ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7663/22 Справа № 204/1668/21 Категорія 39 Суддя у 1-й інстанції - Мащук В. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова М. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - Петешенкової М.Ю.,

суддів - Городничої В.С., Лаченкової О.В.,

при секретарі - Гаржі О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргоюОСОБА_1

на рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 07 вересня 2022 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіна Ліана Леонідівна про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, визнання права в порядку спадкування,-

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, його батьки, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , уклали шлюб ще в 1970-х роках. Після укладеного батьками шлюбу народилася сестра ОСОБА_1 , яка є відповідачем у справі.

Зазначає, що на момент його народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьки вже жили в побудованому будинку, який розташований за адресою АДРЕСА_1 . Від батька позивачу відомо, що даний будинок вони з матір`ю почали будувати на земельній ділянці, яка була видана під будівництво будинку, будівництво було закінчено в 1965 році, але даний будинок батько будував, коли вони проживали з матір`ю без реєстрації шлюбу.

Вказує, що за життя батьки право власності на будинок не зареєстрували, про причину йому невідомо, оскільки він був неповнолітній.

ІНФОРМАЦІЯ_2 батько помер, після смерті якого відкрилася спадщина на житловий будинок, який йому належав, але право власності за ним не було зареєстровано.

Будинок на час смерті був повністю збудований, складався з літ. А-1, житловий будинок, загальною площею 69,5 кв.м., житловою площею 18,2 кв.м.; літ. Б - гараж, літ. В - вбиральня, літ. Г - сарай, під а літ. Ж - сарай, літ. Д - навіс, №№ 1-11 - споруди, І - мостіння.

Зазначає, що на час смерті батька був неповнолітній, йому було лише 17 років. У спірному будинку на час смерті батька зареєстрований не був, тому як вимушений був, приблизно з 15 років і до закінчення школи жити разом з бабусею, через її стан здоров`я, яка проживала в Кіровоградській області.

Вказує, що наприкінці 2000 року його батько захворів та мати запросила його приїхати і на час смерті він постійно проживав разом з батьками у спірному будинку.

Вважає, що фактично прийняв спадщину за законом після смерті батька, оскільки постійно мешкав у будинку, користувався деяким одягом свого померлого батька, допомагав матері по господарству, обробляв земельну ділянку, користувався предметами побуту, а тому фактично прийняв спадщину у розумінні ст. 549 ЦК УРСР, який діяв на той час в редакції 1963 року.

Зазначає, що на момент смерті батько не залишив заповіту, а тому після його смерті існувало троє спадкоємців, які мали право на спадщину: дружина - ОСОБА_4 , та його діти - ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Із заявою до нотаріальної контори про прийняття спадщини він не звертався, оскільки був неповнолітнім, керувався тим, що йому казала мати. Вона повідомила, що по-перше, будинок не оформлений, право власності на будинок не було зареєстровано, а тому спадкувати нічого, по-друге, вона є законним представником, а тому, через те що вона була зареєстрована та постійно мешкала в даному будинку, прийняла спадщину і за позивача, тому всім (позивачу, матері та сестрі-відповідачці) належить по 1/3 частині будинку.

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла його мати ОСОБА_4 , яка фактично прийняла спадщину у вигляді 1/3 частки будинку АДРЕСА_1 , але не зареєструвала його за собою. Фактично їй належала 1/3 частина житлового будинку АДРЕСА_1 .

На момент смерті матері спадкоємцями за законом були ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . На момент смерті вони проживали в даному будинку, але позивач не був зареєстрованим в ньому, тривалий час проживав у батьківському будинку, доглядав його, обробляв земельну ділянку, допомагав матері по господарству.

Зазначає, що після поховання матері він з ОСОБА_1 домовилися про те, що вона буде займатися оформленням будинку, а оскільки на будинок майже не було документів, все потрібно було починати з нуля.

