ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2022 року

м. Хмельницький

Справа № 676/4401/21

Провадження № 22-ц/4820/1153/22

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Гринчука Р.С., Костенка А.М., Спірідонової Т.В.,

секретар судового засідання Дубова М.В.,

з участю представника апелянта,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 03 травня 2022 року, суддя Шевцова Л.М., у справі за позовом ОСОБА_1 до Благодійної організації «Благодійний фонд «Хало Траст Україна» про нарахування та стягнення середнього заробітку,

встановив:

В липні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Благодійної організації «Благодійний фонд «Хало Траст Україна», про нарахування та стягнення середнього заробітку.

В обґрунтування позову вказав, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 12.12.2018 року задоволено його позов до БО «Благодійний Фонд «Хало Траст Україна», поновлено на роботі та стягнено середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01.06.2017 року по 06.06.2018 року в розмірі 167868,03 грн., яке набрало законної сили. Постановою приватного виконавця від 29.08.2018 року було закінчено виконавче провадження по примусовому виконанню вказаного рішення суду, у зв`язку з його фактичним виконанням. Хоча до цього часу його не звільнено з посади керівника групи гуманітарного розмінування Благодійної організації, однак середній заробіток з 06.06.2018 року відповідач йому не сплачує.

Рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 03.05.2022 року в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд виходив з того, що трудові відносини між ОСОБА_1 та Благодійною організацією «Благодійний фонд «Хало Траст Україна», було припинено 31.12.2017 року, оскільки закінчився строк трудового договору, укладеного між сторонами. При цьому, своє звільнення з посади ОСОБА_1 не оскаржував, на роботі його поновлено не було, роботу в Благодійній організації не виконував, тому відсутні підстави для нарахування та виплати ОСОБА_1 середнього заробітку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування скарги зазначив, що суд неправильно встановив обставини справи, оскільки його не було звільнено з посади керівника групи гуманітарного розмінування, трудову книжку йому досі не повернуто, у зв`язку із чим суд дійшов хибних висновків про відмову в задоволенні позову.

У відзиві на апеляційну скаргу БО «Благодійний фонд «Хало Траст Україна» зазначила, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, трудові відносини з ОСОБА_1 припинено 31.12.2017 року у зв`язку із закінченням строку трудового договору. Після звільнення з роботи апелянт свої трудові обов`язки не виконував на роботі не з`являвся. ОСОБА_1 не було належними доказами підтверджено факт продовження контракту, відтак твердження останнього щодо продовження дії трудового договору є необґрунтованим. В той же час, підприємством видано наказ №295к від 07.06.2018 року, в якому зазначено, що позивача поновлено на роботі у період з 01.06.2017 року по 31.12.2017 року, тобто до дати закінчення дії трудового договору, видання іншого наказу про звільнення позивача з 31.12.2017 року законодавство не вимагає. ОСОБА_1 з 31.12.2017 року був звільнений з роботи, а не увільнений від виконання трудових обов`язків, у зв`язку з чим посилання апелянта на судову практику про стягнення середнього заробітку не стосується фактичних обставин справи.

В судовому засіданні представник апелянта підтримала доводи апеляційної скарги. При цьому зауважила, що розрахунок середнього заробітку в позовній заяві було помилково розраховано з урахуванням середньоденного заробітку позивача в розмірі 725,78 грн., тоді як правильним буде розрахунок середнього заробітку виходячи з розміру середньоденного заробітку 663,51 грн., як встановлено рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 06.06.2018 року у справі №761/24427/17.

Представник відповідача в суд не з`явився, про судове засідання був повідомлений належним чином, заяв щодо відкладення розгляду справи до суду не подав.

Заслухавши пояснення учасника справи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Встановлено, що 23.01.2017 року між ОСОБА_1 та Благодійною організацією «Благодійний фонд «Хало Траст Україна» було укладено трудовий договір №67/66 строком дії до 31.12.2017 року. Наказом № 67-к від 13.01.2017 року ОСОБА_1 було прийнято на роботу на посаду керівника групи гуманітарного розмінування з 23.01.2017 року до 31.12.2017 року.

