ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

28 липня 2022 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 742/695/21

Головуючий у першій інстанції Ільченко О. І.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/73/22

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді: Шарапової О.Л.,

суддів: Євстафіїва О.К., Скрипки А.А.

секретар: Приліпко В.В.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідачі: Головне управління Національної поліції в Чернігівській області, Чернігівська обласна прокуратура.

Особа, яка подала апеляційну скаргу Чернігівська обласна прокуратура.

Оскаржується рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 28 вересня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом у якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку на його користь втрачений заробіток у зв`язку з незаконним звільненням з роботи за період з 05.05.2016 року по день ухвалення рішення; визнати недійсним запис про звільнення з роботи, зроблений у трудовій книжці; стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку на його користь 17 000,00 грн на відшкодування сплаченого штрафу; та 50 000,00 грн моральної шкоди, вирішити питання про судові витрати.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 21 березня 2016 року ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області залишено без змін вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 29.12.2015 року, згідно якого його визнано винним за ч. 1 ст. 368 КК України та призначено покарання у вигляді штрафу в розмірі 17000,00 грн з позбавленням права обіймати посаду лікаря, пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих функцій строком на 2 роки. На виконання вироку його було звільнено з роботи та сплачено ним штраф в розмірі 17000,00 грн.

13 жовтня 2016 року Вищий спеціалізований суд України скасував ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 21 березня 2016 року та направив справу на новий розгляд до апеляційної інстанції.

21 грудня 2016 року ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області скасовано вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області та справу направлено на новий судовий розгляд до суду першої інстанції. Під час нового судового розгляду прокурор змінив обвинувачення, та вважав, що він вчинив злочин за ст. 190 КК України, як шахрайство.

Вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 21 жовтня 2019 року його визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 190 КК України та виправдано у зв`язку з недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення.

Вироком Чернігівського апеляційного суду від 03.11.2020 року вирок Прилуцького міськрайонного суду від 21.10.2019 року скасовано та визнано його винним за ч. 2 ст. 15 ч.1 ст. 190 КК України з призначенням покарання 510,00 грн штрафу. На підставі ч. 5 ст. 74 КК України його було звільнено від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності.

Проте, незважаючи на засудження його, вирок суду від 29.12.2015 року на підставі якого він був зобов`язаний сплатити штраф в сумі 17000,00 грн та його позбавлено обіймати посаду лікаря свідчить про незаконність, як стягнення штрафу, так і про незаконність звільнення.

У зв`язку з незаконним звільненням з роботи з 04 травня 2016 року по теперішній час, він не отримував заробітної плати.

Такі незаконні дії призвели до душевних страждань, порушення нормальних життєвих зв`язків. Втративши заробіток він вимушений був прикладати додаткових зусиль для організації свого життя. Через незаконне звільнення, у віці 78 років, він маючи можливість працювати не міг ніде працевлаштуватися. Моральну шкоду оцінює в 50000,00 грн.

Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 28 вересня 2021 року позовні вимоги задоволені.

В апеляційній скарзі Чернігівська обласна прокуратура просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що рішення суду є незаконним. Особа, яка подала апеляційну скаргу, посилається на те, що позивач був визнаний винним за ст.. 190 КК України та звільнений від покарання у зв`язку із закінченням строків давності, що виключає відшкодування моральної шкоди. Особа, яка подала апеляційну скаргу, вказує, що розмір моральної шкоди, в сумі 50000 грн є необґрунтованим.

Особа, яка подала апеляційну скаргу вказує на те, що вимога позивача, про стягнення з Державного бюджету України коштів у сумі 17000 грн, є необґрунтованою та повинна відбуватися в інший спосіб, оскільки сплачені ОСОБА_1 кошти, можуть бути повернуті йому з того бюджету, до якого вони були сплачені як помилково сплачені.

Особа, яка подала апеляційну скаргу зазначає про те, що вимога позивача про відшкодування втраченого ним заробітку та визнання недійсним записів у трудовій книжці про звільнення з роботи, заявлено до неналежних відповідачів, оскільки ОСОБА_1 не перебував у трудових відносинах з ГУ Національної поліції в Чернігівській області чи Чернігівською обласною прокуратурою.