Декілька років ОСОБА_1 повідомляла, що документи оформлюються поступово, але згодом позивач зрозумів що його вводять в оману і став вимагати передати йому документи на будинок, які вже були - технічну документацію, різні довідки та інше. З цього часу відносини між ними погіршилися, вони перестали спілкуватися.

Вказує, що на початку 2021 року звернувся за консультацією до юристів, які повідомили, що в Україні існує пільговий порядок оформлення права власності на житлові будинки, які було збудовано до 05 серпня 1992 року.

23 лютого 2021 року він звернувся з приводу консультації та можливості оформити спадщину після батьків до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Кононенко С.А., яка надала інформацію про те, що приватним нотаріусом Вдовіною Л.Л. було вже видано свідоцтво на спадщину після батька та матері ОСОБА_1 , а саме 07 вересня 2020 року нею було видано свідоцтво про право на спадщину після смерті батька ОСОБА_3 , реєстровий номер 3517 та було проведено реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на Ѕ частину житлового будинку АДРЕСА_1 . Також 19 жовтня 2020 року було видано свідоцтво про право на спадщину після смерті матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 за реєстровим № 5224, на Ѕ частину будинку АДРЕСА_1 .

Вважає, що його було незаконно позбавлено права на спадщину, оскільки нотаріус, який видав свідоцтва, не встановила наявність інших спадкоємців відповідно до даних Реєстру актів цивільного стану, а ОСОБА_1 умисно приховала інформацію про наявність іншого спадкоємця за законом, особи, яка належить до спадкоємців першої черги.

У зв`язку з тим, що матері на час смерті належала 1/3 частина спірного будинку, які вона прийняла та отримала в спадщину після смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , але не зареєструвала за собою дане право, а інші 2/3 частки спірного будинку належали йому ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в рівних частках, вони повинні були успадкувати кожний по 1/6 частки спадщини, яка відкрилася після смерті матері.

Тому, після смерті батьків, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 мали право на Ѕ частку вказаного будинку, а саме, 1/3 частку будинку, кожному, після смерті ОСОБА_3 , а також по 1/6 частці, кожному, після смерті ОСОБА_4 .

Отже, свідоцтва про право на спадщину, які були видані приватним нотаріусом Вдовіною Л.Л. 07 вересня 2020 року за р.№ 3517 та 19 жовтня 2020 року за р.№ 5224, повинні бути визнані недійсними, у зв`язку з тим, що вони не відповідають вимогам діючого законодавства, оскільки згідно ст. 530 ЦК України, син спадкодавців відноситься до спадкоємців першої черги і спадкує у разі прийняття спадщини, тому вказані свідоцтва повинні бути визнані недійсними, а право власності, яке було зареєстроване на підставі даних свідоцтв, припиненим.

Враховуючи вказане вище, просить суд: встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 ; встановити факт постійного проживання без реєстрації ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 з ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою АДРЕСА_1 ; визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , яке видане приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіною Л.Л. 07 вересня 2020 року за р.№ 3517 та свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , видане приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіною Л.Л. 19 жовтня 2020 року за р.№ 5224; скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про реєстрацію права власності за № 38715202 від 19 жовтня 2020 року за ОСОБА_5 на Ѕ частину житлового будинку АДРЕСА_1 ; скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про реєстрацію права власності за № 38053070 від 07 вересня 2020 року за ОСОБА_5 на Ѕ частину житлового будинку АДРЕСА_1 ; визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/3 частину житлового будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом, згідно ст. 529 ЦК України (в редакції 1963 року), як за спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , та на 1/6 частину житлового будинку АДРЕСА_1 у порядку спадкування за законом, як за спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 07 вересня 2022 року позовну заяву ОСОБА_2 задоволено.

Встановлено факт прийняття спадщини ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Встановлено факт постійного проживання без реєстрації ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 з ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою АДРЕСА_1 .

Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , видане приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіною Л.Л. 07 вересня 2020 року за р.№ 3517.

Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , видане приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіною Л.Л. 19 жовтня 2020 року за р.№ 5224.

Скасовано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про реєстрацію права власності за № 38053070 від 07 вересня 2020 року за ОСОБА_1 на Ѕ частину житлового будинку АДРЕСА_1 .

Скасовано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про реєстрацію права власності за № 38715202 від 19 жовтня 2020 року за ОСОБА_1 на Ѕ частину житлового будинку АДРЕСА_1 .

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/3 частину житлового будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом, відповідно до ст. 529 ЦК України (в редакції 1963 року), як за спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/6 частину житлового будинку АДРЕСА_1 у порядку спадкування за законом, як за спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Вирішено питання про судові витрати.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_2 фактично прийняв спадщину після смерті батька ОСОБА_3 , а також проживав без реєстрації у спірному домоволодінні на момент смерті матері та має право на спадщину за законом після смерті своїх батьків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Разом з тим, свідоцтва про право на спадщину за законом, видані приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіною Л.Л. 07 вересня 2020 року за реєстровим № 3517 та 19 жовтня 2020 року за реєстровим № 5224 одному спадкоємцю ОСОБА_1 без врахування того, що фактично є інший спадкоємець за законом першої черги після померлих ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , який також прийняв спадщину, тому видача свідоцтва порушує права іншого спадкоємця у зв`язку з чим підлягають скасуванню та підлягають скасуванню записи про реєстрацію права власності в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 38715202 від 19 жовтня 2020 року та за № 38053070 від 07 вересня 2020 року, та за ОСОБА_2 слід визнати право власності на 1/3 частину будинку за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3 на 1/3 частину будинку за адресою: АДРЕСА_1 , та в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_4 на 1/6 частину зазначеного будинку.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що судом першої інстанції не встановлено, позивачем не доведено факту вступу та управління або володіння будь яким майном, натомість позивач доводив факт проживання його разом зі спадкодавцем на момент смерті, що не є предметом доказування. Покази свідка ОСОБА_6 не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не підтверджують ту обставину, що позивач проживав разом з батьком, відсутні також дані про те, що позивач вступив в управління або володіння майном, що і є предметом доказування. Вважає акт від 29 березня 2021 року є неналежним доказом, оскільки такий акт спростовано актом від 10 червня 2022 року, який підписано 5 сусідами та 2 з яких, а саме ОСОБА_7 та ОСОБА_8 відмовились від акту від 29 березня 2021 року підписавши акт від 10 червня 2022 року про те, що з 2000 по 2010 роки будь яких відносин та контактів з позивачем не мали і він не проживав у спірному будинку. Зазначає, що інформація Відділу освіти Олександрівської селищної ради Кропивницького району Кіровоградської області від 13 січня 2022 року за №01-17/45/01 є підтвердженням того, що позивач як найменше з 01 вересня 1990 року до 23 червня 2001 року постійно відвідував школу в Кіровоградській області, яка знаходиться за 250 км від м.Дніпра, отже позивач не міг постійно проживати разом з батьком в м.Дніпрі. Вказує, що суд першої інстанції безпідставно та необґрунтовано відхилив свідчення свідків ОСОБА_1 та ОСОБА_9 , так як останні конкретно надали покази, що станом на 2008 рік позивач не проживав у спірному будинку, а почав проживати лише у 2017 році. Вважає, що письмове зобов`язання від 19 липня 2004 року оформлене у м.Кіровоград спростовує той факт, що позивач на момент смерті матері ОСОБА_4 постійно проживав з останньою, оскільки місце проживання в зазначеному документі зазначено АДРЕСА_2 , а реєстрацію в АДРЕСА_3 .

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про смерть (повторно) серії НОМЕР_1 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 59 років, про що складено відповідний актовий запис №866 (а.с.11).

Відповідно до свідоцтва про смерть (повторне) серії НОМЕР_2 ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 59 років, про що зроблено запис за № 866 (а.с.81).

