Номер провадження: 22-ц/813/8647/22
Головуючий у першій інстанції Салтан Л. В.
Доповідач Воронцова Л. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.12.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого Воронцової Л.П. (суддя-доповідач),

суддів: Ігнатенко П.Я.

Полікарпової О.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Дорошенко Антоніна Володимирівна на рішення Київського районного суду м. Одеси від 06 вересня 2022 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2021 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в обґрунтування якої зазначив, що 07 січня 2021 року він уклав із ОСОБА_2 договір позики, за яким перерахував йому грошову суму у розмірі 31000 (тридцять одну тисячу) грн.00 коп., кошти були перераховані з його банківського рахунку на карту позичальника № НОМЕР_1 07.01.2021 року двома платежами в сумі 8000,00 грн. і 17000.00 грн. та 08.01.2021 року в сумі 6000.00 грн.

Про отримання коштів відповідач надав боргову розписку, згідно якої зобов`язався повернути борг з процентом, а саме суму - в 46000 (сорок шість тисяч) грн. 00 коп. в повному обсязі і своєчасно до 01.03.2021 року, зобов`язавшись у разі недотримання цього, виплатити пеню в розмірі п`яти відсотків від тої суми, яка є з процентом за кожен тиждень прострочення виплати.

Договір позики було укладено та завірено на судні MSC «Barbara» ІМО № 9226932, порт прописки «Панама», на якому вони разом з відповідачем працювали.

В обумовлений договором строк відповідач кошти йому не повернув та від виконання взятих на себе зобов`язань ухиляється, на зв`язок із ним з травня місяця 2021 року не виходить.

За умовами договору позики (боргової розписки) було погоджено, що позику надано до 01 березня 2021 року, плата за користування позикою встановлена у твердій сумі та становить 15000, 00 грн. Таким чином стягненню з відповідача на його користь підлягає 49560,26 грн., в тому числі 31000 грн - сума позики та плата за користування позикою в сумі 15000,00 грн, 1217,60 грн. 3% річних, 2342,66 грн інфляційні втрати.

Просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь в рахунок відшкодування заборгованості за договором позики 49560,26 грн., в тому числі:

-суму позики 31000,00 грн.

-плата за користування позикою в сумі 15000,00 грн.

- за період прострочення зобов`язання з поверненя позики з 02 березня 2021 року по -9 листопада 2021 року.

-три проценти річних у розмірі 1217,60грн.

-інфляційні втрати у сумі 2342,66 грн.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 06 вересня 2022 року у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначив, що рішення суду постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, є таким що суперечить вимогам ст. 263 ЦПК України.

Зазначає, що ним крім розписки приєднано до позовної заяви три оригінала квитанцій про переказ коштів через АТ Укрсиббанк на карту відповідача від 07.01.2021 року та 08.01.2021 року на суму 31000 грн., в яких зазначено відправника ОСОБА_1 , номер його рахунку в банку, частковий номер картки позивача та відповідача.

Вказує на те, що між ним та відповідачем укладено договір позики, який відповідає вимогам ст. 1047 ЦК України, оскільки на підтвердження його укладання ним надана розписка відповідача, відповідно до якої ОСОБА_2 отримав від позикодавця грошові кошти в сумі 31 000 грн., які зобов`язувався повернути в обумовлений розписці строк.

Крім того, відповідач не оскаржував у встановлений законом порядку укладений між ними договір позики та не вказував про іншу природу цього правочину, а тому вказаний договір в силу дії призумпції правомірності правочинів є дійсним.

Відзив на апеляційну скаргу від відповідача до суду апеляційної інстанції не надходив.

