Справа №701/778/22
Номер провадження2/701/320/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2022 року Маньківський районний суд, Черкаської області

в складі: головуючого судді - Костенка А. І.

за участю секретаря - Брітан О. О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Маньківка справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру частки в спадковому майні за заповітом,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася в суд з позовом до відповідача про зміну розміру частки в спадковому майні за заповітом.

На підставу своїх вимог спирається на те, що позивач та відповідач є дочкою та сином ОСОБА_3 про що свідчать свідоцтво про народження позивача серії НОМЕР_1 видане 19.01.1974 року Вікторівським сіль ЗАГС Маньківського району Черкаської області, свідоцтво про розірвання шлюбу позивача серії НОМЕР_2 видане 22.06.2005 року відділом РАЦС Маньківського РУЮ, рішення Маньківського районного суду від 22.11.2007 року у цивільній справі № 2-0-55/2007 р., свідоцтво про народження відповідача серії НОМЕР_3 видане 17.05.1962 року Подобнянським сіль ЗАГС Маньківського району Черкаської області довідка Виконавчого комітету Маньківської селищної ради № 43 видана 21.06.2022 року. Мати позивача та відповідача - ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Вікторівка Маньківського району Черкаської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 13.10.2006 р., актовий запис № 15. За життя мати склала заповіт 12.10.2005 року за р. № 47 посвідчений Виконкомом Вікторівської сільської ради Маньківського району Черкаської області на трьох її дітей, а саме: ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 на все її майно де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось. Крім того в заповіті мати додатково заповіла позивачу державний акт на право приватної власності на землю та майновий пай. Позивач та відповідач прийняли спадщину після чого була заведена спадкова справа № 42065554 від 24.03.2007 року про що свідчить витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі. ОСОБА_5 від спадщини за заповітом після смерті матері відмовився про що свідчить постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 08.06.2022 року видана державним нотаріусом Маньківської державної нотаріальної контори. Позивач із відповідачем частково оформили спадщину і їм державним нотаріусом Маньківської державної нотаріальної контори видані, свідоцтво про право на спадщину за заповітом 11.12.2007 року зареєстроване в реєстрі № 4048 та свідоцтво про право на спадщину за заповітом 15.03.2008 року зареєстроване в реєстрі № 988. Після смерті матері, за заповітом залишилось неуспадковане майно, належний їй на праві власності житловий будинок садибного типу розташований за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом на право особистої власності на житловий будинок видане 10.03 1989 року на підставі рішення Виконкому Маньківської районної ради № 22 від 20.01.1989 року, довідки № 220о від 10 10.2022 року та технічним паспортом на будинок садибного типу від 04.11.2022 року виданих Маньківським відділком комунального підприємства «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації». Відповідач не бажає оформляти спадщину за заповітом на частину вказаного житлового будинку і не заперечує щоб позивач оформила дану спадщину у свою власність. З цього питання позивач та відповідач звернулись до нотаріуса щоб укласти договір про поділ спадщини між спадкоємцями. Нотаріус виніс постанову про відмову у вчиненні таких нотаріальних дій від 08.06.2022 року на підставі того, що такий договір може бути укладено щодо нерухомого майна між спадкоємцями, які прийняли спадщину за законом, а не за заповітом, що і змусило позивача звернутись з відповідним позовом до суду.

Позивач до суду не з`явилася, але в своїй позовній заяві просила справу слухати в її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явився, але згідно письмової заяви позовні вимоги позивача визнає та просить справу слухати у його відсутності.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Враховуючи вищевикладене та приписи ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без участі осіб, які в судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду.

У зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, вивчивши матеріали справи, визначивши юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов до наступного висновку.