26.05.2017 року на ім`я ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_5 видано припис №132 про необхідність вибуття в розпорядження командира військової частини для вирішення питання щодо проходження військової служби за контрактом до 29.05.2017 року.

На підставі отриманого припису, 26.05.2017 року ОСОБА_1 подав заяву голові правління БО «Благодійний фонд «Хало Траст Україна» про звільнення його від виконання обов`язків на посаді керівника групи гуманітарного розмінування зі збереженням займаної посади та середньої заробітної плати відповідно до статті 119 КЗпП України.

Наказом №11 к/у (розпорядження) про припинення трудового договору (контракту) від 06.06.2017 року ОСОБА_1 , на підставі пункту 3 частини першої статті 36 КЗпП України звільнено з посади керівника групи гуманітарного розмінування з 01.06.2017 року.

06.06.2017 року між ОСОБА_1 та Міністерством оборони в особі військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_6 оперативного командування «ІНФОРМАЦІЯ_1» Сухопутних військ Збройних Сил України полковника ОСОБА_2 укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах рядового складу. Відповідно до пункту 3 Контракту він є строковим та укладається відповідно до строків встановлених законодавством, за погодженням сторін на три роки, тобто до 06.06.2020 року.

Наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 від 31.05.2020 року №16-РС, відповідно до ст.ст. 19, 23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», укладено контракт про проходження військової служби у Збройних силах України, строком на 1 рік, з 06.06.2020 року по 06.06.2021 року.

06.06.2020 року укладено контракт між ОСОБА_1 та ІНФОРМАЦІЯ_3 оперативного командування «ІНФОРМАЦІЯ_1» сухопутних військ Збройних сил України, терміном на 1 рік, до 06.06.2021 року.

06.06.2021 року між ІНФОРМАЦІЯ_4 оперативного командування «ІНФОРМАЦІЯ_1» Сухопутних військ Збройних Сил України та ОСОБА_1 укладено контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України на посадах сержантського складу, терміном на 1 рік, до 06.06.2022 року.

Рішенням Шевченківського районного суду від 12.12.2018 року, залишеним без змін постановою Верховного Суду від 25.03.2020 року у справі №761/24427/17-ц, поновлено ОСОБА_1 на роботі на посаді керівника групи гуманітарного розмінування Благодійної організації «Благодійний Фонд «Хало Траст Україна» з 01.06.2017 року, стягнуто з Благодійної організації «Благодійний Фонд «Хало Траст Україна» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01.06.2017 року по 06.06.2018 року в розмірі 167868 грн. 03 коп. без врахування відповідних податків й інших обов`язкових платежів (а.с. 26-30).

На виконання рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 06.06.2018 року, Благодійна організація видала наказ № 295к про скасування наказу № 11к/у від 06.06.2017 року про звільнення ОСОБА_1 із займаної посади та поновлення його на роботі, на посаді керівника групи з 01.06.2017 по 31.12.2017 року та виплачено позивачу середній заробіток.

Згідно з абзацами 4-6 статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» №3543-XII, мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно - рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Демобілізація - комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу.

Відповідно до абзацу четвертого статті 1 Закону №3543-XII завданням мобілізації є, зокрема, здійснення комплексу заходів, спрямованих на переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу.

Аналіз змісту визначених статтею 1 Закону №3543-XII понять мобілізації, демобілізації та особливого періоду дає підстави для висновку про те, що закінчення особливого періоду пов`язане із прийняттям Президентом України рішення про порядок і терміни проведення демобілізації як комплексу дій, направлених на усунення наслідків мобілізації. Це безпосередньо випливає із визначеного законом поняття демобілізації, як комплексу заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України.

