КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ___________________________________
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/2404/2022
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2022 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Семенюк Т.А.

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційними скаргами представника ОСОБА_1 - адвоката Лисенко Любові Валеріївни на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 28 вересня 2021 року та ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 25 жовтня 2021 року про відмову в ухваленні додаткового рішення (суддя Марфіна Н.В.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс», треті особи: приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Олена Василівна, приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Шуляченко Микола Борисович про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,

встановив:

у липні 2021р. позивач через свого представника Тімкову Н.В. звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 19 травня 2021 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського нотаріального округу Київської області Грисюк О.В., зареєстрований в реєстрі за №25664, про стягнення з нього на користь ТОВ Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» заборгованості у розмірі 4 360грн та стягнути з відповідача судові витрати.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що 4 червня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Шуляченко М.Б. відкрито виконавче провадження №65695193 з примусового виконання виконавчого напису №25664 від 20 травня 2021 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» заборгованості у розмірі 4 360грн. 15 червня 2021 року Шуляченко М.Б. виніс постанову про арешт коштів боржника, постанову про розшук майна боржника, а саме транспортного засобу, та постанову про передачу виконавчого документу за місцем роботи ОСОБА_1 .

Позивач стверджував, що про наявність відкритого виконавчого провадження на підставі виконавчого напису №б/н від 19 травня 2021 року, зареєстрованого в реєстрі за №25664 відносно ОСОБА_1 , йому стало відомо після того, як він не зміг скористатись коштами, розміщеними на його особистому рахунку, у зв`язку з накладенням на нього арешту відповідно до постанови приватного виконавця Шуляченко М.Б.

Позивач зазначав, що з тексту виконавчого напису вбачається, що 19 травня 2021 року приватним нотаріусом Грисюк О.В. було вчинено виконавчий напис б/н, зареєстрований в реєстрі за №25664, про стягнення з ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , заборгованості за кредитним договором №37440 від 27

січня 2019 року, укладеним з ТОВ «Фінансова компанія «Нові кредити», правонаступником усіх прав та обов`язків якого на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами №12-02-20 від 6 березня 2020 року є ТОВ «Таліон плюс», правонаступником усіх прав обов`язків якого на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами №05/0820-01 від 5 серпня 2020 року є ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн фінанс», яке є стягувачем. Вказаним виконавчим написом проводиться стягнення заборгованості за період з 9 квітня 2021 року по 7 травня 2021 року у розмірі 3 160грн, в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту 2 000грн, прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом 1 160грн, а також витрати за вчинення виконавчого напису у розмірі 1 200грн, що загалом складає суму у розмірі 4 360грн.

Позивач посилався на те, що на момент вчинення виконавчого напису, нотаріуси не мали права вчиняти виконавчі написи без отримання нотаріально посвідченого кредитного договору, оскільки спірний виконавчий напис було вчинено після набрання чинності постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14, а договір кредиту не був нотаріально посвідчений, тому такий виконавчий напис не відповідає вимогам ст. 88 ЗУ «Про нотаріат», у зв`язку з чим має бути визнаним таким, що не підлягає виконанню.

Також позивач стверджував, що не укладав договір позики №00-37440 від 27 січня 2019 року з ТОВ «Фінансова компанія «Нові кредити», так як у договорі зазначено, що він укладений ОСОБА_1 , паспорт серія: НОМЕР_2 , виданий Київським РВ УМВС України в Одеській області 11 листопада 2015 року, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 . Разом з цим, його паспорт має серію НОМЕР_4 , виданий Артемівським РВ ЛМУ УМВС України в Луганській області 14 листопада 2006 року, місце його реєстрації: АДРЕСА_2 .

Позивач зазначав, що вказане у сукупності дає підстави вважати, що ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн фінанси» безпідставно звернулось до нотаріуса з метою вчинення виконавчого напису нотаріуса на кредитному договорі, якого він не укладав, кошти за яким не отримував.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 28 вересня 2021 року позов задоволено. Виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Києво-Святошинського нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. 19 травня 2021 року, зареєстрований в реєстрі за №25664, про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за договором позики №00-37440 від 27 січня 2019 року визнано таким, що не підлягає виконанню. Стягнуто з ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн фінанси» на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 908грн.

