сили про поділ майна подружжя, відповідно до якого вказана квартира визнана особистою власністю позивача чи йому виділено вказану квартиру та визнано за ним право власності на цю квартиру з одночасним припиненням права спільної сумісної власності на зазначений об`єкт. Також позивачем не надано суду доказів того, що квартира була придбана ним за особисті кошти і не в інтересах сім`ї.

Отже, відповідач на цей час є співвласником квартири за адресою: АДРЕСА_1 , а отже за вказаних позивачем обставин, не може бути визнана такою, що втратила право користування цією квартирою.

Суд не приймає до уваги долучений позивачем до матеріалів справи АКТ про не проживання відповідача, оскільки він не містить дати та підписи ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ніким не посвідчені.

Доводи позивача про те, що у договорі купівлі-продажу нерухомого майна від 04 вересня 2021 року покупцем зазначений лише позивача та реєстрація права власності здійснена лише на нього також судом оцінюються критично з огляду на те, що факт реєстрації нерухомого майна, придбаного у період шлюбу, на ім`я одного з подружжя не означає, що воно належить лише особі, на ім`я якої зареєстроване. Таке майно є спільною сумісною власністю подружжя (правова позиція Верховного Суду, викладена у постанові від 1 квітня 2020 року у справі № 462/518/18).

Відповідно до статті 41 Конституції України та частини першої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За умовами частини третьої статті 12, частини першої статті 13 ЦПК України обов`язок доказування покладається на сторони у справі.

Згідно з вимогами статей 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до частин 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частини першої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи встановлені судом обставини, суд вважає що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

За приписами статті 141 ЦПК України судовий збір, у випадку відмови у позові, покладається на позивача.

Керуючись статтями 2, 10, 12, 13, 76-81, 89, 258, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ВІДДІЛ РЕЄСТРАЦІЇ МІСЦЯ ПРОЖИВАННЯ ГРОМАДЯН ВИКОНАВЧОГО КОМІТЕТУ ПОКРОВСЬКОЇ РАЙОННОЇ У МІСТІ КРИВИЙ РІГ РАДИ про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського Апеляційного протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення, учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 24 жовтня 2022 року.

Суддя: Р. В. Дехта