справа № 691/27/22
провадження № 2/691/164/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2022 рокуГородищенський районний суд Черкаської області

В складі :

головуючого судді Савенко О.М.

при секретарі судових засідань Шмунь Н.В.

з участю позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Городище цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Вільшанської дитячої школи мистецтв Вільшанської селищної ради Звенигородського району Черкаської області, Вільшанської селищної ради Звенигородського району Черкаської області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Вільшанської дитячої школи мистецтв Вільшанської селищної ради Звенигородського району Черкаської області, ОСОБА_2 про визнання незаконним і скасування наказу про відсторонення від роботи, поновлення у виконанні трудових обов`язків та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу,-

встановив:

11 січня 2022 року ОСОБА_1 звернулася в Городищенський районний суд Черкаської області з позовною заявою до Вільшанської дитячої школи мистецтв Вільшанської селищної ради Звенигородського району Черкаської області, Вільшанської селищної ради Звенигородського району Черкаської області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Вільшанської дитячої школи мистецтв Вільшанської селищної ради Звенигородського району Черкаської області, ОСОБА_2 про визнання незаконним і скасування наказу про відсторонення від роботи, поновлення у виконанні трудових обов`язків та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 , посилається, що працює на посаді викладача Вільшанської дитячої школи мистецтв Вільшанської селищної ради Звенигородського району Черкаської області з 02 вересня 2019 року, що підтверджується витягом з наказу від 02 вересня 2019 року №1 «Про прийняття на роботу працівників Вільшанської дитячої школи мистецтв». До вказаної дати, з 01 квітня 1999 року, працювала у викладачем Вільшанського філіалу Городищенської ДШМ, про що свідчать відповідні записи трудовій книжці. 04 листопада 2021 року виконуюча обов`язки директора ОСОБА_2 вручила їй наказ від 04 листопада 2021 року №33 «Про попередження можливого відсторонення від роботи», в якому із посиланням на Постанову Кабінету Міністрів України від 20 жовтня 2021 року №1096 «Про внесення змін до Постанови Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 року №1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-СоV-2», наказом МОЗ від 04 жовтня 2021 року №2153 «Про затвердження переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» зазначалося, що доповнити існуючі правила допуску працівників до роботи, які передбачають наявність позитивного висновку медичної комісії з проведення періодичного огляду, відображеного в санітарних книжках, наявних у них обов`язкових передбачених профілактичних щеплень чинним законодавством України, міжнародним свідоцтвом про вакцинацію (профілактику проти хвороби СОVID-19) (п. 1), педагогічним працівникам закладу рекомендується пройти вакцинацію від СОVID-19 та надати адміністрації копії сертифікатів або довідку про хід вакцинації; особам, які мають відповідні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти СОVID-19, і надати медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти СОVID-19, виданий закладом охорони здоров`я, термін до 07 листопада 2021 року; (п. 2) невакциновані працівники з 08 листопада 2021 року на підставі законодавчих актів України будуть відсторонені від роботи без збереження заробітної плати на період, необхідний для вакцинування. Будучи не згідною із оскаржуваним наказом, з підстав, що він є незаконний, розписалася у ньому. 08 листопада 2021 року ОСОБА_2 вручила наказ №36 «Про відсторонення від роботи ОСОБА_1 » від 08 листопада 2021 року. У вказаному наказі зазначено строк відсторонення - кількість днів, витрачених працівником для проведення вакцинації від СОVID-19, бухгалтеру ОСОБА_3 тимчасово припинити оплату праці ОСОБА_1 з 08 листопада 2021 року на час, фактично витрачений для проходження вакцинування від хвороби СОVID-19. Оскаржуваний наказ вважає незаконним та таким, який підлягає негайному скасуванню, оскільки грубо порушує основоположне конституційне право на працю, що включає у себе можливість заробляти собі на життя працею. Припинення виплати заробітної плати, є таким, що прямо обмежує право на працю, позбавляє заробітної плати, і в цей спосіб, порушує право на достатній життєвий рівень для неї і її сім`ї, та ставить під загрозу її життя і здоров`я та життя і здоров`я сім`ї, а тому є абсолютно незаконним. Від роботи відсторонена без збереження заробітної плати, з причин ненадання документів про стан здоров`я, а саме щодо проведених профілактичних щеплень проти СОVID-19 або медичного висновку про наявність протипоказань до вакцинації проти СОVID-19. Вакцинація від гострої респіраторної хвороби СОVID-19 є правом, а не обов`язком людини. Відповідач, всупереч законодавству, вимагав у неї інформацію про стан здоров`я, зокрема, в частині проведених щеплень проти СОVID-19, що складає таємницю про стан здоров`я, не підлягає навіть запитуванню і без згоди пацієнта будь-якому розголошенню, у тому числі за місцем роботи. Відсутність у роботодавця даних, що складають таємницю про стан здоров`я працівника, не дає права роботодавцю вважати працівника небезпечно хворим та таким, що несе загрозу іншим людям, і працівник при цьому не зобов`язаний доводити, що він не є хворим, а також здійснювати обмеження права працівника на працю за станом здоров`я чи наявністю підозри на СОVID-19, тобто відстороняти від роботи та позбавляти заробітної плати. Відповідачем, як роботодавцем не перевірено інформації стосовно того чи: відноситься її професія до Переліку тих професій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, установлених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 04 жовтня 2021року №2153 «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням»; містить Наказ МОЗ України від 04 жовтня 2021 року № 2153 або інші накази МОЗ положення про обов`язковість профілактичних щеплень проти гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-СоV-2, та чи внесено до Календаря профілактичних щеплень в Україні, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 16 вересня 2011року №595 «Про порядок проведення профілактичних щеплень в Україні та контроль якості й обігу медичних імунобіологічних препаратів», яким встановлюються перелік обов`язкових профілактичних щеплень та оптимальні строки їх проведення, гостра респіраторна хвороба СОVID-19, спричинена коронавірусом SARS-СоV-2; були в наявності епідемічні показання відповідно до рішень головного державного санітарного лікаря України та інших відповідних санітарних лікарів для встановлення обов`язкових профілактичних щеплень проти СОVID-19; проходила вона медичний огляд та чи була надана їй об`єктивна інформація про щеплення проти СОVID-19, наслідки відмови від них та можливі поствакцинальні ускладнення; були направлені відповідачу подання відповідних посадових осіб державної санітарно-епідеміологічної служби про недопущення до роботи (відсторонення від виконання зазначених видів робіт) стосовно неї; необгрунтовано відмовилася вона від щеплення або ухилилася від нього у порядку, встановленому законом. Її відсторонення від роботи було здійснено без одержання подання відповідних посадових осіб державної санітарно-епідеміологічної служби про недопущення її до роботи. Не надання нею інформації про стан здоров`я, у тому числі щодо можливих проведених щеплень проти СОVID-19, що складає охоронювану законом таємницю про стан здоров`я пацієнта, яка без її згоди не підлягає будь-якому розголошенню і навіть запитуванню зі сторони роботодавця, невірно кваліфіковано відповідачем, як необгрунтована відмова від щеплення або ухилення від нього у порядку, встановленому законом. Подання відповідних санітарних служб про усунення її від роботи, яке слугує підставою відсторонення від роботи працівника, за умови відсутності обов`язкового щеплення, передбаченого Календарем профілактичного щеплення, на адресу керівника закладу не надходило. В оскаржуваному наказі навіть не зазначено формальну підставу відсторонення від роботи. З огляду на те, що було порушено її право на працю, відсторонення від роботи, і як наслідок позбавлення заробітної плати та при цьому не будучи звільненою з роботи, то ефективним способом захисту порушеного права є поновлення у виконанні трудових обов`язків з дати відсторонення від роботи із збереженням усіх трудових і соціальних прав, у тому числі: права на врахування періоду незаконного відсторонення від роботи до стажу роботи, права на щорічну відпустку, права на зарахування страхового стажу у період незаконного відсторонення від роботи, права на сплату страхового внеску на соціальне страхування. З метою захисту порушених прав та інтересів прийняла рішення звернутися до суду.