19 жовтня 2021р. представник позивача Тімкова Н.В. звернулася до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення про стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 8 500грн.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 25 жовтня 2021 року у задоволенні заяви представника позивача про ухвалення додаткового рішення відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі на рішення суду представник позивача - адвокат Лисенко Л.В. просить рішення суду змінити, виключивши з мотивувальної частини абзац «Судом встановлено, що 27 січня 2019 року між позивачем та ТОВ «Фінансова компанія «Нові кредити» укладено договір позики №00-37440», посилаючись на невірно встановлені судом обставини справи.

Представник позивача зазначає, що паспортними даними позивача ОСОБА_1 є паспорт серії НОМЕР_4 , виданий Артемівським РВ ЛМУ УМВС України в Луганській області 14 листопада 2006 року, місце реєстрації: АДРЕСА_2 , а у договорі позики №00-37440 від 27 січня 2019 року зазначено, що він укладений ОСОБА_1 , паспорт якого серії НОМЕР_2 , виданий Київським РВ УМВС України в Одеській області 11 листопада 2015 року, який зареєстрований за адресою:

АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Представник позивача стверджує, що позивач жодного відношення до особи, яка нібито уклала договір позики, використовуючи його прізвище, ім`я та по-батькове, не має.Також судом не надана оцінка тому факту, що договір позики не містить підпису ОСОБА_1 , тому судом першої інстанції невірно встановлено, що мали місце обставини укладання договору позики №00-37440 від 27 січня 2019 року між ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 , та ТОВ «Фінансова компанія «Нові кредити».

Представник позивача вважає, що при прийнятті рішення судом не були повно досліджені обставини справи та не надана оцінка всім доводам позивача, оскільки встановлені судом обставини у даній справі можуть бути використані, як обставини, які не підлягають доказуванню при розгляді інших справ, в яких беруть участь ті саме особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Також представник позивача зазначила, що позивачем понесені витрати у сумі 9 000грн на правову допомогу у суді апеляційної інстанції.

У поданій апеляційній скарзі на ухвалу суду представник позивача - адвокат Лисенко Л.В. просить ухвалу суду скасувати та задовольнити заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Тімкової Н.В. про стягнення з ТОВ «Онлайн Фінанс» витрат на правову допомогу у розмірі 8 500грн, посилаючись на те, що у позовній заяві був зазначений орієнтовний розрахунок судових витрат на правову допомогу. Оскільки розгляд справи проводився у спрощеному порядку без виклику сторін та проведення судового засідання, представник позивача ознайомилася з матеріалами справи та повним текстом судового рішення 7 жовтня 2021 року і протягом п`яти днів подала заяву про ухвалення додаткового рішення, та надала докази понесених витрат, що свідчить про дотримання строків, визначених у ст. 141 ЦПК України.

Відзиви на апеляційні скарги не подано.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України зазначені апеляційні скарги розглядаються без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг, вважає, що апеляційна скарга на рішення суду підлягає задоволенню, а апеляційна скарга на ухвалу суду задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено і матеріалами справи підтверджено, що 19 травня 2021 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. вчинено виконавчий напис, який зареєстровано в реєстрі за №25664, про стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , який є боржником за кредитним договором 37440 від 27 січня 2019 року, укладеним з ТОВ «Фінансова компанія «Нові кредити», правонаступником усіх прав та обов`язків якого на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами №12-02-20 від 6 березня 2020 року є ТОВ «Таліон плюс», правонаступником усіх прав обов`язків якого на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами №05/0820-01 від 5 серпня 2020 року є ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн фінанс», на користь ТОВ «Онлайн Фінанс» 3 160грн заборгованості за кредитним договором №37440 від 27 січня 2019 року та 1 200грн за вчинення виконавчого напису.

Постановою приватного виконавця Шуляченко М.Б. від 4 червня 2021 року відкрито виконавче провадження № 65695193 на виконання виконавчого напису № 25664 від 19 травня 2021 року.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що виконавчий напис, вчинений нотаріусом 19 травня 2021 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14. Укладений між товариством та позивачем кредитний договір, який

був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.

Рішення суду оскаржується в частині мотивувальної частини рішення та встановлення судом обставин, що кредитний договір був укладений між позивачем та ТОВ «Фінансова компанія «Нові кредити», а тому на підставі ч. 1 ст. 367 ЦПК України в іншій частині рішення суду апеляційним судом не переглядається.

