Житомирський апеляційний суд
Категорія 44 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2022 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Коломієць О.С., Талько О.Б.,

за участі секретаря судового засідання Ковальчук М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу №295/10700/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області та Державної казначейської служби України про визнання дій протиправними та відшкодування моральної шкоди

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Богунського районного суду м.Житомира від 09 листопада 2021 року, яке ухвалене під головуванням судді Лєдньова Д.М. в м.Житомирі,

в с т а н о в и в:

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (далі - ГУ ПФУ в Житомирській області або управління) та Державної казначейської служби України. Просив: визнати, що незаконні і протиправні дії посадових осіб ГУ ПФУ в Житомирській області щодо неналежного виконання судового рішення призвели до заподіяння йому моральної шкоди; стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання з єдиного казначейського рахунку на його користь грошові кошти у сумі 500 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями і бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб, відповідно до постанови Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2020 року в справі №240/11317/20 визнано протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати йому з 17 липня 2018 року підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному ст.39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області здійснити з 17 липня 2018 року нарахування та виплату підвищення до пенсії йому як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному ст.39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що дорівнює двом мінімальним заробітним платам (згідно із законом про Державний бюджет України на відповідний рік). На підставі рішення виданий виконавчий лист. Після отримання від Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області відомостей про здійснені нарахування та проведені виплати йому стало відомо про неналежне виконання Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області судового рішення. У зв`язку з цим, звернувся до державного виконавця із вимогою накладення штрафу на начальника ГУ ПФУ, а також до органів прокуратури із заявою про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.382 КК України. Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 09 червня 2021 року встановлено судовий контроль за виконанням рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2020 року в справі №240/11317/20. Вважає, що ГУ ПФУ в Житомирській області при виконанні рішення всупереч його чіткому змісту про нарахування доплати на підставі показників мінімальної заробітної плати на власний розсуд застосовало величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що свідчить про порушення належного виконання рішення суду та має наслідком спричинення йому моральної шкоди.

Рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 09 листопада 2021 року позов задоволений частково. Бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, що виявилася у неналежному виконанні судового рішення, визнана протиправною та стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 3 000 грн.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги аргументує тим, що неправомірною відмовою ГУ ПФУ в Житомирській області у призначенні та виплаті йому пенсії у розмірах, встановлених Законом, та лише частковим виконанням судового рішення йому завдано моральної шкоди. Надмірна затримка у виконанні державою ухваленого проти неї судового рішення про зобов`язання вчинити на його користь певні дії викликає у нього почуття розпачу. Враховуючи тривалість вимушених змін у його житті, глибину душевних страждань, яких він зазнав у зв`язку невиконанням судового рішення, переконаний у тому, що із Державного бюджету України підлягає стягненню у відшкодування спричиненої йому моральної шкоди не менше 500 000 грн. Суд при ухваленні рішення не врахував висновок Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року в справі №242/4741/16-ц.

У відзиві на апеляційну скаргу Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову в повному обсязі.

Від Державної казначейської служби України відзиву на апеляційну скаргу не надходило. За положеннями частини третьої ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав. Просить її задовольнити та збільшити розмір відшкодування моральної шкоди з 3 000 грн. до 500 000 грн., як було ним заявлено у позовній заяві та є справедливим. Пояснив, що наразі заявлені дві позовні вимоги: про визнання протиправними дій посадових осіб Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо неналежного виконання судового рішення та відшкодування моральної шкоди.

Представник відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову, оскільки дії управління правомірні та відповідають чинному законодавству.

Представник відповідача Державної казначейської служби України у судове засідання не з`явився. Клопотань про відкладення розгляду справи не надходило. Відповідно до частини другої ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. Явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволений. Визнано протиправною бездіяльність ГУ ПФУ в Житомирській області щодо не нарахування та невиплати із 17 липня 2018 року підвищення до пенсії ОСОБА_1 як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення у розмірі, визначеному ст.39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Зобов`язано ГУ ПФУ в Житомирській області здійснити із 17 липня 2018 року нарахування та виплату підвищення до пенсії ОСОБА_1 як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення у розмірі, визначеному статтею 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що дорівнює двом мінімальним заробітним платам (згідно із законом про Державний бюджет України на відповідний рік) (а.с.5-6).

На виконання вищезазначеного рішення суду, 17 березня 2021 року Житомирським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист №240/11317/20, яким зобов`язано ГУ ПФУ в Житомирській області здійснити із 17 липня 2018 року нарахування та виплату підвищення до пенсії ОСОБА_1 як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення у розмірі, визначеному ст.39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що дорівнює двом мінімальним заробітним платам (згідно із законом про Державний бюджет України на відповідний рік) (а.с.7).

Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 26 березня 2021 року відкрито виконавче провадження №64957619 з виконання виконавчого листа від 17 березня 2021 року №240/11317/20 (а.с.10).

ГУ ПФУ в Житомирській області на запит адвоката Орлюка С.А. від 18 березня 2021 року повідомило, що при виконанні рішення суду від 20 жовтня 2020 року в справі №240/11317/20 управлінням застосовано положення пункту 3 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06 грудня 2016 року, згідно з яким, мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат, до внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з 1 січня 2017 року. З урахуванням обов`язку ГУ ПФУ в Житомирській області виконувати положення Закону від 06 грудня 2016 року ОСОБА_1 нараховано підвищення в розмірі двох прожиткових мінімумів для працездатних осіб з 17 серпня 2018 року.

Згідно з частиною третьою ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно з частиною першою ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Тобто в порядку цивільного судочинства розглядаються справи, що виникають із приватноправових відносин.

Разом з тим, за приписами частини першої ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з п.1 частини першої ст.4 КАС України адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Публічно-правовий спір - це спір, у якому, зокрема хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій (п.2 частини першої ст.4 КАС України).

Згідно з п.1 частини першої ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Суб`єкт владних повноважень це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п.7 частини першої ст.4 КАС України).

Характерною ознакою публічно-правових спорів є сфера їх виникнення публічно-правові відносини, тобто передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обов`язках їх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема пов`язаних з реалізацією публічної влади.

Публічно-правовим вважається також спір, який виник з позовних вимог, що ґрунтуються на нормах публічного права, де держава в особі відповідних органів виступає щодо громадянина не як рівноправна сторона у правовідносинах, а як носій суверенної влади, який може вказувати або забороняти особі певну поведінку, надавати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Основною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Публічно-правовий спір має також особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з`ясовувати, у зв`язку із чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

Вирішення питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних справ у кожній конкретній справі залежить від характеру спірних правовідносин.

Відповідно до частини першої ст.58 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» Пенсійний фонд є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішує питання, пов`язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління Накопичувальним фондом, соціальні та інші виплати, передбачені законодавством України, та інші функції, передбачені цим Законом і статутом Пенсійного фонду.

Кошти Пенсійного фонду України відповідно до ст.73 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» використовуються на: виплату пенсій, передбачених цим Законом; надання соціальних послуг, передбачених цим Законом; фінансування адміністративних витрат, пов`язаних з виконанням функцій, покладених на органи Пенсійного фонду України; оплату послуг з виплати та доставки пенсій; формування резерву коштів Пенсійного фонду України.

Відповідно до п.1 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22 грудня 2014 року №28-2, управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також об`єднані управління (далі управління Фонду) є територіальними органами Пенсійному фонду України. Управління Пенсійного фонду України підпорядковуються Пенсійному фонду України та безпосередньо відповідним головним управлінням Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі головні управління Пенсійного фонду України), що разом з цими управліннями утворюють систему територіальних органів Пенсійного фонду України.

Основними завданнями управління Пенсійного фонду України є: реалізація державної політики з питань пенсійного забезпечення; ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; виконання інших завдань, визначених законом (п.3 зазначеного Положення).

Отже, відповідно до покладених завдань і функцій Пенсійний фонд України є суб`єктом владних повноважень у сфері нарахування та виплат пенсій, а спори, що виникають між учасниками цих відносин, є публічно-правовими, тому їх вирішення належить до юрисдикції адміністративних судів.

ГУ ПФУ в Житомирській області є суб`єктом владних повноважень, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства та уповноважений здійснювати нарахування (перерахунок) і виплату пенсії позивачу.

ОСОБА_1 в позові заявлені вимоги про визнання незаконними та протиправними дій посадових осіб ГУ ПФУ в Житомирській області щодо неналежного виконання судового рішення та відшкодування моральної шкоди на підставі положень ст.1173 ЦК України, якими передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Тобто, між сторонами знову виник публічно-правовий спір, пов`язаний із виконанням суб`єктом владних повноважень судового рішення, ухваленого у порядку адміністративного судочинства, яким зобов`язано суб`єкта владних повноважень нарахувати та виплати ОСОБА_1 підвищення до пенсії.

Також, відповідно до частини п`ятої ст.21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Вимога ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди пов`язана з незаконними та протиправними діями суб`єкта владних повноважень - Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, що виявляється у неналежному виконанні судового рішення про нарахування та виплату ОСОБА_1 підвищення до пенсії.

Оскільки позов ОСОБА_1 стосується протиправних дій суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення, ухваленого у порядку адміністративного судочинства, і його вимога про відшкодування моральної шкоди пов`язана з вимогою про визнання протиправними дій суб`єкта владних повноважень щодо невиконання судового рішення, то вимога про відшкодування моральної шкоди у такому випадку також повинна розглядатися у порядку адміністративного, а не цивільного судочинства, разом із вимогою про визнання дій Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області протиправними.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 березня 2018 року в справі № 522/3454/16-ц.

Із урахуванням наведеного, правовідносини, які виникли між сторонами у справі, є адміністративно-правовими, а тому справа підлягає розгляду за правилами адміністративного, а не цивільного судочинства. За даних обставин, суд першої інстанції, розглянувши справу в порядку цивільного судочинства, діяв не як суд, встановлений законом.

Пунктом 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» вказав, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі «Занд проти Австрії» висловлено думку, що термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 ст.6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з [...] питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів [...]».

Відповідно до частини першої статті 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 1 частини першої ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Ураховуючи наведене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої ст.255 ЦПК України та частиною першою ст.377 цього Кодексу.

Згідно з положеннями частини першої ст.256 ЦПК України, якщо провадження у справі закривається з підстав, визначених пунктом 1 частини першої ст.255 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи. Суд апеляційної інстанції повинен також роз`яснити позивачеві про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. Заява подається до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі.

Оскільки Житомирський апеляційний суд вирішив на підставі п.1 частини першої ст.255 ЦПК України закрити провадження у справі, то він відповідно до частини першої ст.256 ЦПК України роз`яснює ОСОБА_1 , що розгляд справи відноситься до юрисдикції адміністративного суду. Впродовж десяти днів з дня отримання цієї постанови ОСОБА_1 може звернутися до Житомирського апеляційного суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Керуючись п.1ч.1 ст.255,ст.ст.259,268,367-368,374,377,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Богунського районного суду м.Житомира від 09 листопада 2021 року скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області та Державної казначейської служби України про визнання дій протиправними та відшкодування моральної шкоди закрити.

Повідомити ОСОБА_1 , що розгляд справи за його позовом віднесено до юрисдикції адміністративного суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді: