Справа № 443/643/21 Головуючий у 1 інстанції: Павлів А.І.
Провадження № 22-ц/811/1313/22 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2022 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Копняк С.М.,

суддів: Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

секретар судового засідання - Матяш С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 , на рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 03 травня 2022 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування Жидачівської міської ради про позбавлення батьківських прав,

В С Т А Н О В И В:

в квітні 2021 року ОСОБА_1 звернулася в суд з вказаним позовом, в якому просила позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позову зазначала, що від спільного проживання з ОСОБА_2 у них народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Жидачівського районного суду від 04.01.2019 року шлюб між ними розірвано. Донька постійно проживає з нею і перебуває на її повному утриманні та вихованні. Відповідач не цікавиться донькою, не відвідує її, не має бажання бачити її, не цікавить її здоров`ям, розвитком та навчанням. Матеріальної допомоги на утримання дитини відповідач ніколи не надавав. Станом на 01.04.2021 року заборгованість по аліментах з відповідача становить 70 800,00 грн. Донька фактично не знає свого батька, який ніколи не приймав участі у її вихованні і надалі ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Рішенням Жидачівського районного суду Львівської області від 03 травня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач ОСОБА_1 оскаржила таке в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу.

Апеляційна скарга мотивована тим, що в результаті порушення судом норм процесуального права суд прийняв рішення, що не відповідає приписам процесуального права та фактичним обставинам справи.

Так, суд не надав належної оцінки наступним обставинам.

Відповідач ОСОБА_2 фактично ніколи не цікавився дитиною, не брав участі у її вихованні, не сплачував аліменти впродовж 4 років, в результаті чого виникла заборгованість більше 90 000,00 грн. Сплата цього боргу відбулася лише після подання позивачем позовної заяви про позбавлення батьківських прав. При цьому, саме подання позову було підставою оплати боргу зі сплати аліментів, а не свідоме бажання участі у реалізації батьківських прав та виконанні обов`язків. Факти будь-яких активних дій для відновлення сімейних зв`язків із дитиною впродовж 4 років з моменту створення нової сім`ї відповідач не вжив. Жодної заінтересованості в участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, зацікавленості у сімейних зв`язках із нею у відповідача не було. На жодне засідання Служби у справах дітей Жидачівської міської ради Львівської області при вирішенні питання доцільності позбавлення батьківських прав відповідача, як і в судові засідання у даній справі, ОСОБА_2 не з`явився. На думку апелянта, вже сам факт ігнорування ОСОБА_2 розгляду таких важливих для збереження сімейних зв`язків між дитиною та батьком питань, свідчить про небажання збереження зв`язку із їх спільною донькою. Крім того, незважаючи на наявність рішення Служби у справах дітей Жидачівської міської ради від 12 липня 2021 року № 160, яким ОСОБА_2 визначено час для зустрічей із донькою, останній маючи можливість від цієї дати і до дати подання позову до суду більше 30 разів для реалізації свого права на спілкування з дитиною, жодного разу його не використав, не прийшов до дитини для її відвідування. Вказане вкотре спростовує помилковість висновку суду про відсутність ухилення від виконання батьківських обов`язків. Про факти негативного впливу на самоусвідомлення дитини, її моральні цінності, духовний розвиток свідчать також використання під час спілкування з дитиною образливих слів в сторону позивача, а також в сторону власної доньки. Про власну негативно спрямовану поведінку для втрати зв`язку з дитиною свідчить також прохання відповідача до доньки кликати його не батьком, а «вуйком». Зазначена ініціатива самого відповідача стверджує про нівелювання батьківських прав, фактичне невизнання дитини як такої. Про незаінтересованість батька питанням фізичного та духовного розвитку дитини, її навчання, лікування свідчать наявні в матеріалах справи довідки та письмові пояснення. Надані відповідачем докази на спростування заявлених позовних вимог, на думку апелянта не повинні братися судом до уваги, оскільки такі є долучені судом з порушенням закону, зокрема після спливу 8 місяців з моменту відкриття провадження у справі та після закриття підготовчого провадження. Таке суперечить приписам частин 1, 3 , 8 статті 83 ЦПК України. Крім того, долучені докази містять ряд порушень.

Просить рішення Залізничного районного суду м. Львова від 10 травня 2022 року скасувати, та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив, що згідно з частиною третьою статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду судового рішення суду першої інстанції.

Учасники справи, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися.

Зважаючи на вимоги частини другої статті 372 ЦПК України, якою передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а також на те, що рішення про виклик учасників справи в судове засідання суду апеляційної інстанції для надання пояснень не приймалось, колегія суддів приходить до висновку про можливість розгляду справи у їх відсутності.

Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з такого.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що сторони у справі є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження від 08 жовтня 2013 року (а.с.11).

Рішенням Жидачівського районного суду Львівської області від 04 січня 2019 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 09 листопада 2013 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Жидачівського районного управління юстиції у Львівській області, актовий запис № 68, розірвано (а.с.9-10).

Відповідно до будинкової книги, у квартирі АДРЕСА_1 проживають та зареєстровані: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 (а.с.12-13).

Згідно з довідкою Жидачівського закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів №1 від 09 квітня 2021 року, ОСОБА_3 навчається у даному навчальному закладі. Мама постійно піклується про дочку, цікавиться навчанням, вихованням та шкільним життям дитини. Батько ОСОБА_2 жодного разу не відвідував шкільний заклад, не спілкувався з керівником та вчителями, які навчають його дочку. Ніяких контактів школа з батьком не має (а.с.14).