Відповідно ч.1 та ч.4 ст.376 ЦПК України підставами для зміни рішення суду першої інстанції є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Частиною 1 статті 2 ЦПК України встановлено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно частин 1, 4 статті 265 ЦПК України рішення суду складається з вступної, описової, мотивувальної і резолютивної частин. У мотивувальній частині рішення зазначаються: 1) фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини; 2) докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення; 3) мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику; 4) чи були і ким порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких мало місце звернення до суду; 5) норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування; 6) норми права, на які посилалися сторони, які суд не застосував, та мотиви їх незастосування.

У мотивувальній частині рішення суд першої інстанції зазначив, що встановив, що 27 січня 2019 року між позивачем та ТОВ «Фінансова компанія «Нові кредити» укладений договір позики № 00-37440.

Разом з цим, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що у позовній заяві позивач заперечував укладення вказаного кредитного договору, посилаючись на те, що договір не містить його підпису, а зазначені у ньому серія та номер паспорту ( НОМЕР_2 , виданий Київським РВ УМВС України в Одеській області 11 листопада 2015 року) ОСОБА_1 , не відповідає виданому йому паспорту серії НОМЕР_4 , виданий Артемівським РВ ЛМУ УМВС України в Луганській області 14 листопада 2006 року. Також позивач посилався на те, що він зареєстрований у АДРЕСА_2 , а особа, яка уклала договір кредиту - у АДРЕСА_1 .

Вказані позивачем обставини не були оцінені судом першої інстанції, а мотивувальна частина рішення не містить обґрунтування не прийняття до уваги зазначених позивачем обставин.

Згідно частини 1, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з існуючим науковим підходом, обґрунтованим є судове рішення, якщо воно ухвалене судом на підставі обставин у судовій справі, які повно і всебічно з`ясовані на основі доказів, що були досліджені судом. Вмотивованим є судове рішення, в якому

належним чином зазначені підстави, на яких воно ґрунтується. Під умотивованістю розуміється повне і всебічне відображення в рішенні суду мотивів, якими він керувався при ухваленні свого рішення, при оцінюванні доказів для встановлення наявності або відсутності обставин, на які сторони посилалися як на підґрунтя своїх вимог і заперечень, із зазначенням, чому певні докази були взяті до уваги або відхилені, й віддзеркалення мотивів щодо позиції суду при застосуванні норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, мотивованість є обов`язковою вимогою, відмінною від вимоги щодо обґрунтованості судового рішення. Причому мотивованість судового рішення - це відображення всіх мотивів та обґрунтувань судового рішення у його змісті, тобто фактично «мотивованість» та «обґрунтованість» судового рішення є двома взаємопов`язаними вимогами, які співвідносяться, як форма (спосіб зовнішнього відображення) та зміст.

Отже, мотивованість судового рішення є свідченням того, що: - доводи та міркування сторін (учасників) судового процесу були належним чином оцінені та враховані або відхилені судом на підставі конкретно визначених мотивів; - усім зібраним у справі доказам (зібраним судом або поданим учасникам справи) було надано належну правову оцінку; надано обґрунтування прийняття (врахування) та відхилення кожного доказу; - наведені норми права, якими урегульовані спірні правовідносини, з наданням обґрунтування того, чому ті чи інші правові норми мають бути застосовані у конкретній спірній ситуації, враховуючи попередні два пункти.

З наданого суду першої інстанції позивачем копії листа ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» від 30 червня 2021 року вбачається, що кредитний договір № 00-37440 від 27 січня 2019 року укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Фінансова компанія «Нові кредити» в онлайн режимі.

За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України.)

Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного Кодексу України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон).

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї

пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису або електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

За таких обставин, відсутність у копії договору позики № 00-37440 від 27 січня 2019 року, який наданий суду позивачем, підпису ОСОБА_1 не свідчить про те, що вказаний договір не був укладений.

Разом з цим, колегія суддів погоджується з доводами позивача, що зазначені у договорі позики № 00-37440 від 27 січня 2019 року паспортні дані особи, яка уклала договір, не відповідають паспортним даним позивача ОСОБА_1 , які були ним зазначені та у підтвердження яких надана копія паспорта позивача. Вказані обставини не були спростовані відповідачем, а відтак висновок суду першої інстанції про доведеність тієї обставини, що вказаний договір позики був укладений саме позивачем ОСОБА_1 є передчасним.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 19 квітня 1993 року у справі «Краска проти Швейцарії» визначено, що ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважать важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути «почуті», тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами.