11 січня 2022 року ухвалою суду відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі, призначено підготовче засідання з викликом сторін до суду, встановлено строк для подачі відзиву сторонами.

10 лютого 2022 року проведено підготовче засідання, закрито підготовче провадження і призначено цивільну справу до судового розгляду, постановлено ухвалу суду.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила задовольнити, посилаючись на обставини та підстави, викладені в позові, стягнути судові витрати по сплаті судового збору і оплати правничої допомоги представника, адвоката Тернового Р.Б..

Інші учасники справи, будучи належно повідомленими про день, час та місце розгляду справи в суді шляхом надіслання судових повісток, що підтверджується рекомендованими поштовими відправленнями та оголошенням про виклик, яке було розміщено на офіційному веб-сайті Городищенського районного суду Черкаської області в розділі «Судова влада», для участі в судових засіданнях не прибули:

- представник позивача, адвокат Терновий Р.Б. надіслав до суду клопотання від 19 квітня 2022 року про розгляд справи у його відсутність, зважаючи на введення воєнного стану в Україні відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64 «Про введення воєнного стану», за наявними матеріалами в розпорядженні суду: позовною заявою, додатковими поясненнями від 14 лютого 2022 року, доказами у справі та задоволити позов;

- відповідач Вільшанська дитяча школа мистецтв Вільшанської селищної ради Звенигородського району Черкаської області письмово повідомили суд про розгляд справи без участі представника від комунального закладу та прийняття рішення на розсуд суду, просили приєднати докази, в обґрунтування законності наказу про відсторонення від роботи ОСОБА_1 ;

- відповідач Вільшанська селищна рада Звенигородського району Черкаської області до суду електронною поштою направив листи про слухання цивільної справи у відсутність представника та взяти до уваги, що при прийнятті рішення покладаються на розсуд суду;

- третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Вільшанської дитячої школи мистецтв Вільшанської селищної ради Звенигородського району Черкаської області, ОСОБА_2 скерувала до суду письмову заяву про неможливість взяти участь у судовому розгляді та копію витягу з наказу №7 від 09 березня 2022 року «Про допущення до роботи відсторонених викладачів», яким ОСОБА_1 з 09 березня 2022 року допущена до роботи викладача до завершення воєнного стану в Україні.

З врахуванням зазначеного, суд, вбачає можливим, проводити розгляд цивільної справи без участі інших учасників справи, в тому числі зі згоди позивача у відсутність її представника, враховуючи, що відповідно до засад змагальності процесу за ст.12 ЦПК України, судом було створено всі умови для того.

Суд, розглянувши позовну заяву в межах заявлених позовних вимог, вислухавши пояснення позивача, розглянувши клопотання сторін, з`ясувавши дійсні обставини справи, вивчивши та дослідивши докази, приходить до висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог в силу наступного.

На підставі ст.4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, та враховуючи положення цивільно-процесуального законодавства позивач повинен довести підставу позову, тобто обставини, з якими він, як з юридичними фактами, пов`язує свою матеріально-правову вимогу, а суд повинен з`ясувати обставини, які пов`язані саме з предметом спору, встановити характер правовідносин, зумовлених фактами, що мають місце, та правові норми, якими врегульовані ці правовідносини.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Відповідно до ст.43 Конституції України, Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб, а також гарантує працездатному населенню у працездатному віці в Україні - добровільність праці, вибір або зміну професії та виду діяльності; захист від незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (статті 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб відповідно до викладеної у позові вимоги, який не суперечить закону. Такий висновок викладений у постанові Об`єднаної Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року в справі № 529/613/17-ц.

При оцінці обраного позивачем способу захисту, суд за результатами розгляду позовної заяви ОСОБА_1 , враховує його ефективність, тобто бере до уваги, що спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечував поновлення порушеного права.

Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких в учасників справи, виникає спір.

Згідно зі ст.3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Судом надано оцінку законності наказу №36 від 08 листопада 2021 року «Про відсторонення від роботи ОСОБА_1 », який є предметом судового розгляду з похідними вимогами про поновлення у виконанні трудових обов`язків на посаді викладача Вільшанської дитячої школи мистецтв Вільшанської селищної ради Звенигородського району Черкаської області та стягнення оплати за час вимушеного прогулу, з метою повного і всебічного вивчення доказів у справі, перевірки на предмет дотримання роботодавцем принципу правомірної адміністративної поведінки, а саме: чи прийнято наказ обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, тобто в межах заявлених позовних вимог та для визначення законності таких втручань, застосовує позицію ЄСПЛ, яка вказує на те, що «аби визначити, що це втручання потягнуло за собою порушення ст.8 Конвенції, суд повинен (має) обґрунтувати доцільність та виправданість таких дій відповідно до другого абзацу цієї статті, тобто встановити, чи є втручання виправданим відповідно до закону і чи має воно на меті законні цілі, і чи були вони виправданими в демократичному суспільстві».

Із змісту вивчених та досліджених доказів під час судового розгляду, судом достовірно встановлено наступне.

Відповідно до наказу Вільшанської школи мистецтв Вільшанської селищної ради Звенигородського району Черкаської області від 02 вересня 2019 року №1, позивач ОСОБА_1 прийнята на посаду викладача Вільшанської ДШМ по класу образотворчого мистецтва з 02 вересня 2019 року з оплатою за фактичним навантаженням (а.с.26), що підтверджується і даними про роботу із витягу трудової книжки (а.с.27-28) та додатково наданими посадовою інструкцією Вільшанської дитячої школи мистецтв викладача ОСОБА_1 , Правилами внутрішнього розпорядку (а.с.41-49). ОСОБА_1 атестована на вище вказану посаду, згідно листа самоаналізу від 27 вересня 2021 року та атестаційного листа від 05 листопада 2021 року, відповідно до яких за рішенням атестаційної комісії Городищенської дитячої школи мистецтв ім.Гулака Артемовського Городищенської міської ради відповідає займаній посаді та підтвердила кваліфікаційну категорію «спеціаліст» на рівні 11 тарифного розряду (а.с.29-31). Відповідно до наказу Вільшанської школи мистецтв Вільшанської селищної ради Звенигородського району Черкаської області від 04 листопада 2021 року №33 про попередження можливого відсторонення від роботи, працівників закладу попереджено, що невакциновані працівники, на підставі законодавчих актів України, будуть відсторонені від роботи без збереження заробітної плати на період, необхідний для вакцинування (а.с.25). Із вказаним наказом позивач ОСОБА_1 ознайомлена, що підтверджується її підписом в якому додатково зазначила, що не згідна та вважає його незаконнм (а.с.25). Згідно наказу Вільшанської школи мистецтв Вільшанської селищної ради Звенигородського району Черкаської області від 08 листопада 2021 року №36 «Про відсторонення від роботи ОСОБА_1 », вбачається, що ОСОБА_1 , викладача Вільшанської дитячої школи мистецтв, відсторонено від роботи з 08 листопада 2021 року у зв`язку з порушенням законодавства України про обов`язковість щеплень від коронавірусної хвороби COVID-19, ст. 46 КЗпП України, ст.11 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», cтрок відсторонення - кількість днів, витрачених працівником для проведення вакцинації від COVID-19, у зв`язку з чим припинено оплату праці саме із 08 листопада 2021 року, на час, фактично витрачений на проходження вакцинування (а.с.22). Відповідно до інформації із Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємств та громадських формувань, Вільшанська школа мистецтв Вільшанської селищної ради Звенигородського району Черкаської області має статус юридичної особи з організаційно-правовою формою комунальний заклад (а.с.23-24), який було створено на підставі наказу Вільшанської селищної ради Городищенського району Черкаської області від 21 серпня 2019 року №10-1/VІІ (а.с.121-122). В день відсторонення, а саме 08 листопада 2021 року, ОСОБА_1 звернулася із заявою до виконуючої обов`язки директора Вільшанської школи мистецтв Гріненко Л.В. про те, що рішення стосовно можливості вакцинування зможе прийняти лише на підставі відповіді на запит на інформацію, який направлений до МОЗ України, запит на інформацію (а.с.32-33). Згідно отриманої відповіді на запит, який надійшов ОСОБА_1 із Міністерства охорони здоров`я України від 02 грудня 2021 року №24-04/Ш-18673//13014-зв, їй було надано роз`яснення щодо порядку проведення вакцинації від COVID-19 та можливість детальніше ознайомитися із інформацією на порталі «Вакцинація від COVID-19» з відповідним посиланням (а.с.34-40). Відповідно до Табелю для нарахування заробітної плати педагогічним працівникам Вільшанської дитячої школи мистецтв за вересень, жовтень 2021 року, ОСОБА_1 має тижневе навантаження - 30 год, та, відповідно, до Табелів обліку використання робочого часу за вказаний період 132 год і 123 год (а.с.50-53). Також, за вказаний період ОСОБА_1 отримала заробітну плату, що підтверджується відповідною довідою від 09 листопада 2021 року №02-34/1142 (а.с.54). Будучи не погодженою із наказом про відсторонення від роботи, ОСОБА_1 , 08 листопада 2021 року, звернулася із заявами до виконуючої обов`язки директора Вільшанської школи мистецтв Гріненко Л.В. про незгоду з повідомленням про відсторонення її від роботи, відмову надати інформацію про стан здоров`я, що складає медичну таємницю та недопущення вчинення протиправних дій, вчинення певних дій, скасування наказу щодо відсторонення (а.с.55-60). На подану заяву від 08 листопада 2022 року про скасування наказу щодо відсторонення, ОСОБА_1 отримала відповідь Вільшанської школи мистецтв Вільшанської селищної ради Звенигородського району Черкаської області від 08 листопада 2021 року №17, згідно якої вбачається, що відповідно пункту 19 підпункту 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 20 жовтня 2021 року №1096 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 року №1236»: відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень яких визначена переліком та які відмовляються або ухиляються від проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 відповідно до статті 46 КЗпП України, частини 2 статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» та частини 3 статті 5 Закону України «Про державну службу», крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я, що унеможливлює скасування наказу щодо відсторонення (а.с.61). Згідно відповідей на запит адвокатського об`єднання «Інквіта» м.Київ, 14 лютого 2022 року та 18 лютого 2022 року, відповідно за №02-33/139 і №02-33/165, Виконавчим комітетом Вільшанської селищної ради Звенигородського району Черкаської області роз`яснено, що середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 станом за два календарні місяці (вересень і жовтень 2021 року), виходячи із фактично відпрацьованого часу становить 567 грн 94 коп вересень 2021 року відпрацьовано 26 днів, 13500 грн і жовтень 2021 року відпрацьовано 25 днів 15464 грн 50 коп та, що під час відсторонення працівник тимчасово увільняється від виконання своїх трудових обов`язків та не виконує роботу, то за загальним правилом такому працівникові заробітна плата в період відсторонення не виплачується, остільки чинним законодавством прямо не передбачено обов`язку роботодавця щодо збереження за працівником заробітної плати на період його відсторонення від роботи у зв`язку з відмовою або ухиленням від проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти гострої респіраторної хвороби COVID-19 (а.с.137, 143). З врахуванням наведеного, на адвокатський запит, Виконавчий комітет Вільшанської селищної ради Звенигородського району Черкаської області надати розрахунок середньої заробітної плати з дати відсторонення ОСОБА_1 не має можливості, так як за даний період заробітна плата не нараховувалась (а.с.143).

Третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Вільшанської школи мистецтв Вільшанської селищної ради Звенигородського району Черкаської області, ОСОБА_2 у судовому засіданні надано докази у виді: Посадової інструкції директора комунального закладу Вільшанська дитяча школа мистецтв, відповідно до яких керується при виконанні своїх посадових обов`язків (а.с.153-154); листа Верховного Суду від 24 грудня 2021 року №3223/0/208-21 «Щодо відсторонення від роботи працівника у зв`язку з відсутністю щеплення від COVID-19», згідно якого надано методичну інформацію про застосування ст.46 КЗпП України щодо відсторонення від роботи працівника у зв`язку з відсутністю щеплення від гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої короновірусом SARS-СоV-2 (а.с.155-158); листа Профспілки працівників освіти і науки України від 26 жовтня 2021 року №02-8/712, за змістом якого вбачається, що керівникам державних органів (державної служби), керівникам підприємств, установ та організацій необхідно забезпечити контроль за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 працівниками та державними службовцями, обов`язковість профілактичних щеплень яких передбачена переліком професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я від 4 жовтня 2021 р. № 2153; відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена переліком та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 відповідно до статті 46 Кодексу законів про працю України, частини другої статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» та частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу», крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я та взяти до відому, що на час такого відсторонення оплата праці працівників та державних службовців здійснюється з урахуванням частини першої статті 94 Кодексу законів про працю України, частини першої статті 1 Закону України «Про оплату праці» та частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу»; відсторонення працівників та державних службовців здійснюється шляхом видання наказу або розпорядження керівника державного органу (державної служби) або підприємства, установи, організації з обов`язковим доведенням його до відому, строк відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили; листа Черкаського обласного комітету профспілки працівників освіти і науки України від 27 жовтня 2021 року №439 з рекомендацією невакцинованим штатним працівникам органів Профспілки працівників освіти і науки України терміново вакцинуватися у зв`язку з намірами Міністерства охорони здоров`я розширити перелік посад, професій, які підлягають обов`язковій вакцинації, та задля уникнення ймовірних обмежень щодо здійснення своїх функціональних обов`язків; листа Черкаського обласного комітету профспілки працівників освіти і науки України від 01 листопада 2021 року №440, з поясненням про необхідність надати рекомендації у вигляді формалізованих регуляторних актів керівникам закладів освіти щодо деталізації їх дій в умовах ситуації, щодо відсторонення не вакцинованих працівників, та гарантувати правову підтримку у разі судових процесів (а.с.159-162); наказу Вільшанської школи мистецтв Вільшанської селищної ради Звенигородського району Черкаської області «Про попередження можливого відсторонення від роботи» від 04 листопада 2021 року №33, з яким відповідач ознайомлена та про що не заперечила у судовому засіданні (а.с.163,165-166); наказу Вільшанської школи мистецтв Вільшанської селищної ради Звенигородського району Черкаської області від 08 листопада 2021 року №36 про відсторонення від роботи ОСОБА_1 (а.с.164,167); копії Наказу Міністерства охорони здоров`я від 04 жовтня 2021 року №2153 «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, яким керувалася при винесенні наказу про відсторонення від роботи ОСОБА_1 (а.с.169-175). Крім того, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_2 , 18 квітня 2022 року за вхідним №ЕП-903 подала письмове пояснення, за змістом якого повідомила суд, що на підставі наказу Міністерства охорони здоров`я України №380 «Про зупинення дії наказу Міністерства охорони здоров`я України від 04 жовтня 2021 року № 2153", видала наказ «Про допущення викладача ОСОБА_1 до виконання її функціональних обов`язків, що підтверджується Витягом до наказу від 09 березня 2022 року №7 (а.с.185-186).

Правові відносини, які виникли між сторонами у справі, на думку суду, підпадають під вид трудових відносин, які регулюються статтею 46 КЗпП України і передбачають випадки відсторонення працівника від роботи роботодавцем, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, та відшкодування судових витрат в порядку визначеному ст.141 ЦПК України.

Зазначені спірні відносини регулюються наступним.

Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. Право на працю є основним конституційним правом громадян України. Згідно зі статтею 43 Конституції України право на працю визнається за кожною людиною і становить собою можливість заробляти на життя працею, яку людина вільно обирає або на яку погоджується. Відповідно до статті 2 КЗпП України державою забезпечується право громадян України на працю, тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, - включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи. Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Стаття 21 КЗпП України закріплює рівність трудових прав громадян України.

За приписами статті 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Згідно із ч. 1ст. 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Частиною 1статті 46 КЗпП Українипередбачено, що відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством. За змістом вищеназваної статті КЗпП України допускається відсторонення працівника або у випадках, перелічених у статті, або в інших випадках, які повинні бути також передбачені певним нормативним документом (правовий висновок Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23 січня 2019 року у справі №755/6458/15-ц (провадження №61-18651св18)). У визначенні поняття "в інших випадках, передбачених законодавством" суд враховує рішення Конституційного Суду України від 09 липня 1998 року №12-рп/09 (справа про тлумачення терміну "законодавство"), відповідно до якого термін "законодавство", що вживається у частині третійстатті 21 КЗпП України, треба розуміти так, що ним охоплюються закони України, чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також постанови Верховної Ради України, укази Президента України, декрети і постанови Кабінету Міністрів України, прийняті в межах їх повноважень та відповідно доКонституції Україниі законів України. Таким актом є, зокрема Закон України "Про захист населення від інфекційних хвороб", який передбачає відсторонення працівників як в разі відмови від обов`язкових щеплень, так і в разі ухилення від обов`язкових щеплень проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу є обов`язковими і включаються до календаря щеплень. Працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухиленнявід обов`язкових профілактичних щеплень у порядку, встановленому законом, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт. Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я. Згідно із Положенням про Міністерство охорони здоров`я України, затвердженим Постановою КМУ від 25.03.2015 року №267, головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, є Міністерство охорони здоров`я України. Так, наказом МОЗ від 5 лютого 2020 року за №521 розділ "Особливо небезпечні інфекційні хвороби" Переліку особливо небезпечних, небезпечних інфекційних та паразитарних хвороб людини і носійства збудників цих хвороб, який затверджений наказом МОЗ від 19 липня 1995 року №133, доповнено пунктом 39 такого змісту: "COVID-19" і тому, відповідно до пункту 8 цього Положення, МОЗ у межах повноважень, передбачених законом, на основі і на виконання Конституції та законів України, актів Президента України і постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституціїта законів України, актів Кабінету Міністрів України видає накази, організовує та контролює їх виконання. Накази МОЗ, які відповідно до закону є регуляторними актами, розробляються, розглядаються, приймаються та оприлюднюються з урахуванням вимог Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності". Нормативно-правові акти МОЗ підлягають державній реєстрації в установленому законодавством порядку і є обов`язковими до виконання центральними органами виконавчої влади, їх територіальними органами, місцевими держадміністраціями, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності та громадянами.

Наказом МОЗ від 04.10.2021 року №2153 затверджено Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, відповідно до якого обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, підлягають працівники, в тому числі закладів вищої, післядипломної, фахової передвищої, професійної (професійно-технічної), загальної середньої, у тому числі спеціальних, дошкільної, позашкільної освіти, закладів спеціалізованої освіти та наукових установ незалежно від типу та форми власності. Відповідно до примітки до Переліку №2153 обов`язкове профілактичне щеплення проводиться в разі відсутності у працівника абсолютних протипоказань до проведення профілактичних щеплень, відповідно до Переліку медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень, затвердженого наказом МОЗ від 16.09.2011 року №595, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10 жовтня 2011 року за № 1161/19899. Відповідно до Переліку №2153 з доповненнями, обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, підлягають працівники в тому числі і закладів вищої, післядипломної, фахової передвищої, професійної (професійно-технічної), загальної середньої, у тому числі спеціальних, дошкільної, позашкільної освіти, закладів спеціалізованої освіти та наукових установ незалежно від типу та форми власності. Оскільки, під час відсторонення працівник тимчасово увільняється від виконання своїх трудових обов`язків та не може виконувати роботу, то за загальним правилом такому працівникові заробітна плата в період відсторонення не виплачується, якщо інше не встановлено законодавством.Чинним законодавством не передбачено обов`язку роботодавця щодо збереження за працівником заробітної плати на період його відсторонення від роботи у зв`язку з відмовою або ухиленням від проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти гострої респіраторної хвороби COVID-19.

З метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, Постановою КМУ від 09.12.2020 року №1236 "Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (в редакції від 26 жовтня 2021 року, що діяла на час спірних правовідносин) з 19 грудня 2020 року до 31 грудня 2021 року установлено на території України карантин, продовживши дію карантину, встановленого постановами КМУ від 11.03.2020 року № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" від 20 травня 2020 року № 392 "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" та від 22.07.2020 року №641 "Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2". При цьому, Постановою КМУ від 20.10.2021 року №1096 "Про внесення змін до постанови КМУ від 09.12.2020 року №1236" ця постанова доповнена п. 41-6, відповідно до якого "керівникам державних органів (державної служби), керівникам підприємств, установ та організацій забезпечити: 1) контроль за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 працівниками та державними службовцями, обов`язковість профілактичних щеплень яких передбачена переліком професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затвердженим наказом МОЗ від 04.10.2021 року №2153 відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена переліком та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 відповідно до статті 46 КЗпП України, частини другої статті 12 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" та ч.3 ст.5 Закону України "Про державну службу", крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я. В Україні, відповідно до ст.10 Закону України "Основи законодавства про охорону здоров`я", громадяни України зобов`язані у передбачених законодавством випадках проходити профілактичні медичні огляди і робити щеплення. Проаналізувавши, вищезазначені нормативні акти, які стосуються предмету спору, суд бере до уваги, що неконституційними, нечинними чи незаконними на час вирішення спору в передбаченому законодавством порядку вони не визнавалися, а в даному спорі загальний місцевий суд не може вирішувати питання неконституційності законів України та протиправності рішень Кабінету Міністрів України і наказу Міністерства охорони здоров`я України, що стали підставою для відсторонення позивача ОСОБА_1 від роботи викладача Вільшанської дитячої школи мистецтв Вільшанської селищної ради Звенигородського району Черкаської області. Згідно положень ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти визнаються неконституційними з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Оскільки на час розгляду даного спору, рішення Конституційного Суду України про визнання неконституційним повністю чи в окремій частині постанови КМУ №1236 від 09.12.2020 року та наказу МОЗ №1253 від 04.10.2021 року відсутнє, то визначені даними правовими актами вимоги, є обов`язковими для виконання.

Під час судового розгляду цивільної справи, встановлено, що позивач працює на посаді викладача закладу позашкільної освіти та входить до кола працівників, вищевизначених актами, які підлягають щепленню, тобто, відмова або ухилення від профілактичних щеплень працівників професій, виробництва та організацій, для яких таке щеплення є обов`язковим, як підстава для відсторонення працівника від роботи у відповідності до ч.1 ст.46 КЗпП України відноситься до інших випадків, передбачених законодавством, до такого висновку приходить суд у справі.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач є працівником закладу освіти. Обов`язковість профілактичного щеплення від COVID-19 для працівників закладів освіти введена Наказом МОЗ від 04.10.2021року № 2153 «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням», який набув чинності 08.11.2021 року. Будь-яких доказів на підтвердження того, що у позивача є протипоказання до проведення вказаного профілактичного щеплення суду не надано. На позивача поширюється дія Переліку згідно Наказу МОЗ від 04.10.2021 року №2153, тому в.о. директора Вільшанської дитячої школи мистецтв Вільшанської селищної ради Звенигородського району Черкаської області Гріненко Л.В., видавши наказ №36 від 08 листопада 2021 року «Про відсторонення від роботи ОСОБА_1 », як керівник, виконував вимоги постанови КМУ від 09.12.2020 року №1236 і правомірно застосувала до позивача відсторонення від роботи, оскільки це прямо передбачено законодавством. 02 листопада 2021 року наказом МОЗ №2394 затверджено форму довідки №028-1/о «Висновок лікаря щодо наявності протипоказань до вакцинації проти гострої респіраторної хвороби COVID-19». У підсумку судового розгляду, беззаперечними є підтверджений суду факт, що позивач є педагогічним працівником навчального закладу, не пройшла та не бажає пройти профілактичне щеплення, не надала доказів щодо наявності у неї абсолютних протипоказань до проведення вище вказаного профілактичного щеплення, мала певний проміжок часу до 08 листопада 2021 року з часу попередження для вжиття заходів до вакцинації чи інших рішень у свій захист, і в.о. директора дитячої школи мистецтв зобов`язана була, відповідно до діючого законодавства відсторонити ОСОБА_1 від роботи, остільки не мала у своєму розпорядженні належної інформації про відсутність підстав для відсторонення позивача, яку та повинна була надати, як працівник. Постановою Головного Державного Санітарного лікаря України від 26 серпня 2021 року № 9 затверджено протиепідемічні заходи у закладах освіти на період карантину у зв`язку поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), в преамбулі яких вказано, що з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) у навчальному 2020 - 2021 році суб`єкти, що відповідальні за влаштування, утримання закладів позашкільної, загальної середньої, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої, вищої освіти (далі - заклади освіти), мають здійснювати свою діяльність з урахуванням вимог санітарного законодавства, вимог, встановлених Кабінетом Міністрів України на період карантину та необхідності забезпечення належних протиепідемічних заходів, спрямованих на запобігання ускладнення епідемічної ситуації внаслідок поширення коронавірусної хвороби (COVID-19). За статтею 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення «Порушення правил щодо карантину людей», яка визначає порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України "Про захист населення від інфекційних хвороб", іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами, роботодавець може бути притягнений до адміністративної відповідальності за бездіяльність щодо невиконання контролю за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень. Надані позивачем роботодавцю та в підтвердження суду заява і запит на отримання інформації від 08 листопада 2021 року (а.с.32-33), не спростовують підстав, які доцільно було б розглядати як абсолютні протипоказання до проведення профілактичного щеплення. За матеріалами справи позивачем не було і надано за місцем роботи довідки відповідної форми щодо наявності протипоказань до вакцинації проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, як і не надано сертифікату про проходження щеплення, що свідчить про свідоме небажання виконувати вимоги законодавства (а.с.1-65). При цьому, суд бере до уваги, що під час судового розгляду, позивач так і не обґрунтувала належно в своїх поясненнях причин для відмови робити щеплення, та яким чином отримана нею загальна інформація від Міністерства Охорони здоров`я України від 02 грудня 2021 року на запит про отримання інформації про результати лабораторних і клінічних досліджень препаратів та вакцин, безпосередньо унеможливлює вакцинування щодо неї (а.с.34-40). Згідно ч. 1 ст.9, ч.1,6 ст.9-2 Закону України "Про лікарські засоби", постанови КМУ від 08.02.2021 року № 95 та наказів МОЗ від 22 лютого 2021 року №308, від 09 березня 2021 року №419, від 02 липня 2021 року №1325 було зареєстровано та внесено до Державного реєстру лікарських засобів України ряд вакцин від COVID-19 і тому доречно стверджувати, що щеплення зареєстрованою у встановленому законом порядку вакциною відповідає законодавству України в сфері охорони здоров`я. Нормативні акти МОЗ, про які вказує позивач, про проведення клінічних випробувань по певним лікарським засобам, не стосуються вакцин (а.с.34-40).

Слід відмітити, що відсторонення від роботи має наслідком втрату заробітної плати, однак це було прямим наслідком свідомого рішення позивача не вакцинуватися та обрано саме такий шлях позивачем для себе особисто, відмовитися від виконання юридичного обов`язку, метою якого є захист здоров`я. У спірних правовідносинах, суд не вбачає порушення прав позивача на працю, визначеного ст. 43 Конституції України, виходячи із наступного.Так, ст.43 Конституції України гарантовано право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується; громадянам гарантується захист від незаконного звільнення; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно зі статтею 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.Тобто не робота, а саме життя, здоров`я і безпека людини визнаються найвищою соціальною цінністю в Україні і є пріоритетними для держави. Інтереси однієї особи не можуть домінувати над інтересами держави у питанні безпеки життя і здоров`я громадян. За позивачем зберігається робоче місце, трудовий договір не припинений, відсторонення позивача є правомірним та відповідає пріоритету забезпечення безпеки життя, здоров`я і безпеки людей, зокрема, учасників освітнього процесу, якими згідно ст.19 Закону України "Про повну загальну середню освіту" є учні, педагогічні працівники, інші працівники закладу освіти, батьки учнів, асистенти дітей.

В частині посилань позивача на те, що:

- ст. 12 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" не передбачає жодних посилань на обов`язкову вакцинацію від гострої респіраторної вірусної інфекції COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, то суд, вбачає їх необґрунтованими, оскільки частина друга цієї ж статті встановлює, що працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб, якою є в тому числі гостра респіраторна вірусна інфекція COVID-19, про що вище судом зроблено правовий аналіз законодавства, який застосовується для врегулювання спору між сторонами;

- Кодексом Законів про Працю України не передбачено відсторонення від роботи у разі відсутності вакцинації від гострої респіраторної вірусної інфекції COVID-19, тому суд зазначає, що ст. 46 Кодексу передбачає можливість відсторонення працівників від роботи в інших випадках, передбачених законодавством і саме такий випадок є передбачений ч. 2 ст. 12 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб", відповідно до якої у разі ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень у порядку, встановленому законом, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт, що, на думку суду, має місце в даному випадку.

При прийнятті рішення у справі, суд звертає увагу, що норми чинного законодавства України прямо не містять норм щодо примусової вакцинації, тому діюче законодавство у разі відмови чи ухилення від обов`язкової вакцинації, дозволяє саме відсторонювати таких працівників без виплати заробітної плати. Слід визначити, що "відсторонення працівника від роботи - це призупинення виконання ним своїх трудових обов`язків за рішенням уповноважених на це компетентних органів з підстав, передбачених законодавством, що, як правило, відбувається з одночасним призупиненням виплати йому заробітної плати. Відсторонення від роботи можливе лише у випадках, що передбачені законодавством. Про це оголошується наказом або розпорядженням керівника підприємства, установи чи організації, і про це працівник повинен бути повідомлений. Термін відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 01 квітня 2020 року у справі №761/12073/18 (провадження № 61-13444св19).

Вдаючись до оцінки правомірності дій в.о. директора Вільшанської дитячої школи мистецтв Вільшанської селищної ради Звенигородського району Черкаської області Гріненко Л.В. при видачі наказу №36 від 08 листопада 2021 року «Про відсторонення від роботи ОСОБА_1 », суд, не може залишити поза увагою, норми ч. 3ст. 26 Закону України "Про освіту", де керівник закладу освіти в межах наданих йому повноважень сприяє здоровому способу життя здобувачів освіти та працівників закладу освіти. У справі ОСОБА_1 , суд виходить з тих обставин, що індивідуальне право (інтерес) відмовитися від щеплення працівником, протиставляється загальному праву (інтересу) суспільства, інших членів трудового колективу, які провели у встановленому державою порядку щеплення, дітей та інших учасників освітнього процесу. Внаслідок встановлення такого балансу досягається мета - загальне благо у формі права на безпеку та охорону здоров`я, що гарантовано статтями 3, 27 та 49 Конституції України. Держава, встановивши відсторонення педагогічних працівників від виконання обов`язків, які не мають профілактичного щеплення, реалізує свій обов`язок щодо забезпечення безпеки життя і здоров`я всіх учасників освітнього процесу. Тут судом враховується правова позиція Верховного Суду, викладена у постанові від 10 березня 2021 року у справі № 331/5291/19, де суд дійшов висновку, що вимога про обов`язкову вакцинацію населення проти особливо небезпечних хвороб, з огляду на потребу охорони громадського здоров`я, а також здоров`я зацікавлених осіб, є виправданою, тобто в даному питанні превалює принцип важливості суспільних інтересів над особистими, однак лише у тому випадку, коли таке втручання має об`єктивні підстави, тобто було виправданим. На час видачі наказу №36 від 08 листопада 2021 року «Про відсторонення від роботи ОСОБА_1 », в.о. директора дитячої школи мистецтв Гріненко Л.В. не мала правових підстав дозволити викладачу образотворчого мистецтва ОСОБА_1 продовжувати роботу викладача, надавши перед цим їй можливість відповідно до наказу №33 від 04 листопада 2021 року «Про попередження можливого відсторонення від роботи» про попередження вакцинуватися в термін до 07 листопада 2021 року, також при цьому, слід брати до уваги, що обставини про можливе відсторонення невакцинованого працівника освіти, були загальновідомими в громадянському суспільстві, піддавалися обговоренню, комунікації. Вирішуючи питання про співвідношення норм статей 3 та 53 Конституції України, не можна не визнати пріоритетність забезпечення безпеки життя, здоров`я і безпеки людини над правом на освіту. У спірних правовідносинах суд не вбачає порушення права позивача на працю, визначеного ст. 43 Конституції України, оскільки за позивачем зберігається робоче місце, трудовий договір не припинений. Інтереси позивача не можуть домінувати над інтересами держави в питанні забезпечення безпеки життя і здоров`я його громадян.

На рахунок доводів позивача ОСОБА_1 про порушення діями роботодавця її права на медичну таємницю, про що зазначено нею у змісті позовної заяви та додаткових поясненнях, то такі є безпідставними з огляду на норми ст. 40 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я», в якому під лікарською таємницею, слід розуміти інформацію, яка стала відома медичним працівникам й іншим особам у зв`язку з виконанням професійних або службових обов`язків про хворобу, медичне обстеження, огляд і результати, інтимну й сімейну сторони життя громадянина. Так, відповідно до ст.286 ЦК України, фізична особа має право на таємницю про стан свого здоров`я, факт звернення за медичною допомогою, діагноз, а також про відомості, одержані при її медичному обстеженні та забороняється вимагати і подавати за місцем роботи або навчання інформацію про діагноз та методи лікування фізичної особи. Аналогічні за змістом вимоги містяться у ст. 39-1 Закону України "Основи законодавства України про охорону здоров`я". Суд орієнтований при вирішенні справи, що інформація про факт щеплення особи не міститься у переліку відомостей, які віднесені вищевказаними нормами до медичної таємниці, а сам сертифікат вакцинації не несе лікарської або медичної таємниці, та є документом, що підтверджує певний факт вакцинації.

В частині позовних вимог позивача про недотримання в.о. директора Вільшанської дитячої школи мистецтв Вільшанської селищної ради Звенигородського району Черкаської області Гріненко Л.В. при видачі наказу №36 від 08 листопада 2021 року «Про відсторонення від роботи ОСОБА_1 » порядку усунення від роботи працівника без подання відповідних посадових осіб державної санітарно-епідеміологічної служби, який встановлений абз. 6 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення", то суд, виходячи із правового аналізу норм ст. 46 КЗпП - передбачає можливість відсторонення працівників від роботи у разі їх відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, ст.7 Закону "Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення" - покладає на підприємства, установи, організації обов`язок усунення за поданням відповідних посадових осіб державної санітарно-епідеміологічної служби від роботи працівників, які ухиляються від обов`язкового медичного огляду, ст.31 Основ законодавства України про охорону здоров`я і ст.26 Закону України "Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення" - покладається на власників і керівників підприємства, установ, організацій відповідальність за шкідливі наслідки для здоров`я населення, завдані допуском до роботи осіб, які не пройшли обов`язковий медичний огляд, - приходить до висновку, що він не пов`язаний з порядком, визначеним ст. 12 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб", та є окремою підставою відсторонення працівника від роботи і при цьому покладення такої відповідальності на роботодавців, також свідчить про те, що власник несе публічно-правовий обов`язок відстороняти від роботи працівників, які не пройшли медичний огляд. У силу такого обов`язку в межах трудових правовідносин власник і одержує суб`єктивне право відстороняти працівників і за відсутності подання органів санітарно-епідеміологічної служби, а в справі за позовом ОСОБА_1 ще й доречно керуватися Постановою Головного Державного Санітарного лікаря України від 26 серпня 2021 року № 9 та Постановою КМУ від 09.12.2020 року №1236 "Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (в редакції від 26 жовтня 2021 року, що діяла на час спірних правовідносин) з 19 грудня 2020 року до 31 грудня 2021 року, якою установлено на території України карантин, продовживши дію карантину, встановленого постановами КМУ від 11.03.2020 року № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" від 20 травня 2020 року № 392 "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" та від 22.07.2020 року №641 "Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2".

Для врегулювання спору, судом вивчено і судову практику Європейського Суду з прав людини, яка орієнтована на пріоритет забезпечення безпеки життя і здоров`я людей. Так, Європейський Суд з прав людини у своїй діяльності дотримується послідовної практики, за якою будь-які втручання та обмеження прав особи мають бути виправданими, здійснюватися виключно відповідно до закону і мати на меті законні цілі, виправдані у демократичному суспільстві та наголошує, що вакцинація є одним із найбільш успішніших та ефективних заходів у сфері охорони здоров`я, мета якої є захист здоров`я окремої особи та суспільства в цілому від інфекційного захворювання (рішення у справах "Вавржичка та інші проти Чеської Республіки" від 08 квітня 2021 року, "Соломахін проти України" від 15 березня 2012 року). Висловлена Європейським Судом з прав людини думка і про те, що обов`язкове щеплення, як примусовий медичний захід, є втручанням у гарантоване пунктом 1 статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на повагу до приватного життя особи, що включає в себе фізичну та психологічну недоторканість особи, і порушення фізичної недоторканості заявника можна вважати виправданим лише з метою дотриманням цілей охорони здоров`я населення та необхідністю контролювати поширення інфекційного захворювання (параграф 33, 36 рішення у справі "Соломахін проти України" від 15 березня 2012 року, заява № 24429/03). Європейський суд з прав людини в ухваленому 08 квітня 2021 року рішенні у справі "Вавржичка та інші проти Чеської Республіки", яке суд вважає необхідним застосувати і при даних правовідносинах, наголошує наступне (п. 266): "Суд повторює, що оспорюване втручання мало би опиратися на певну законодавчу базу внутрішнього законодавства, причому ці закони повинні бути як адекватно доступними, так і сформульованими з достатньою точністю, аби дозволити тим, до кого вони застосовуються, регулювати свою поведінку і, при необхідності, з відповідними порадами передбачити до ступеня, який є розумним за даних обставин, наслідки, які можуть спричинити за собою дані дії (Дубська і Крейзова проти Чеської Республіки [GC], N N 28859/11 і 28473/12, § 167, 15 листопада 2016 р., з додатковим посиланням)", тобто встановлено, що втручання у приватне життя у вигляді обов`язку зробити щеплення ґрунтується на законі, а тому у цьому немає порушень. В Україні таким законом є Закон України "Про захист населення від інфекційних хвороб". Розглядаючи питання, чи є мета, задля якої був встановлений обов`язок робити щеплення, законною, Європейський Суд з прав людини навів наступні аргументи: "Що стосується мети, яку переслідує обов`язкове вакцинування, як стверджує Уряд і визнано національними судами, ціллю відповідного законодавства є захист від хвороб, які можуть становити серйозну загрозу для здоров`я населення. Це стосується як тих, хто отримує відповідні щеплення, так і тих, хто не може бути вакцинованим, і, таким чином, знаходиться в групі осіб високого ризику інфікування, покладаючись на досягнення високого рівня вакцинації в суспільстві в цілому для захисту від розглянутих заразних хвороб. Ця мета відповідає цілям захисту здоров`я і захисту прав інших осіб, визнаним статтею 8". У питанні необхідності в демократичному суспільстві обов`язкової вакцинації, Суд наводить такі доводи: п.285. … Хоча система обов`язкових вакцинацій - не єдина і не найпоширеніша модель, прийнята європейськими державами, Суд повторює, що в питаннях політики в галузі охорони здоров`я національні влади найкраще можуть оцінити пріоритети, використання ресурсів і соціальних потреб. Усі ці аспекти є актуальними в даному контексті, і вони підпадають під широку свободу розсуду, яку Суд повинен надати державі-відповідачу. В контексті охорони здоров`я найкращим інтересам суспільства служить забезпечення найвищого досяжного рівня здоров`я. Коли справа доходить до імунізації, мета повинна полягати в тому, щоб кожна людина була захищена від серйозних захворювань. У переважній більшості випадків це досягається за рахунок обов`язкових щеплень. Ті, кому таке лікування не може бути призначено, побічно захищені від інфекційних захворювань, поки в їх оточенні підтримується необхідний рівень вакцинації, тобто їх захист забезпечується колективним імунітетом.Таким чином, якщо вважати, що політика добровільної вакцинації недостатня для досягнення і підтримки колективного імунітету або колективний імунітет незалежний від природи захворювання (наприклад правця), національні влади можуть розумно ввести політику обов`язкової вакцинації для досягнення відповідного рівня захисту від серйозних захворювань". Європейський Суд з прав людини посилається на загальний консенсус щодо життєвої важливості такого заходу та засобу захисту населення від хвороб, які можуть мати серйозні наслідки для здоров`я людини, та які в разі серйозних спалахів можуть викликати проблеми в суспільстві. Зважаючи на те, що частота ускладнень є досить незначною, однак безсумнівно, їх виникнення є досить загрозливим для здоров`я людини, органи Конвенції підкреслили важливість прийняття необхідних запобіжних заходів перед вакцинацією… Очевидно, це стосується перевірки в кожному окремому випадку можливих протипоказань. Це також відноситься до моніторингу безпеки застосовуваних вакцин. У кожному з цих аспектів Суд не вбачає підстав ставити під сумнів адекватність національної системи вакцинації. Вакцинація проводиться медичними працівниками тільки при відсутності протипоказань, які попередньо перевіряються відповідно до звичайного протоколу, відповідні медичні працівники зобов`язані повідомляти про будь-які підозри на серйозні або несподівані побічні ефекти. Відповідно, безпека використовуваних вакцин знаходиться під постійним контролем компетентних органів.

Отже, враховуючи наведене вище, втручання у вигляді обов`язковості певних щеплень ґрунтується на законі, має виправдану мету, є пропорційним для досягнення такої мети, та цілком необхідним у демократичному суспільстві. З огляду на викладене, суд вважає, що обов`язкова вакцинація певної категорії громадян від COVID-19 задля попередження його поширення серед населення є виправданою та такою, що не порушує статтю 8 Конвенції.

З вищезазначених підстав, суд визнав, що рішення застосувати обов`язкову вакцинацію має вагомі причини, а стосовно наслідків, які чітко передбачені в основному законодавстві щодо недотримання загальних правових обов`язків, спрямованих на охорону, зокрема здоров`я людей, то зауважує, що вони по суті захисні, а не каральні за своїм характером.

Поважаючи права ОСОБА_1 , як позивача у справі, суд за наявності задля того правових підстав, прийшов до висновку, що відсторонення позивача було правомірним та відповідало пріоритету забезпечення безпеки життя і здоров`я людей та не призвело до порушення конституційного права дітей на освіту, як і інших учасників освітнього процесу на безпечні умови праці.

З огляду на викладене, суд вважає, що відповідач з метою забезпечення безпеки усіх учасників освітнього процесу, з урахуванням вимог ст. 12 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" та ст.46 КЗпП України правомірно прийняв рішення про тимчасове відсторонення від роботи позивача, а тому позовні вимоги є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Вимога про стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу задоволенню не підлягає, оскільки вона є похідною від вимоги про визнання незаконним та скасування наказу №36 від 08 листопада 2021 року в.о. директора Вільшанської школи мистецтв Вільшанської селищної ради Звенигородського району Черкаської області Гріненко Л.В. «Про відсторонення від роботи ОСОБА_1 », у задоволені якої судом було відмовлено.

Оскільки суд відмовляє у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, то понесені позивачем судові витрати, на підставі ст.141 ЦПК України, у виді сплати судового збору та витрат на правничу допомогу, розподілу між сторонами не підлягають.

Суд зауважує, що Європейський Суд з прав людини у рішенні від 10 лютого 2010 року у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються і хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00№23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

На підставі викладеного, згідно ст. ст. 3, 27, 43, 49 Конституції України, ст. ст.2,3,4,21, 46, 94 КЗпП України, ст.ст.31,39-1 Закону України "Основи законодавства України про охорону здоров`я",ст.7 Закону України «Про охорону праці», ст.ст.7,21,26,42 Закону України "Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення", ст.12 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб", Постановою КабінетуМіністрів України від 09 грудня 2020 №1236 зі змінами, наказом Міністерства Охорони Здоров' України від 04 жовтня 2021 року №2153 "Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням", ч. 1 ст.9, ч.1,6 ст.9-2 Закону України "Про лікарські засоби", керуючись ст.ст. 4-13, 76-81, 89, 141, 258, 259, 263-268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Вільшанської дитячої школи мистецтв Вільшанської селищної ради Звенигородського району Черкаської області, Вільшанської селищної ради Звенигородського району Черкаської області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Вільшанської дитячої школи мистецтв Вільшанської селищної ради Звенигородського району Черкаської області, ОСОБА_2 про визнання незаконним і скасування наказу про відсторонення від роботи, поновлення у виконанні трудових обов`язків та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу відмовити.

Копію рішення суду направити учасникам справи, для відому.

Рішення суду може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково шляхом подачі протягом тридцяти днів апеляційної скарги до Черкаського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повне рішення суду складено 05 травня 2022 року.

Суддя О. М. Савенко