Справа № 289/418/22
УХВАЛА

Іменем України

"04" квітня 2022 р. м.Житомир

Суддя Корольовського районного суду м. Житомира Адамович О.Й., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс», треті особи, які не заявляють самостійних вимог: приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Олена Василівна, приватний виконавець виконавчого округу Житомирської області Лужинецький Павло Вікторович про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Радомишльського районного суду Житомирської області з позовом, в якому просить визнати виконавчий напис, вчинений 21.05.2021 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оленою Василівною, зареєстрований в реєстрі за №31222, таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Радомишльського районного суду Житомирської області від 18.02.2022 р. матеріали цивільної справи №289/418/22 передано за підсудністю на розгляд до Корольовського районного суду м. Житомира.

Перевіряючи матеріали позовної заяви на дотримання вимог статей 26-30 ЦПК України, суд дійшов висновку, що справа підлягає направленню за підсудністю до Радомишльського районного суду Житомирської області з огляду на наступне.

Як встановлено зі змісту ухвали Радомишльського районного суду Житомирської області від 18.02.2022 р. правовою підставою для передачі справи за підсудністю на розгляд до Корольовського районного суду м. Житомира слугувало встановлення факту, що жодних виконавчих дій в межах виконавчого провадження щодо примусового виконання виконавчого напису №31222 від 21.05.2021 р. на території Радомишльського районного суду Житомирської області приватним виконавцем не здійснюється, спірний виконавчий напис нотаріуса виконується на території Корольовського району м. Житомира, а тому в силу положень ч. 12 ст. 28 ЦПК України вказана справа підсудна Корольовському районному суду м. Житомира.

Зокрема в ухвалі зазначалося, що виконавче провадження перебуває на виконанні приватного виконавця Лужинецького П.В., що знаходиться за адресою: бульвар Новий, 5, м. Житомир, тобто на території Корольовського району м. Житомира.

Однак, місцезнаходження приватного виконавця виконавчого округу Житомирської області Лужинецького Павла Вікторовича на території Корольовського району м. Житомира, не вказує на підсудність справи Корольовському районному суду м. Житомира.

Згідно положень п. 3 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: 3) виконавчих написів нотаріусів.

За змістом ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження», яка має назву «Місце виконання рішення», виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

Отже, законодавець пов`язує місце виконання рішення не з місцем знаходження кабінету/офісу приватного виконавця, а з місцем вчинення виконавчих дій.

Визначення змісту категорії місця виконання рішення наведене у статті 24 Закону України «Про виконавче провадження». За правилами частин першої та другої наведеної статті виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу. Приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника-фізичної особи, за місцезнаходженням боржника-юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

Верховний Суд у постанові від 29 жовтня 2020 року у справі № 263/14171/19 зауважив, що «Виходячи зі змісту статті 24 Закону України «Про виконавче провадження», що місцем виконання судового рішення є місце провадження виконавчих дій з його примусового виконання. Такі виконавчі дії провадяться за місцем проживання боржника, місцем його перебування, роботи або за місцем знаходження його майна. Отже, місце виконання рішення та місце прийняття до виконання виконавчих документів уповноваженим виконавцем можуть не співпадати та є відмінними правовими категоріями.

За наведених обставин доводи касаційної скарги, що місце проведення виконавчих дій та місце виконання рішення не є тотожними поняттями, тому належною підсудністю позову особи є суд за місцем виконання виконавчого напису у відповідному виконавчому окрузі, у якому відкрито виконавче провадження, Верховний Суд визнає помилковим тлумаченням вимог статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» та частини дванадцятої статті 28 ЦПК України.

Із матеріалів справи вбачається, що 03.08.2021 року приватним виконавцем Лужинецьким П. В., виконавчим округом якого є Житомирська область (в т.ч. місце проживання позивача), було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження відносно боржника ОСОБА_1 , який згідно постанови проживає за адресою: АДРЕСА_1 . В позовній заяві також зазначена дана адреса проживання позивача.

Таким чином, місцем вчинення виконавчих дій є місце проживання боржника ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , що відповідає правовому висновку Верховного Суду у постанові від 29 жовтня 2020 року у справі № 263/14171/19.

Також в ухвалі суду вказано, що ОСОБА_1 працює та отримує дохід від АТ «Житомиробленерго» м. Житомир, куди приватним виконавцем Лужинецьким П.В. було направлено постанову від 13.09.2021 року, тобто постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.

З матеріалів справи вбачається, що 13.09.2021 року приватним виконавцем Лужинецьким П. В., виконавчим округом якого є Житомирська область (в т.ч. місце проживання позивача), було винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи відносно боржника ОСОБА_1 , який згідно постанови проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Також у вказаній постанові зазначено, що боржник ОСОБА_1 отримує дохід від АТ «Житомиробленерго», за адресою: Житомирська область, м. Житомир.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні докази, що АТ «Житомиробленерго» знаходиться на території Корольовського району м. Житомира, а також відсутні відомості, що місцем роботи боржника ОСОБА_1 є АТ «Житомиробленерго» і що з його заробітної плати стягуються кошти.