Оскільки судом першої інстанції не досліджувалися обставини укладення договору позики № 00-37440 від 27 січня 2019 року, а позивач заперечує його укладення, колегія суддів вважає правомірними доводи апеляційної скарги про безпідставне посилання у мотивувальній частині рішення на встановлення того факту, що саме позивачем ОСОБА_1 був укладений договір позики № 00-37440 від 27 січня 2019 року, тому вказана обставина підлягає виключенню з мотивувальної частини рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вищевикладені обставини, колегія суддів вважає, що рішення суду

першої інстанції підлягає зміні шляхом виключення з мотивувальної частини рішення посилання на те, що судом встановлено, що 27 січня 2019 року між позивачем та ТОВ «Фінансова компанія «Нове кредити» укладено договір позики № 00-37440.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що апеляційна скарга на рішення суду підлягає задоволенню, позивачу підлягає відшкодуванню сплачений ним судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 1 362грн, який підлягає стягненню з відповідача.

Відмовляючи в ухваленні додаткового рішення суд першої інстанції виходив з того, що зазначення у позовної заяви попереднього (орієнтовного) розрахунку судових витрат відповідно до положень п. 9 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, не є заявою сторони про подання доказів понесених судових витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду в розумінні положень ч. 8 ст. 141 ЦПК України, яка в даному випадку повинна була бути подана до суду до ухвалення у справі рішення, ураховуючи, що справа розглядалась в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з таких підстав.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини перша - друга статті 133 ЦПК України).

Частинами першою, другою статті 134 ЦПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно із частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Отже, на учасника справи покладено обов`язок у першому зверненні до суду навести попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи, а докази у підтвердження понесених витрат учасник справи повинен надати суду до закінчення судових дебатів або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву і ці докази неможливо подати з поважних причин (ч. 1 ст. 246 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду вважає, що вимога частини восьмої статті 141 ЦПК України щодо строку та порядку подання доказів про розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, має застосовуватися і до справ, що розглядаються в спрощеному провадженні, де судові дебати відсутні (постанова від 19 лютого 2020 року, справа №755/9215/15-ц).

З тексту позовної заяви вбачається, що представник позивача - адвокат Тімкова Н.В. не заявляла про те, що докази у підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу будуть подані у строки, передбачені ч. 8 ст. 141 ЦПК України. Рішення у даній справі було ухвалено судом 28 вересня 2021 року, отже строк подання доказів понесених судових витрат закінчився 4 жовтня 2021 року, враховуючи, що 3 жовтня 2021 року був вихідним днем. Однак заява про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правову допомогу та докази у підтвердження понесених витрат подані представником позивача - адвокатом Тімковою Н.В. 12 жовтня 2021 року, тобто зі спливом строків, передбачених положенням статті 141 ЦПК України.

Враховуючи відсутність у матеріалах справи заяви позивача та його представника про намір подати докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу після ухвалення судового рішення, а також порушення порядку та строків для подання відповідних доказів, суд першої інстанції прийшов до правомірного висновку про відсутність правових підстав для ухвалення додаткового рішення про відшкодування понесених позивачем витрат на правову допомогу.

Доводи апеляційної скарги, що у позовній заяві дотримано вимоги ЦПК України щодо надання орієнтовного розрахунку судових витрат на правову допомогу, розгляд справи був проведений у спрощеному порядку без виклику учасників справи, а представником позивача заява про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правову допомогу та докази у підтвердження таких витрат були подані суду протягом п`яти днів з дня ознайомлення з повним текстом судового рішення, не є підставою для задоволення апеляційної скарги, оскільки суперечать положенням ч. 8 ст. 141 ЦПК України, так як до ухвалення судового рішення ні позивачем, ні його представником не було заявлено про подання таких доказів протягом п`яти днів після ухвалення судового рішення.