Вимоги ст. 264 ЦПК України зобов`язують суд під час ухвалення рішення вирішити чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Судом встановлено, що позивач та відповідач є дочкою та сином ОСОБА_3 про що свідчать: свідоцтво про народження позивача серії НОМЕР_1 видане 19.01.1974 року Вікторівським сіль ЗАГС Маньківського району Черкаської області (а.с. 7), свідоцтво про розірвання шлюбу позивача серії НОМЕР_2 видане 22.06.2005 року відділом РАЦС Маньківського РУЮ (а.с. 8), рішення Маньківського районного суду від 22.11.2007 року у цивільній справі № 2-0-55/2007 р. (а.с. 9), свідоцтво про народження відповідача серії НОМЕР_3 видане 17.05.1962 року Подобнянським сіль ЗАГС Маньківського району Черкаської області (а.с. 12), довідка Виконавчого комітету Маньківської селищної ради № 43 видана 21.06.2022 року (а.с. 13). Мати позивача та відповідача - ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Вікторівка Маньківського району Черкаської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 13.10.2006 р., актовий запис № 15 (а.с. 14). За життя мати склала заповіт 12.10.2005 року за р. № 47 посвідчений Виконкомом Вікторівської сільської ради Маньківського району Черкаської області на трьох її дітей, а саме: ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 на все її майно де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось (а.с. 15). Крім того в заповіті мати додатково заповіла позивачу державний акт на право приватної власності на землю та майновий пай. Позивач та відповідач прийняли спадщину після чого була заведена спадкова справа № 42065554 від 24.03.2007 року про що свідчить витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі (а.с. 16). ОСОБА_5 від спадщини за заповітом після смерті матері відмовився про що свідчить постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 08.06.2022 року видана державним нотаріусом Маньківської державної нотаріальної контори. Позивач із відповідачем частково оформили спадщину і їм державним нотаріусом Маньківської державної нотаріальної контори видані, свідоцтво про право на спадщину за заповітом 11.12.2007 року зареєстроване в реєстрі № 4048 (а.с. 17) та свідоцтво про право на спадщину за заповітом 15.03.2008 року зареєстроване в реєстрі № 988 (а.с. 18). Після смерті матері, за заповітом залишилось неуспадковане майно, належний їй на праві власності житловий будинок садибного типу розташований за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом на право особистої власності на житловий будинок видане 10.03 1989 року на підставі рішення Виконкому Маньківської районної ради № 22 від 20.01.1989 року (а.с. 19), довідки № 220о від 10 10.2022 року (а.с. 20) та технічним паспортом на будинок садибного типу від 04.11.2022 року виданих Маньківським відділком комунального підприємства «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» (а.с. 21-26). Позивач та відповідач звернулись до нотаріуса щоб укласти договір про поділ спадщини між спадкоємцями. Нотаріус виніс постанову про відмову у вчиненні таких нотаріальних дій від 08.06.2022 року на підставі того, що такий договір може бути укладено щодо нерухомого майна між спадкоємцями, які прийняли спадщину за законом, а не за заповітом (а.с. 27).

Спадкоємці можуть за нотаріально посвідченим договором, якщо це стосується нерухомого майна, змінити розмір частки у спадщині когось із них. Існують два варіанти поділу (виділу) спадкового майна між спадкоємцями: договір про зміну розміру частки у спадщині; договір про поділ спадщини (спадкоємці визначають конкретне майно, яке може відповідати їх часткам у спадщині).

Проте, не може бути посвідчений договір про поділ спадщини згідно із заповітом, в якому заповідач конкретизував розподіл свого майна між тим чи іншим спадкоємцем, та кожний спадкоємець за заповітом стає власником конкретної, вказаної в заповіті речі.

Поділ спадщини здійснюється спадкоємцями відповідно до часток у спадковій масі, що належать їм згідно із законом чи заповітом. Тобто, при поділі спадкоємець отримує майно, рівне за вартістю його спадковій частці.

Відповідно до змісту статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до ч. ч. 1, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1278 ЦК України частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. Кожен із спадкоємців має право на виділ його частки в натурі.

Згідно зі статтею 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (статті 1220, 1222 ЦК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (частини перша та третя статті 13 ЦПК України).

Позивачка та відповідач є спадкоємцями за заповітом та спадкоємцями першої черги за законом.

Спору щодо спадкового майна та його поділу, в тому числі визначення часток у спадковому майні, між ними немає.

Отже, право спадкоємців врегулювати свої правовідносини шляхом укладення договорів про поділ спадкового майна при відсутності між ними спору передбачено спеціальними нормами щодо поділу спадкового майна (ст. ст. 1278, 1279 ЦК України) і це також узгоджується зі ст. 6, 627 ЦК України.

