Справа № 627/871/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2022 року смт Краснокутськ

Краснокутський районний суд Харківської області в складі:

головуючої судді В.А. Каліберди,

за участю секретаря Н.Д.Коломієць,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Краснокутськ Харківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дітей та дружини до досягнення дитиною трьох років,

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернулась до Краснокутського районного суду з позовом про стягнення аліментів на утримання дітей та її утримання до досягнення дитиною трьох років.

На підтвердження заявлених позовних вимог позивач вказала, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі.

Від цього шлюбу мають двох малолітіх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Також зазначила, що у відповідача від першого шлюбу є син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на якого він за рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 06.06.2019 сплачує аліменти в розмірі 1/5 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 06.06.2019 і до досягнення дитиною повноліття.

На даний час діти знаходяться на повному утриманні позивача, в зв`язку з чим за захистом інтересів малолітніх дітей позивач звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання дітей та з врахуванням змінених позовних вимог прохала стягнути щомісячно з відповідача аліменти на утримання дітей у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходів) платника аліментів на кожну дитину, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, вважаючи, що відповідач має змогу сплачувати аліменти на утримання дітей саме в такому розмірі.

Також прохала стягнути з відповідача аліменти на її утримання до досягнення донькою трирічного віку згідно ст. 84 СК України щомісячно в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходів) платника аліментів.

Позивач у судове засідання не з`явилася, через канцелярію суду надала заяву з проханням слухати справу у її відсутність, змінені позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі.

Відповідач у відкрите судове засідання не з`явився, однак надав суду заяву, в якій змінені позовні вимоги позивача ОСОБА_1 визнав, прохав розгляд справи проводити у його відсутність.

Передбачених ч.4 статті 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін.

Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши письмові докази та матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи судом встановлено, що дійсно сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, про що свідчить свідоцтво про шлюб Серії НОМЕР_1 , видане 21 грудня 2018 року Московським районним у місті Харкові відділом державної реєстрації актів цивільного Головного територіального управління юстиції у Харківській області.

Від цього шлюбу мають двох малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно свідоцтва про народження дітей: ОСОБА_3 - серії НОМЕР_2 та ОСОБА_4 - серії НОМЕР_3 , батьками дітей записані: ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

З довідки, виданої виконавчим комітетом Краснокутської селищної ради Богодухівського району Харківської області 23 грудня 2022 року за №1496 вбачається, що ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 разом із: сином ОСОБА_3 , 2019 року народження; дочкою ОСОБА_4 , без реєстрації, згідно довідки від 22.04.2022 про реєстрацію внутрішньо переміщеної особи.

У відповідності до ст. 9 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року - держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Крім цього, статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до положення ч.1, ч. 2 статті 155 Сімейного кодексу України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 p., батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відбите в українському законодавстві. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Положення Сімейного кодексу України регулюють відносини з утримання між батьками й дітьми, між матір`ю й батьком дитини з метою затвердження почуття обов`язку батьків і дітей один перед одним і мають своєю спрямованістю створення в сім`ї сприятливих умов фізичного, розумового, морального, духовного й соціального розвитку дитини. Регулювання відносин батьків і дітей щодо утримання здійснюється відповідно до положень міжнародних правових актів, зокрема Декларації прав дитини від 20.11.1959 р., Конвенції про права дитини тощо і погоджується із загальними засадами регулювання сімейних відносин, закріпленими в ст. 7 Сімейного кодексу України.

Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Верховного суду України від 15.06.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутністю домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той з них, з ким вона проживає вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 79 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви.

При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище відповідача ОСОБА_2 , а також те, згідно рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 06 червня 2019 року з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 аліменти на утримання малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі 1/5 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з дня набрання вказаним рішенням чинності і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Окрім цього, ст. 183 СК України встановлено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.

Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Враховуючи вищевикладені норм СК України, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача аліменти на утримання їх спільних дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в розмірі 1/6 частини всіх доходів відповідача на кожну дитину, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на кожну дитину для дитини відповідного віку.

Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача аліментів на її утримання до досягнення дитиною ОСОБА_4 трьох років, то вони також підлягають задоволенню на підставі слідуючого.

Особливим видом права подружжя на утримання є право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини до досягнення нею трьох років. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу дружини та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання - можливості чоловіка надавати таке утримання.

Згідно з ч.2 ст.84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Стаття 85 СК України регулює правовідносини з припинення права дружини на утримання.

Частина 4 статті 84 СК України регламентує умову виникнення права дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини - чоловік може надавати матеріальну допомогу. Принципове положення законодавця полягає у тому, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, і в разі розірвання шлюбу. Не перешкоджатиме виникненню цього права і застування інституту недійсності шлюбу у випадках, коли дружина не знала і не могла знати про перешкоди до реєстрації шлюбу.

Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини.

Відповідно до ч.1 ст.80 СК України аліменти присуджуються одному із подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя або у твердій грошовій сумі.

Згідно зі ст.182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Також, суд, при встановленні розміру аліментів враховує стан здоров`я та матеріальне становище позивача.

У добровільному порядку питання щодо утримання дружини позивач та відповідач не вирішили.

Згідно зі ст.ст.12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доводів про неможливість надання матеріальної допомоги позивачу, відповідач суду не надав, а навпаки, надав суду заяву про визнання позовних вимог ОСОБА_1 саме в такому розмірі, а тому є всі підстави для стягнення з нього аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною ОСОБА_4 трирічного віку.

Враховуючи вищевикладене, виходячи з принципу справедливості, розумності та з урахуванням потреб дружини, можливостей відповідача, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову та стягнення з відповідача щомісячно аліментів на утримання дружини у розмірі 1/6 частини від усіх видів доходу (заробітку) відповідача до досягнення дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , трьох років.

Згідно зі ст.79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справі про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, з огляду на те, що позивач відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України „Про судовий збір від 08.07.2011 року звільнена від сплати судового збору, а тому згідно з 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір в розмірі 992,40 грн.

Керуючись ст.ст. 180, 181,182, 183, 191 СК України, ст.ст. 4,5,13,76-83,141,265,430 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дітей та дружини до досягнення дитиною трьох років - задовольнити повністю.

Стягувати щомісячно аліменти з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_4 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_5 на її утриманняу розмірі 1/6 частини від усіх видів його доходу (заробітку), починаючи з 12 грудня 2022 року і до досягнення дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 трьох років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_8 .

Стягувати щомісячно аліменти з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_4 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_5 аліменти на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_9 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходів) платника аліментів на кожну дитину, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12 грудня 2022 року і до досягнення дитиною ОСОБА_4 повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_4 на користь держави судовий збір в розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн. 40 коп., який зарахувати на слідуючи реквізити: отримувач коштів ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37993783, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача UA0026001, код класифікації доходів бюджету 22030106.

Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Сторони по справі:

Позивач: ОСОБА_1 (місце перебування: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_5 ).

Відповідач: ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_4 ).

СУДДЯ В.А. КАЛІБЕРДА