Відповідно до ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах, визначених ст 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, 07 січня 2021 року ОСОБА_2 склав розписку про те, що він отримав у позивача грошові кошти в розмірі 31 000,00 гривень, які були йому перераховані ОСОБА_1 на його банківську картку № НОМЕР_2 07.01.2021 року та 08.01.2021 року, та зобов`язався повернути з урахуванням відсотків, а саме суму 46 000,00 гривень в повному обсязі і своєчасно до 01.03.2021 року, у разі недотримання цього, зобов`язався виплатити пеню у розмірі 5 % від тієї суми яка є з відсотками за кожен тиждень прострочення виплати. (а.с. 8)

З банківських квитанцій Укрсиббанк № 49108317, № 49143526, № 49170617 вбачається, те що ОСОБА_1 здійснив переказ грошових коштів 07.01.2021 року 17 000 грн., 8 000 грн., 08.01.2021 року 6 000 грн. на картку ОСОБА_2 (№ НОМЕР_3 ). Останній підтвердив згоду з даними квитанціями, засвідчивши це своїм підписом. (а.с. 9-11)

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Відповідно до частини другої статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За своєю правовою природою розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчує отримання від кредитора певної грошової суми або речей та зобов`язання їх повернути.

Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, повинна містити умови отримання грошових коштів позичальником у борг із зобов`язанням їх повернути та дату отримання коштів.

Зазначений правовий висновок, викладений у постановах Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року № 6-1967цс15, постановах Верховного Суду від 08 липня 2019 року у справі №524/4946/16, від 22 серпня 2019 року у справі №369/3340/16.

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки право вимоги.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Відповідно до висновків, викладених в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 464/3790/16-ц, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Дослідивши укладену між сторонами розписку, суд першої інстанції, дійшов помилкового висновку, про те, що грошові кошти за договором позики не передавались, він є неукладеним і з нього для його сторін не виникло жодних зобов`язань, оскільки за своєю правовою природою розписка, яка міститься в матеріалах справи - є підтвердженням укладення між сторонами договору позики на суму 31 000 грн., вона засвідчує боргове зобов`язання відповідача, містить дату та умови отримання грошових коштів позичальником у борг та зобов`язанням повернути їх у визначений у розписці строк до 01.03.2021 року.

Матеріали справи не містять доказів, що відповідач заперечував факт складання ним розписки і отримання грошових коштів у борг від ОСОБА_1 , чи то інший характер виниклих між ними правовідносин.

Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Колегія суддів вважає необхідним зазначити про те, що мета отримання позики для подальшого її використання не змінює правової природи розписки.

За змістом статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).

Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зазначеною статтею визначено загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Встановивши, що ОСОБА_2 належним чином не виконав зобов`язання за договором позики, колегія суддів вважає підлягаючими задоволенню вимоги позивача про стягнення відсотків за користування позиченими коштами обумовлених умовами договору 15 000 гривень, а також 3 % річних за прострочення виконання зобов`язання за період з 02.03.2021 року по 09.11.2021 року в сумі 1 217,60 гривень та інфляційних втрат в сумі 2 342,66 гривень, а всього 49 560,26 гривень.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга підлягає задоволення, а рішення суду першої інстанції скасуванню, з ухваленням нового рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Стаття 133 ЦПК України визначає види судових витрат.

Так судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Як вбачається з матеріалів справи, 05 листопада 2021 року між ОСОБА_1 та адвокатом Дорошенко А.В. укладений договір про надання правничої (правової) допомоги. (а.с. 13)

Відповідно до п. 2 додаткової угоди до договору про надання правничої (правової) допомоги гонорар адвоката визначається в фіксованому розмірі та становить 5 000 грн. (а.с. 15)

Згідно акту приймання-передачі наданих послуг адвокатом Дорошенко А.В. надано послуг на 5000,00 грн, за виготовлення позовної заяви до Київського районного суду м. Одеси про стягнення грошових коштів з ОСОБА_2 за договором позики та підготовки документів для подачі до суду. (а.с 16)

ОСОБА_1 згідно квитанції до прибуткового касового ордера № 47 від 09.11.2022 року сплатив адвокату гонорар у розмірі 5000,00 грн. (а.с. 17)

Відповідно до висновку Великої Палати у справі № 755/9215/15-ц де вказано, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів, вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн, що передбачено договором про надання правничої (правової) допомоги, відповідає критерію розумності їхнього розміру, конкретних обставин справи і сумі спірних правовідносин.

Керуючись ст. ст. 141, 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Дорошенко Антоніна Володимирівна задовольнити.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 06 вересня 2022 року скасувати, ухвали нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 .

Стягнути на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2 в рахунок відшкодування заборгованості за договором позики 49 560,26 гривень, та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Л.П. Воронцова

Судді П.Я. Ігнатенко

О.М. Полікарпова