У договорі про поділ спадкового майна спадкоємці мають право визначити яке майно переходить у власність кожному спадкоємцю, визначити розмір частки у спадщині (ч. 3 ст. 1267 ЦК України), визначити конкретні речі, права та обов`язки.

Договором про поділ спадщини сторони погоджують розподіл самого майна, проте право власності на майно оформляються свідоцтвом про право на спадщину, яке видається нотаріусом з урахуванням домовленостей сторін про розподіл спадкового майна.

Відповідно до пункту 230 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 20/5 від 03.03.2004, поділ спадкового майна провадиться за згодою спадкоємців, які прийняли спадщину. У разі недосягнення згоди, поділ провадиться у судовому порядку відповідно до часток, належних кожному із спадкоємців за законом або за заповітом.

Отже, спадкоємці, які прийняли спадщину, вправі за взаємною згодою здійснити поділ спадкового майна, який провадиться відповідно до часток, належних кожному із спадкоємців. Поділ спадкового майна оформляється договором спадкоємців. У договорі про поділ спадкового майна визначаються реальні частки спадкоємців у спадковому майні. Поділ допускається лише тоді, коли визначилося коло спадкоємців, які реалізували право на прийняття спадщини.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 січня 2020 року в справі № 243/6275/16-ц (провадження № 61-42813св18) зроблено висновок по застосуванню частини другої статті 367 ЦК України, статті 1278 ЦК України та вказано, що «якщо спадкодавець склав заповіт і в ньому не зазначив частки спадкоємців, вони вважаються рівними. Навпаки, якщо заповідач розподілив спадщину між спадкоємцями в нерівних частках, то кожний має право саме на ту частку, яку вказав спадкодавець. За відсутності заповіту частки кожного спадкоємця в спадщині визнаються рівними. Відступ від цього принципу можливий за домовленістю спадкоємців між собою (стаття 1267 ЦК України). Спадщина належить спадкоємцям, які прийняли її на праві спільної часткової власності (частина четверта статті 355 ЦК України), а тому при її поділі застосовуються правила передбачені в главі 26 ЦК України, які регулюють відносини спільної часткової власності. Якщо згоди про поділ спадщини досягти не вдалося, то поділ провадиться в судовому порядку відповідно до часток, які належать кожному із спадкоємців за законом або за заповітом. Вирішення судового спору щодо поділу спадкового майна не залежить від отримання спадкоємцями свідоцтва про право на спадщину. Поділ спільного майна відрізняється від виділу частки співвласника або припинення його права на частку у спільному майні однією суттєвою ознакою - у разі поділу майна право спільної часткової власності на нього припиняється».

У постанові Верховного Суду України від 03 квітня 2013 року в справі № 6-12цс13 зроблено висновок, що «у разі виділу співвласник отримує свою частку у майні в натурі і вибуває зі складу учасників спільної власності. За всіма іншими співвласниками спільна власність при виділі частки зберігається. На відміну від виділу, за якого право власності припиняється лише для того співвласника, частка якого виділяється із спільної власності у разі поділу (стаття 367 ЦК України) спільна часткова власність припиняється для всіх її учасників.

Статтею 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім`я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців.

Встановлено, що спадщину після смерті ОСОБА_3 прийняли позивачка та відповідач, однак позовних вимог про визначення часток у спадковому майні не пред`явлено. Суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. У даному випадку відмова у задоволенні позову не свідчить про відсутність у позивачки права на спадщину після смерті спадкодавця за заповітом, оскільки підставою для відмови у позові є невірно обраний спосіб захисту свого права, відсутність доказів наявності спору між спадкоємцями щодо виділу спадкового майна.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 77, 78, 81, 263, 265 ЦПК України, ст. ст. 16, 319, 322, 328, 392, 1216, 1217, 1218, 1223, 1233, 1235, 1261-1265, 1267, 1268, 1270, 1273, 1274, 1297 ЦК України, суд,

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (РНОКПП: НОМЕР_4 , жителькивул АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (РНОКПП: НОМЕР_5 , жителя АДРЕСА_3 ) про зміну розміру частки в спадковому майні за заповітом - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження.

Суддя А. І. Костенко