Крім того, представник позивача була обізнана, що розгляд справи судом призначений у спрощеному порядку без виклику сторін, а відтак всі докази, у тому числі і у підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу, повинні були бути подані до прийняття судом рішення у справі. У заяві представник позивача не просила поновити пропущений процесуальний строк подання доказів та не зазначила поважних причин пропуску цього строку.

Прийняття судом першої інстанції ухвали про відмову в прийнятті додаткового рішення, а не про залишення заяви без розгляду, не суперечить положенням ст. 270 ЦПК України і не є підставою для скасування ухвали суду.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що ухвала судом першої інстанції постановлена з дотриманням норм процесуального права і підстав для її скасування колегією суддів не встановлено.

15 грудня 2021 року на адресу Київського апеляційного суду надійшла заява представника ОСОБА_1 - адвоката Лисенко Л.В. про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу, в якій заявник просить стягнути з ТОВ Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу адвоката при розгляді справи в суді апеляційної інстанції у розмірі 9 000грн, у підтвердження чого надано копію договору №04/11 від 4 листопада 2021 року про надання правової допомоги, який укладено між адвокатом Лисенко Л.В. та ОСОБА_1.; копію додаткової угоди №1 до договору про надання правової допомоги №04/11 від 4 листопада 2021 року; копію акту приймання-передачі наданої правової допомоги від 10 грудня 2021 року, який підписаний адвокатом Лисенко Л.В. та ОСОБА_1.; ордер та копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

Як вже зазначалося вище, за змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі

поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження), а також документи, що свідчать про фактичне надання таких послуг.

Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).

Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Наявність договірних відносин між адвокатом Лисенко Л.В. та ОСОБА_1. підтверджується договором № 04/11 про надання правової (юридичної) допомоги адвокатом від 4 листопада 2021 року. Додатковою угодою до договору сторони погодили, що вартість однієї години роботи адвоката складає 2 000грн, вартість складання апеляційної скарги складає 2 500грн.

Згідно акту приймання-передачі наданої правової допомоги від 10 грудня 2021 року, який підписаний адвокатом Лисенко Л.В. та ОСОБА_1., останній отримав послуги: аналіз матеріалів справи, підготовка правової позиції -1,5 години, вартістю 3000грн; складання апеляційної скарги на рішення суду від 28 вересня 2021 року - 2 500грн, складання апеляційної скарги на ухвалу суду від 25 жовтня 2021 року - 2 500грн, клопотання про визнання поважними причини пропуску строку та поновлення строку подання апеляційної скарги - 0,30год. - вартістю 1000грн.

Пунктом 4.1. додаткової угоди №1 від 4 листопада 2021 року передбачено, що оплата послуг здійснюється в наступному порядку: 50% вартості послуги сплачується після направлення апеляційної скарги, решта суми після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Доказів оплати послуг адвоката до заяви не додані.

Разом з цим, відповідно до положень ч. 2 ст. 137 ЦПК України не надання документів у підтвердження оплати послуг адвоката, не є підставою для відмови у відшкодуванні витрат, які позивач має понести у зв`язку із розглядом справи.

Враховуючи, що апеляційна скарга на ухвалу суду від 25 жовтня 2021 року задоволенню не підлягає, у відшкодуванні витрат, понесених за складання даної апеляційної скарги, колегія суддів відмовляє.

До заяви додані докази направлення її копії відповідачу. Разом з цим, відповідачем не заявлено про не співмірність витрат позивача на правову допомогу та про зменшення цих витрат.

За таких обставин, відшкодуванню ОСОБА_1 підлягають витрат на правову допомогу у сумі 6 500грн, які підтверджені належними доказами.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 376, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Лисенко Любові Валеріївни на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 28 вересня 2021 року задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 28 вересня 2021 року змінити, виключивши з мотивувальної частини рішення посилання на те, що «судом встановлено, що 27 січня 2019 року між позивачем та ТОВ «Фінансова компанія «Нове кредити» укладено договір позики № 00-37440».

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Лисенко Любові Валеріївни на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 25 жовтня 2021 року залишити без задоволення, а ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 25 жовтня 2021 року - без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс», , яке знаходиться у місті Києві, вул. Гната Хоткевича, 12, оф. 177, на користь ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , який зареєстрований у АДРЕСА_2 , 1362грн судового збору за подання апеляційної скарги та 6500грн витрат на професійну правничу допомогу, а всього 7 862грн.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, зазначених у п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.А. Семенюк