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 у віці 59 років, про що складено відповідний актовий запис № 43 (а.с.28, 99).

Відповідно до повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису за № 1, ОСОБА_3 та ОСОБА_10 перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с.102-103).

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є сином ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с.12).

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , є дочкою ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с.а.с. 82, 83, 101).

Відповідно до відповіді КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 13 серпня 2003 року за № 4273, станом на 11 серпня 2003 року право власності на будинок АДРЕСА_1 не зареєстровано. Згідно інвентаризаційної справи, користувачем вказаного будинку на останній рік обстеження, 13 грудня 1986 року є ОСОБА_3 (а.с.14).

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 23 лютого 2021 року, право власності на житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_1 19 жовтня 2020 року приватним нотаріусом Вдовіною Л.Л., Дніпровський міський нотаріальний округ, Дніпропетровська обл. на підставі свідоцтва про право на спадщину, за законом серія та номер: 5224, виданий 19 жовтня 2020 року, форма власності: приватна, вид спільної власності: спільна часткова, частка власності Ѕ; 07 вересня 2020 року приватним нотаріусом Вдовіною Л.Л., Дніпровський міський нотаріальний округ, Дніпропетровська обл. на підставі свідоцтва про право на спадщину, за законом, серія та номер: 3517, виданого 07 вересня 2020 року, форма власності: приватна, вид спільної власності: спільна часткова, частка власності Ѕ (а.с.9-10).

Відповідно до Акту за підписом голови квартального комітету Кудрявцевої від 19 березня 2021 року, засвідченого підписами ОСОБА_7 , ОСОБА_12 , ОСОБА_8 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 та фактично проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 проживав без реєстрації в будинку АДРЕСА_1 на момент смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також він постійно проживав у вищезазначеному будинку на момент смерті матері ОСОБА_4 , котра померла ІНФОРМАЦІЯ_8 .

ОСОБА_2 вів домашнє господарство, доглядав за будинком і земельною ділянкою після смерті батьків (а.с.27).

12 серпня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіної Л.Л. із заявою про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_3 (а.с.78).

Відповідно до Витягу про реєстрацію спадкової справи Приватним нотаріусом Вдовіною Л.Л. 12 серпня 2020 зареєстровано спадкову справу за № 09/2020, спадкодавець ОСОБА_3 (а.с.86).

Відповідно до Витягу про реєстрацію спадкової справи Приватним нотаріусом Вдовіною Л.Л. 19 жовтня 2020 року зареєстровано спадкову справу за № 12/2020, спадкодавець ОСОБА_4 (а.с.105).

Згідно відповіді Відділу обліку проживання фізичних осіб Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради від 03 серпня 2020 року № 14/5-8589, відповідно до наявних даних будинкової книги та картотеки, переданої ДМС, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 15 травня 1981 року, з реєстраційного обліку не знятий.

Склад зареєстрованих осіб на день смерті ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) становить 2 особи: ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , зареєстрована з 25 липня 1994 року по теперішній час, ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстрована з 15 серпня 1981 року по 06 квітня 2015 року (а.с.84).

Із відповіді Відділу обліку проживання фізичних осіб Департаменту адміністративних послуг а дозвільних процедур Дніпровської міської ради від 14 вересня 2020 року № 14/5-10574 вбачається, що відповідно до наявних даних будинкової книги та картотеки, переданої ДМС, ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з 15 серпня 1981 року по 06 квітня 2015 року.

Склад зареєстрованих осіб на день смерті ОСОБА_10 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) становить 2 особи: ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , зареєстрована з 25 липня 1994 року по теперішній час, ОСОБА_3 з 15 травня 1981 року по теперішній час (а.с.100).

Згідно інформації КП «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» Дніпровської міської ради від 04 серпня 2020 року № 8927, станом на 31 грудня 2012 року в інвентаризаційній справі за адресою: АДРЕСА_1 відсутні відомості про реєстрацію права власності.

Згідно матеріалів інвентаризаційної справи за адресою: АДРЕСА_1 , первинна інвентаризація об`єкту нерухомого майна була проведена 1980 року за заявою ОСОБА_3 , який значиться користувачем. Під час проведення інвентаризації встановлено самочинне будівництво житлового будинку літ. А-1 про що виставлено відповідний штамп (а.с.87).

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 26 серпня 2020 року, житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_3 на праві приватної власності, частка власності 1/1, право власності зареєстровано приватним нотаріусом Вдовіною Л.Л. на підставі технічного паспорту, серія та номер: НОМЕР_6 , виданий 20 червня 2017 року, видавник ФОП ОСОБА_13 (а.с.92).

07 вересня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіної Л.Л. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на майно після смерті батька ОСОБА_3 , на Ѕ частку будинку АДРЕСА_1 (а.с.93).

07 вересня 2020 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіною Л.Л. ОСОБА_1 видано свідоцтво про право на спадщину за законом за померлим ОСОБА_3 , яке зареєстровано в спадковому реєстрі за № 3517, спадщина на яку видано свідоцтво складається з Ѕ частки житлового будинку АДРЕСА_1 (а.с.94).

19 жовтня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіної Л.Л. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на майно після смерті матері ОСОБА_4 , на Ѕ частку будинку АДРЕСА_1 (а.с.93).

19 жовтня 2020 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіною Л.Л. ОСОБА_1 видано свідоцтво про право на спадщину за законом за померлою ОСОБА_4 , яке зареєстровано в спадковому реєстрі за № 5224, спадщина на яку видано свідоцтво складається з Ѕ частки житлового будинку АДРЕСА_1 (а.с.106).

Відповідно до інформації Кіровоградського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 29 грудня 2021 року за № 6738, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на військовому обліку у територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки Кіровоградської області не перебуває та не перебував (а.с.124).

Відповідно до інформації Департаменту освіти і науки Кіровоградської обласної державної адміністрації, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , навчався у закладах загальної середньої освіти Кропивницької міської громади та Олександрівської селищної громади Кіровоградської області (а.с.127).

Згідно листа Управління освіти Кропивницької міської ради від 13 січня 2022 року за № 113/10112, за інформацією наданою адміністрацією КЗ «Навчально - виховне об`єднання І-ІІІ ступенів «Мрія» Кіровоградської міської ради Кіровоградської області» ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , навчався в середній школі № 13.

Зарахований 01 вересня 1990 року до 1 класу. Відрахований в зв`язку з закінченням середньої школи 18 червня 1998 року та видано свідоцтво про неповну середню освіту НОМЕР_7 (а.с.а.с.128, 135).

Згідно листа Відділу освіти Олександрівської селищної ради Кропивницького району Кіровоградської області від 13 січня 2022 року за №01-17/45/01, як повідомив директор КЗ «Михайлівський ліцей» Олександрівської селищної ради Кропивницького району Кіровоградської області, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , навчався з 8 по 11 клас в загальноосвітній школі І-ІІІ с. Єлизаветградки Олександрівського району Кіровоградської області та 23 червня 2001 року закінчив даний заклад середньої загальної освіти (а.с.а.с.129,136).

Відповідно до зобов`язання ОСОБА_2 останній придбав у ФОП ОСОБА_14 м. Кіровоград, 19 липня 2004 року музичний центр у розстрочку (а.с.59).

Відповідно до пункту 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року правила Книги шостої ЦК України застосовуються до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Згідно з пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

Отже, спірні правовідносини регулюються нормами ЦК УРСР (в редакції 1963 року).

Відповідно до статті 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно зі статтею 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця.

Згідно з частиною першою статті 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Статтею 548 ЦК Української РСР визначено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій.

Аналіз змісту статей 548, 549 ЦК УРСР свідчить, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Діями спадкоємця, що свідчать про прийняття ним спадщини є: 1) фактичний вступ в управління або володіння спадковим майном; 2) подача державну нотаріальну контору за місцем відкриття спадщини заяви про прийняття спадщини. Вищевказані дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

За змістом статті 549 ЦК УРСР спадкоємець вважається таким, що фактично прийняв спадщину, якщо він довів, що він вступив в управління або користування спадковим майном.

Щодо спадкування після смерті ОСОБА_4 , то такі спірні правовідносини регулюються нормами ЦК України.

Положеннями статті 1216 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до частини 2 статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Положеннями частини 1 статті 1261 ЦК України встановлено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до частини 3 статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до частини 1 статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Положеннями частини 2 та 6 статті 29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Фізична особа може мати кілька місць проживання.

Згідно пункту 211 розділу 22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року, у редакції на момент відкриття спадщини, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто тим, які постійно проживали разом зі спадкодавцем чи подали заяву нотаріусу про прийняття спадщини. Доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.

Зі змісту наведених норм закону вбачається, що під постійним місцем проживання спадкоємця зі спадкодавцем розуміється як факт безпосереднього проживання спадкоємця зі спадкодавцем на момент його смерті, так і факт наявності у спадкоємця, на момент смерті спадкодавця, зареєстрованого у передбаченому законом порядку права на постійне проживання з останнім за однією адресою.

Положеннями статті 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до статті 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до п. 27 Пленум Верховного Суду України постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», відповідно до статті 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.

Встановивши, що ОСОБА_2 фактично вступив у володіння частиною спадкового майнашляхом проживання зі спадкодавцем ОСОБА_3 на час смерті останнього та факт постійного проживання позивача на час смерті матері ОСОБА_4 за адресою спірного домоволодіння,суд дійшов правомірного висновку про задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної апеляційної скарги про помилковість висновків суду в частині обґрунтування оскаржуваного рішення про вступ ОСОБА_2 в управління спадковим майном після смерті батька ОСОБА_3 шляхом проживання на час смерті останнього за адресою спірного домоволодіння не свідчить про неправильність рішення суду, оскільки з матеріалів справи та з показань свідків, які були допитані в суді першої інстанції вбачається також серед іншого, що позивач брав участь у догляді за батьком, допомагав йому, разом з ОСОБА_6 ходив у лікарню, вів домашнє господарство, доглядав за будинком та обробляв земельну ділянку, користувався речами батька, що свідчить про факт управління майном, яке належало спадкодавцю ОСОБА_3 .

Аргументи апеляційної скарги про те, що письмове зобов`язання від 19 липня 2004 року оформлене у м.Кіровоград спростовує факт постійного проживання позивача на момент смерті матері ОСОБА_4 , оскільки в ньому зазначено місце проживання АДРЕСА_2 , а реєстрацію в АДРЕСА_3 підлягають відхиленню, оскільки зазначене зобов`язання не свідчить про непроживання ОСОБА_2 за місцезнаходженням спірного майна. Скаржником також не заперечується факт приїзду у 2004 році до м.Дніпро та перевлаштування будинку ОСОБА_2 , зокрема окремого входу.

Вказані, а також інші доводи, наведені в обґрунтування апеляційної скарги, не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки ґрунтуються на неправильному тлумаченні відповідачем норм матеріального і процесуального права й зводяться до переоцінки судом доказів.

Таким чином, висновки суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову є правильними та обґрунтованими, суд дійшов їх внаслідок повного та належного дослідження всіх доказів, встановлення всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів, яким суд першої інстанції надав належну правову оцінку, а також власного тлумачення норм матеріального та процесуального права. Ці доводи не впливають на правильність оскаржуваного судового рішення. Оскаржуване рішення суду відповідає вимогам закону й підстави для його скасування відсутні.

Згідно статті 141 ЦПК України, судові витрати, у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 07 вересня 2022 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: В.С. Городнича

О.В. Лаченкова