З довідки Жидачівського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Львів) № 197 від 13 квітня 2021 року, розрахунків заборгованості по аліментах від 01 вересня 2021 року, 10 лютого 2022 року та повідомлень Жидачівського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Львів) від 01 вересня 2021 року вбачається, що ОСОБА_2 станом на 01 квітня 2021 року має заборгованість зі сплати аліментів за виконавчим листом № 443/604/18, виданим Жидачівським районним судом Львівської області в сумі 70 800 грн. Станом на 01 вересня 2021 року заборгованість ОСОБА_2 по сплаті аліментів становить 86 103,75 грн. Відомості про ОСОБА_2 внесено до Єдиного реєстру боржників (а.с.15, 50, 51-54, 99-100).

Станом на 10 лютого 2022 року ОСОБА_2 сплачено заборгованість у сумі 90 090, 10 грн. Передоплата зі сплати ним аліментів становить 64, 14 грн.

Рішенням Виконавчого комітету Жидачівської міської ради Львівської області № 160 від 12 липня 2021 року визначено спосіб участі ОСОБА_2 у вихованні малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка проживає спільно з матір`ю і встановлено порядок побачення наступним чином: щотижня в понеділок та четвер з 16.00 до 18.00 години з правом забирання дитини на прогулянку та з обов`язковим поверненням її до постійного місця проживання; перший місяць зустрічі проводити у присутності матері, в подальшому без присутності матері із обов`язковим урахуванням стану здоров`я, бажання дитини, її інтересів та потреб (а.с.55).

Висновком органу опіки та піклування Жидачівської міської ради №4509 від 25 жовтня 2021 року визначено за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.65-68).

Рішенням Виконавчого комітету Жидачівської міської ради Львівської області № 256 від 28 жовтня 2021 року затверджено зазначений вище висновок органу опіки та піклування Жидачівської міської ради № 4509 від 25 жовтня 2021 року (а.с.64).

З характеристики ОСОБА_2 вбачається, що за період перебування на посаді водія у ТОВ «Альфа Тіда» останній зарекомендував себе позитивно, ділові якості проявив на найвищому рівні, спокійний, врівноважений, жодної скарги від клієнтів певної сфери обслуговування не надходило. В колективі користується повагою та авторитетом (а.с.70).

Згідно з письмовими поясненнями психолога ОСОБА_6 , малолітня ОСОБА_3 виявляє страх до вуйка ОСОБА_7 , який є її біологічним батьком. Вона його боїться (а.с.73).

Відповідно до довідки Амбулаторії загальної практики-сімейної медицини, на прийом до сімейного лікаря ОСОБА_3 приходила тільки з мамою. Сімейний лікар не знайомий з батьком дитини (а.с.74).

З письмових пояснень практичного психолога вбачається, що ОСОБА_8 приходив до школи з метою побачення з дочкою, але дочка не захотіла з ним зустрітися (а.с.84-85).

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (частина третя статті 51 Конституції України).

За частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України (далі СК України) дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Дитина є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів, оскільки на її долю випадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь - якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він:

1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування;

2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти;

3) жорстоко поводяться з дитиною;

4) є хронічними алкоголіками або наркоманами;

5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва;

6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 травня 2018 року у справі №553/2563/15-ц (провадження № 61-12305св18) зроблено висновок по застосуванню пункту 2 частини першої статті 164 СК України і вказано, що «ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками».

Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 23 січня 2020 року в справі № 755/3644/19, від 23 червня 2021 року в справі №953/17837/19.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 червня 2021 року у справі №643/7876/18 (провадження № 61-18535св20) зазначено, що «позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті споріднення з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.

Аналізуючи дії відповідача по відношенню до малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме: відвідання школи, у якій навчається дитина, з метою побачення з нею, звернення до уповноваженого органу з метою визначення способу участі у вихованні дитини, повне погашення заборгованості по аліментах, можна дійти до висновку, що такі свідчать про спрямованість цих дій на побачення зі своєю донькою, налагодження спілкування з нею та бажання приймати участь у її вихованні. При цьому сам факт недостатньої активності відповідача у захисті свого права на вільне спілкування з донькою, а також ставлення самої дитини до батька (страх до нього, відсутність приязного відношення тощо) не можуть слугувати підставою для позбавлення його батьківських прав.

Ураховуючи викладене, суд першої інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів дійшов правильного висновку про те, що позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведена.

У частині шостій статті 19 СК України встановлено, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Місцевий суд обґрунтовано не взяв до уваги висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , оскільки встановив, що такий не містить в собі відомостей щодо наявності виключних обставин, підтверджених відповідними доказами, які б свідчили про свідоме нехтування ОСОБА_2 своїми обов`язками, та які б були законною підставою для застосування такого крайнього заходу впливу, як позбавлення його батьківських прав.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Таким чином, встановивши відсутність свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, зокрема те, що останній не втратив бажання налагодити спілкування з дитиною, продовжує вважати себе її батьком та бажає брати участь у її вихованні, заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно малолітньої доньки, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що все це свідчить про його інтерес до дитини і підстави, передбачені частиною першою статті 164 СК України для позбавлення відповідача батьківських прав, відсутні.

З урахуванням якнайкращих інтересів дитини, бажання відповідача брати участь у вихованні та спілкуванні з дитиною та з огляду на відсутність виключних підстав для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову.

В контексті зазначеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.).

Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Пунктом 1 частини першої статті 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дотримавшись норм матеріального та процесуального права, повно і всебічно з`ясувавши всі дійсні обставини спору сторін, вирішив дану справу згідно із законом і підстави для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, відсутні. Враховуючи викладене, оскаржуване рішення слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Відповідно до статті 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначаються, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки, колегія суддів прийшла до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 141 ЦПК України підстав вирішення питання нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, відсутні.

Відповідно до частини п`ятої статті 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 382 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 03 травня 2022 року,залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 08 вересня 2022 року.

Головуючий С.М. Копняк

Судді: С.М. Бойко

А.В. Ніткевич