Настання особливого періоду законодавець пов`язує із моментом оголошення рішення про мобілізацію (загальну чи часткову) або з моментом введення в державі воєнного стану, які є самостійними підставами виникнення та існування особливого періоду, а закінчення особливого періоду пов`язує із закінченням мобілізації або припиненням воєнного часу і частково періоду після закінчення воєнних дій. Період мобілізації закінчується прийняттям Президентом України окремого рішення про демобілізацію. Помилковим є ототожнення рішення про строк проведення мобілізації (призову) громадян на військову службу із періодом мобілізації, вжитим у статті 1 Закону №3543-XII.

Видані протягом 2014-2015 років Укази Президента України «Про часткову мобілізацію» встановлюють саме строки проведення мобілізації (призову) громадян на військову службу, а не період мобілізації у розумінні Закону №3543-XII.

Відповідно, закінчення встановлених Указами Президента України «Про часткову мобілізацію» строків призову громадян на військову службу не тягне за собою закінчення чи переривання періоду мобілізації і, як наслідок, закінчення дії особливого періоду.

Такий висновок відповідає правовій позиції, викладеній, зокрема, у постанові Верховного Суду від 24.11.2020 року, у справі №808/4110/17.

Зазначене свідчить про те, що станом на момент виникнення спірних правовідносин у цій справі в Україні діяв особливий період.

Як вбачається з матеріалів та обставин справи спір стосується правового регулювання припинення трудового договору у зв`язку із закінченням строку його дії з урахуванням гарантій для військовослужбовців, що передбачені трудовим законодавством.

Відповідно до частин першої та третьої статті 21 КЗпП України трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

За змістом статті 23 КЗпП України трудовий договір може бути: на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Підставами припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 і 3 частини першої статті 23 КЗпП України), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не поставила вимогу про їх припинення (пункт 2 частини першої статті 36 КЗпП України).

Згідно з частиною шостою статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) одним із видів військової служби є військова служба за контрактом осіб рядового складу та осіб сержантського і старшинського складу.

Частиною другою статті 21 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що Громадяни України для виконання обов`язків, пов`язаних із взяттям на військовий облік, призовом або прийняттям на військову службу, а також особи, які направляються районними (міськими) військовими комісаріатами на медичний огляд (медичне обстеження в амбулаторних чи стаціонарних умовах), лікування, звільняються від роботи на час, необхідний для виконання зазначених обов`язків та перебування в лікувальному закладі охорони здоров`я, із збереженням за ними місця роботи, займаної посади і середньої заробітної плати.

Частиною другою статті 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що громадяни України, призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, користуються гарантіями, передбаченими частинами третьою та четвертою статті 119 Кодексу законів про працю України, а також частиною першою статті 51, частиною п`ятою статті 53, частиною третьою статті 57, частиною п`ятою статті 61 Закону України «Про освіту».

Відповідно до частини третьої статті 119 КЗпП України (у редакції, чинній на час укладення контракту про проходження військової служби та звільнення позивача з роботи) за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Таким чином, законодавцем запроваджено норми щодо соціального захисту громадян України, які проходять військову службу під час особливого періоду, не лише за призовом під час мобілізації, на особливий період, а й прийнятих на військову службу за контрактом, а також призваних на строкову військову службу у зазначений період.

Проаналізувавши наведені докази та норми матеріального права, колегія суддів доходить висновку, що чинне законодавство не передбачає можливості розірвання трудових відносин з працівником, який уклав контракт про проходження військової служби. Припинення трудового договору на підставі пункту 2 статті 36 КЗпП України у зв`язку із закінченням строку трудового договору з працівником, який уклав контракт про проходження військової служби, можливе тільки після закінчення проходження військової служби (постанова Верховного Суду від 25.07.2018 року у справі №761/33202/16-ц).

Відповідно до ч. 2 ст. 47 КЗпП України у разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов`язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника.

Таким чином, трудове законодавство не передбачає випадків можливості звільнення працівника без прийняття відповідного наказу про таке звільнення та вручення працівникові його копії.

В той же час, відповідач не надав доказів звільнення позивача за закінченням строку договору, 31.12.2017 року. Зокрема, не було прийнято наказу про звільнення ОСОБА_1 , відсутні також докази видачі працівникові трудової книжки з відповідним записом про припинення трудового договору у зв`язку із закінченням його строку.

Посилання Фонду на те, що трудова книжка була видана ОСОБА_1 у зв`язку зі звільненням, що підтверджується наданням її фотокопії до суду безпосередньо позивачем, не спростовує обставин щодо відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження цієї обставини. Сам по собі факт перебування у ОСОБА_1 фотокопій трудової книжки не спростовує тієї обставини, що на підтвердження доказів видачі трудової книжки БО «Благодійний Фонд «Хало Траст Україна» ОСОБА_1 відповідач не надав суду жодних доказів, пояснивши, що такі дані було втрачено.

На підтвердження обставин щодо продовження дії трудового договору між сторонами після закінчення встановленого у ньому строку, 31.12.2017 року, свідчить також і той факт, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 06.06.2018 року, яке залишено без змін постановою Верхового Суду від 25.03.2020 року, з БО «БФ Хало Траст Україна» на користь ОСОБА_1 стягнуто 167859,03 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за період з 01.06.2017 року по 06.06.2018 року. Таким чином, судами було встановлено факт існування між сторонами трудових відносин і після закінчення строку дії трудового договору, 31.12.2017 року, що стало правовою підставою для стягнення на користь працівника відповідної грошової компенсації за неправомірне звільнення з роботи та невиплату за відповідний період, (після 31.12.2017 року), заробітної плати.

Як вбачається зі змісту довідки БО «БФ Хало Траст Україна», середньоденний заробіток ОСОБА_1 становить 725,18 грн. В той же час, рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 06.06.2018 року, яке набрало законної сили, розмір середньоденного заробітку позивача був визначений в сумі 663,51 грн., що в суді апеляційної інстанції підтвердила представник ОСОБА_1 .

Відтак, з урахуванням встановлених вище обставин, згідно з наведеним позивачем розрахунком, який відповідачем спростовано не було, за період з 06.06.2018 року по 06.06.2021 року відповідачем за 753 робочих дні позивачу не виплачено 499623,03 грн. середнього заробітку: (663,51х753=499623,03).

Стосовно іншої позовної вимоги щодо зобов`язання відповідача нараховувати та виплачувати ОСОБА_1 середній заробіток до дня звільнення з військової служби у Збройних силах України, колегія суддів зазначає, що дана вимога до задоволення не підлягає, оскільки захисту підлягає саме порушене право, а не право, яке може бути порушене в майбутньому.

За встановлених обставин, з урахуванням неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування судом норм матеріального права, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного судового рішення з ухваленням нового про часткове задоволення позову.

Оскільки ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору в судах усіх інстанцій в силу закону, тому, з урахуванням вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України, судовий збір в сумі 12490,53 грн. підлягає стягненню в дохід держави з БФ «БФ Хало Траст Україна», пропорційно до розміру задоволених позовних вимог: 499623,03 грн. х 100% : 546512,34 грн. = 91,42 % х 5465,12 грн. : 100% = 4996,21 грн.; 8197,68 грн. х 91,42% : 100% = 7494,32 грн. + 4996,21 грн. = 12490,53 грн.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Кам`янець - Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 03 травня 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Благодійної організації «Благодійний Фонд «Хало Траст Україна» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за період з 06.06.2018 року по 06.06.2021 рокув розмірі 499623 грн. 03 коп., з яких підлягають відрахування податки та інші обов`язкові платежі.

В решті позову відмовити.

Стягнути з Благодійної організації «Благодійний Фонд «Хало Траст Україна» в дохід держави 12490 грн. 53 коп. судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 20 липня 2022 року.

Судді: Р.С. Гринчук

А.М. Костенко

Т.В. Спірідонова