При цьому, в матеріалах справи відсутні будь-які інші постанови приватного виконавця із зазначенням нерухомого майна, органів і установ, їх адреси у Корольовському районі м. Житомира, щодо яких виконавцем вчиняються виконавчі дії, що унеможливлює належне визначення судом питання про вчинення відповідних виконавчих дій на території саме Корольовського району м.Житомира, тобто чи знаходяться на території Корольовського району м. Житомира відповідні органи або установи, та чи наявне на території Корольовського району м.Житомира майно боржника, відносно якого приватним виконавцем можливо вчинити виконавчі дії.

Суд звертає увагу, що при зверненні до суду в позовній заяві позивач зазначив про те, що даний спір підлягає розгляду Радомишльським районним судом Житомирської області, посилаючись на ч. 12 ст. 28 ЦПК України, ч.1 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» - за зареєстрованим місце проживання позивача АДРЕСА_2 .

До позовної заяви долучено копію паспорту позивача, зі змісту якої вбачається, що позивач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Питання визначення територіальної підсудності врегульовано параграфом 3 глави 2 ЦПК України.

Правила визначення загальної підсудності регламентовано ст. 27 ЦПК України, відповідно до частини 2 якої позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Разом з тим, стаття 28 ЦПК України регламентує визначення правил підсудності справ за вибором позивача (альтернативна підсудність).

Відповідно до ч. 12 ст. 28 ЦПК України позови до стягувача про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса можуть пред`являтися також за місцем його виконання.

Як вказувалося вище, згідно з ч. 1 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. За правилами ч. 2 цієї ж статті приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.

Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

Тлумачення статей 27, 28 ЦПК України свідчить, що підсудність за вибором позивача (альтернативна підсудність) - це такий вид підсудності, за умовами якої позивачеві надається право за своїм вибором пред`явити позов в один з декількох визначених у законі судів. Саме позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно з цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу (частина шістнадцята статті 28 ЦПК України).

Частина 16 статті 28 ЦПК України визначає, що право на вибір між кількома судами, яким згідно з цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності, належить позивачу.

Враховуючи викладене, реалізація права на застосування альтернативної підсудності належить до дискреційних повноважень позивача та не може самостійно застосовуватися судом.

З урахуванням викладеного, судом встановлено, що позивач правомірно звернувся за захистом свого права до Радомишльського районного суду Житомирської області за своїм зареєстрованим місцем проживання, що відповідно до положень ст. 24 Закону України "Про виконавче провадження" може бути місцем проведення виконавчих дій, тобто місцем виконання виконавчого напису, а відтак підстави для передачі справи до Корольовського районного суду м. Житомира - відсутні.

Згідно з ч.4 ст.10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободвід 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) проголошено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року №3477-IV, рішення Європейського суду з прав людини підлягають застосуванню судами як джерела права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12.10.1978 у справі "Zand v. Austria" вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Аналогічну правову позицію Європейський суд з прав людини також висловив у пункті 24 рішення від 20 липня 2006 року у справі "Сокуренко і Стригун проти України".

Відповідно до статті 8 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02 червня 2016 року №1402-VIII(далі - Закон №1402-VIII), ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом.

Розгляд справи судом із застосуванням правил альтернативної підсудності без реалізації позивачем права на вибір такої підсудності є позбавленням позивача права на повноважний суд в розумінні Закону №1402-VIII.

Згідно з п.1 ч.1ст.31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

З огляду на те, що судом встановлено, що позивач скористався наданим виключно йому правом на звернення до суду за його вибором за місцем свого проживання, що належить до його безумного та гарантованого законом права, підстави для застосування правил виключної підсудності в межах даного позову відсутні, з метою забезпечення права позивача на повноважний суд та недопущення порушення передбачених статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантій позивача, матеріали цивільної справи №289/418/22 слід передати на розгляд до Радомишльського районного суду Житомирської області як суду, уповноваженому на розгляд даного позову.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 27, 28, 31, 32, 187, 258-261, 353 Цивільного процесуального кодексу України, суддя -

ПОСТАНОВИВ:

Цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс», треті особи, які не заявляють самостійних вимог: приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Олена Василівна, приватний виконавець виконавчого округу Житомирської області Лужинецький Павло Вікторович про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню - передати до Радомишльського районного суду Житомирської області, за територіальною підсудністю.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Житомирського апеляційного суду через Корольовський районний суд м. Житомира протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Позивач має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали суду.

Передачу справи на розгляд до Радомишльського районного суду Житомирської області здійснити протягом п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

Суддя О. Й. Адамович