Особа, яка подала апеляційну скаргу, посилається на те, що 21.12.2016 року ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області скасовано вирок Прилуцького міськрайонного суду від 29.12.2015 року, тому з дня скасування вироку, будь-яких перешкод у відновленні позивачем трудової діяльності на посаді лікаря не існувало, а матеріали справи не містять доказів відмови позивачу КЛПЗ «Прилуцькою центральною районною лікарнею» у працевлаштуванні та внесенні змін до трудової книжки.

Особа, яка подала апеляційну скаргу, вказує на те, що посада лікаря-невропатолога поліклінічного відділення Ладанської ЦРЛ №2 була скорочена з 14.09.2017 року, а тому ОСОБА_1 не міг працювати на вказаній посаді з вказаної дати та отримувати заробітну плату.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Встановлено, що вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 29.12.2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 21.03.2016 року, ОСОБА_1 визнано винуватим за ч. 1 ст. 368 (одержання службовою особою неправомірної вигоди) КК України та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 17000,00 грн з позбавленням права обіймати посаду лікаря, пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих функцій строком на 2 роки. Вирок набрав законної сили 21.03.2016 року (а.с. 16-25).

На виконання вироку, згідно копії квитанції № 21 від 20.04.2016 року, засудженим ОСОБА_1 було сплачено штраф в розмірі 17000,00 грн (а.с.11).

Згідно запису № 11 в трудовій книжці вбачається, що на підставі наказу № 67 від 04.05.2016 року ОСОБА_1 звільнено з роботи за п. 7 ст. 36 КЗпП України у зв`язку з набранням законної сили вироку суду.

Як вбачається з записів трудової книжки, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , був переведений на 0,5 посади лікаря невропатолога поліклінічного відділення Прилуцької ЦРЛ та 0,5 посади лікаря невропатолога поліклінічного відділення Ладанської РЛ № 2 (а.с. 13-15).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 жовтня 2016 року було скасовано ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 21 березня 2016 року щодо засудження ОСОБА_1 та справу направлено на новий апеляційний розгляд (а.с. 26-27).

21 грудня 2016 року ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області було скасовано вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 29.12.2015 щодо ОСОБА_1 та призначено новий розгляд у суді першої інстанції (а.с. 28-30).

Згідно вироку Чернігівського апеляційного суду від 03.11.2020 року виправдувальний вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 21.10.2019 скасовано, та ОСОБА_1 визнано винним за ч.2 ст.15 ч.1 ст.190 КК України з призначенням покарання 510,00 грн штрафу, та на підставі ч.5 ст.74 КК України ОСОБА_1 було звільнено від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності (а.с. 31-37).

Згідно інформації Комунального некомерційного підприємства «Прилуцька центральна районна лікарня» Прилуцької районної ради Чернігівської області №1751 від 04.06.2021р. вбачається, що розпорядженням Прилуцької районної державної адміністрації №247 від 10.07.2017 року та наказом головного лікаря Прилуцької центральної районної лікарні № 75 від 12.07.2017 року посада лікаря-невропатолога поліклінічного відділення Ладанської районної лікарні №2 була скорочена зі штатного розпису з 14.09.2017 року (а.с. 102).

Згідно інформації Комунального некомерційного підприємства «Прилуцька центральна районна лікарня» Прилуцької районної ради Чернігівської області вбачається, що загальна сума середньої заробітної плати на 1,0 посади лікаря-невропатолога поліклінічного відділення КНП «Прилуцька ЦРЛ» за період з травня 2016 року по липень 2021 року становить - 323656,00 грн. Проте, оскільки позивач працював на 0,5 посади лікаря, то загальна сума середньої зарплати становить 161828,00 грн.

Загальна сума середньої заробітної плати на 1,0 посади лікаря-невропатолога поліклінічного відділення Ладанської районної лікарні № 2 за період з травня 2016 року по вересень 2017 року (оскільки з вересня 2017 року дана посада була скорочена зі штатного розпису) становить 64040,80 грн, а 0,5 посади 32020,40 грн. (а.с. 121).

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Порядок відшкодування такої шкоди встановлюється законом (частина сьома статті 1176 ЦК України).

За змістом ст.. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян;

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 2 Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що внаслідок незаконного засудження ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 368 КК України до покарання у виді штрафу у сумі17000,00 грн з позбавленням права обіймати посаду лікаря, позивачу завдано моральної шкоди, оскільки обвинувачення за даною статтею не знайшло свого підтвердження в судовому засідання та прокурор змінив обвинувачення на ст. 190 КК України, проте, після набрання вироком законної сили, позивача було звільнено з роботи, та він сплатив присуджений штраф у розмірі 17000,00 грн.

З таким висновком суду першої інстанції частково не погоджується апеляційний суд, виходячи з наступного.

За змістом ст.. 6 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» з вимогою про визнання недійсним наказу про звільнення у зв`язку з незаконним засудженням особа має звертатися до власника або уповноваженого органу роботодавця.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду в частині задоволення позовних вимог про визнання недійсним запису про звільнення ОСОБА_1 відповідно до наказу №7 від 04.05.2016 року слід скасувати та відмовити у задоволенні цієї позовної вимоги.

В іншій частині оскаржуване рішення постановлене з дотриманням приписів законодавства та з урахуванням матеріалів справи.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач був визнаний винним за ст.. 190 КК України та звільнений від покарання у зв`язку із закінченням строків давності, що виключає відшкодування моральної шкоди не спростовують правильність висновків в цій частині, оскільки внаслідок незаконного засудження ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 368 КК України до покарання у виді штрафу в сумі 17000,00 грн з позбавленням права обіймати посаду лікаря, позивачу завдано моральної шкоди, оскільки обвинувачення за даною статтею не знайшло свого підтвердження в судовому засідання та прокурор змінив обвинувачення на ст. 190 КК України, проте, після набрання вироком законної сили, позивача було звільнено з роботи, та він сплатив присуджений штраф у розмірі 17000,00 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що розмір моральної шкоди, в сумі 50000 грн є необґрунтованим, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки розмір морального відшкодування правильно визначений судом першої інстанції з урахуванням характеру та тривалості таких моральних страждань.

Доводи апеляційної скарги про те, що вимога позивача, про стягнення з Державного бюджету України коштів у сумі 17000 грн, є необґрунтованою та повинна відбуватися в інший спосіб, оскільки сплачені ОСОБА_1 кошти, можуть бути повернуті йому з того бюджету, до якого вони були сплачені як помилково сплачені, апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки такі доводи протирічать приписам ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Доводи апеляційної скарги про те, що вимога позивача про відшкодування втраченого ним заробітку заявлено до неналежних відповідачів, оскільки ОСОБА_1 не перебував у трудових відносинах з ГУ Національної поліції в Чернігівській області чи Чернігівською обласною прокуратурою, апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки такі доводи протирічать приписам ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Позовні вимоги вірно заявлені до органів, діяння якого завдано шкоду позивачу.

Доводи апеляційної скарги пр. те, що 21.12.2016 року ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області скасовано вирок Прилуцького міськрайонного суду від 29.12.2015 року, тому з дня скасування вироку, будь-яких перешкод у відновленні позивачем трудової діяльності на посаді лікаря не існувало, а матеріали справи не містять доказів відмови позивачу КЛПЗ «Прилуцькою центральною районною лікарнею» у працевлаштуванні та внесенні змін до трудової книжки, апеляційний суд вважає необгрунтованисми, оскільки такі доводи протирічать приписам ст..ст. 3, 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»

Доводи апеляційної скарги пр. те, що посада лікаря-невропатолога поліклінічного відділення Ладанської ЦРЛ №2 була скорочена з 14.09.2017 року, а тому ОСОБА_1 не міг працювати на вказаній посаді з вказаної дати та отримувати заробітну плату не дають підстав для скасування рішення суду в цій частині, оскільки при визначенні розміру втраченого заробітку судом були враховані дані обставини ( а.с. 121 зворот).

Керуючись ст.ст. 367, 374,п.4 ч.1 ст. 376, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Чернігівської обласної прокуратури задовольнити частково.

Рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 28 вересня 2021 року в частині задоволення позовних вимог про визнання недійсним запису про звільнення ОСОБА_1 згідно наказу № 67 від 04.05.2016 року скасувати та відмовити у задоволенні цієї позовної вимоги.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 28 липня 2022 року.

Головуюча: Судді: