Номер провадження: 22-ц/813/8424/22
Справа № 496/4763/21
Головуючий у першій інстанції Пасечник М.Л.
Доповідач Воронцова Л. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.12.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого Воронцової Л.П. (суддя-доповідач),

суддів: Ігнатенко П.Я.,

Полікарпової О.М.,

за участю секретаря: Кузьміч Г.Р.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Реу Кристина Павлівна на ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 14 вересня 2022 року в справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ІНФОРМАЦІЯ_1 про встановлення факту, що має юридичне значення,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 , звернувся до суду з заявою, в якій просив встановити факт перебування підполковника запасу ОСОБА_1 на квартирному обліку у військовій частині НОМЕР_1 з 15.01.1998 року.
В обґрунтування заяви зазначив, що він був призваний на військову службу 06.08.1979 ІНФОРМАЦІЯ_2 та проходив військову службу до 23.07.2003, останнім місцем його служби була військова частина НОМЕР_1 , у якій він проходив військову службу на посаді заступника начальника центру з матеріально-технічного забезпечення 96 окремого центру розвідки радіовипромінювань космічних об`єктів Південного оперативного командування у військовому званні підполковник, з якої був звільнений наказом Головнокомандувача сухопутних військ Збройних Сил України від 23.07.2003 № 186 на підставі пункту 67 підпункту «б» Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (за станом здоров`я).

Під час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 на підставі рапорту від 15.01.1998 рішенням житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 15.01.1998 (протокол № 3) його було поставлено на квартирний облік. У подальшому його та його родину було забезпечено службовим житлом у гуртожитку на території військової частини НОМЕР_1 , військове містечко ОСОБА_2 .

Факт проживання у зазначеному житлі підтверджується довідкою від 19.06.2007 № 60 з місця проживання про склад сім`ї та реєстрацію та актом обстеження житлових умов від 29.10.2008. Факт його перебування на квартирному обліку у військовій частині НОМЕР_1 з 15.01.1998 підтверджуються поясненнями наданими, у заяві від 29.05.2021, підполковником запасу ОСОБА_3 , який під час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 був членом житлової комісії та майорами запасу ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Також факт перебування на квартирному обліку для позачергового одержання житлового приміщення підтверджується наказом Головнокомандувача сухопутних військ Збройних Сил України від 23.07.2003 № 186 про звільнення ОСОБА_1 у запас зі збереженням на квартирній черзі.

Військова частина НОМЕР_1 під час проведення організаційно-штатних заходів була розформована, а наявна документація передана до військової частини НОМЕР_2 , яка є правонаступником військової частини НОМЕР_1 .

З листа від 05.08.2021 № 839 військової частини НОМЕР_2 вбачається, що з військової частини НОМЕР_1 до військової частини НОМЕР_2 не надходила житлова справа підполковника запасу ОСОБА_1 .

Після розформування військової частини НОМЕР_1 житлові справи військовослужбовців, які були на квартирному обліку у військовій частині НОМЕР_1 , передані до військового комісаріату Приморського району м. Одеси (наразі ІНФОРМАЦІЯ_3 ) для подальшої постановки останніх на квартирний облік військового комісаріату.

У 2021 році він дізнався, що на квартирному обліку у ІНФОРМАЦІЯ_4 (далі Приморський РТЦКСП м. Одеси) не перебуває, а його житлова справа після розформування військової частини НОМЕР_1 до Центру не надходила. Зазначене підтверджується листом Приморського РТЦКСП м. Одеси від 22.06.2021 № ВЗ/2997.

Крім того, Приморським РТЦКСП м. Одеси відмовлено у поновленні його у квартирній черзі.

Згідно з пунктом 37 наказу Міністра оборони України від 03.02.1995 № 20 військовослужбовці, які перебувають на квартирному обліку, при звільненні з військової служби у запас чи відставку за віком, за станом здоров`я, а також у зв`язку із скороченням штатів або організаційними заходами у разі неможливості використання на службі залишаються на квартирному обліку до одержання житла у військовій частині.

Встановлення факту перебування на квартирній черзі у військовій частині НОМЕР_1 має юридичне значення, від якого залежить виникнення майнового права, а саме права на одержання житлового приміщення за рахунок житлового фонду Міністерства Оборони України.

Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 14 вересня 2022 року заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду.
Роз`яснено заявнику про його право звернутися до суду з позовом на загальних підставах.
Не погоджуючись з судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в обґрунтування якої зазначив, що ухвала суду є необґрунтованою у зв`язку з невідповідністю висновків суду обставинам справи та порушенням норм процесуального права.
Вважає, що суд в ухвалі про повернення заяви не обґрунтовано послався на наявність «спору про право», у зв`язку з тим, що ним подана заява про встановлення факту перебування на квартирній черзі з 1998 р. у військовій частині НОМЕР_1 , яка була ліквідована, при цьому ІНФОРМАЦІЯ_3 не є правонаступником військової частини НОМЕР_1 , а є лише заінтересованою стороною у зв`язку з тим, що на цей орган зараз покладено повноваження з обліку, в той час коли правовідносини щодо постановки на облік виникли до дати його створення.
Крім того, у разі задоволення заяви про встановлення факту, породжуються юридичні наслідки, від яких залежить виникнення його особистого майнового права, при цьому жодним чином не порушуються права ІНФОРМАЦІЯ_5 , у зв`язку з тим, що ІНФОРМАЦІЯ_3 не є суб`єктом, в якого виникає право на житло у разі відмови в визнанні юридичного факту.
Вказує на те, що між ним та ІНФОРМАЦІЯ_3 відсутній «спір про право». В той же час правовий спір це юридичний конфлікт між учасниками правовідносин, у якому кожен з учасників правовідносин захищає свої суб`єктивні права. В теорії права під суб`єктивними правами розуміються офіційно визнані можливості, якими володіє фізична чи юридична особа.
Просив ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 14 вересня 2022 року скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити заяву про встановлення факту перебування підполковника запасу ОСОБА_1 на квартирному обліку у військовій частині НОМЕР_1 з 15.01.1998 року.

Відзив на апеляційну скаргу від учасників справи до суду не надходив.
В судове засідання учасники процесу не з`явилися, належним чином повідомлені про дату, місце і час судового засідання, заяв про відкладення розгляду справи від них не надходило, тому колегія суддів вважає можливим розглянути справу у їх відсутність, в порядку, передбаченому частиною 2 статті 372 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги матеріалами справи, законність судового рішення колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з частиною першою статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Відповідно до частини шостої статті 294 ЦПК України, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.
Перелік справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які підлягають розгляду судом у порядку окремого провадження визначено частиною першою статті 315 ЦПК України.
Відповідно частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду (частина четверта статті 315 ЦПК України).
Пленум Верховного Суду України у пунктах 1, 2 постанови від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз`яснив, що в порядку окремого провадження суд розглядає справи про встановлення фактів, якщо встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. У тому разі, коли буде виявлено, що встановлення підвідомчого судові факту пов`язане з вирішенням спору про право, суд відмовляє в прийнятті заяви до розгляду.
Окреме провадження є безспірним, оскільки в ньому не розглядається матеріально-правовий спір, а можуть встановлюватися тільки факти та стани, які мають юридичне значення, а також підтверджуватися наявність чи відсутність неоспорюваних прав.
Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження з`ясується, що має місце спір про право, суд залишає заяву без розгляду та роз`яснює заявникові, що він має право звернутися до суду з позовом на загальних підставах.
Таким чином, визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне.
Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.
У порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав осіб; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та іншої мети - ні.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року в справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зроблено висновок про те, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: - факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету його встановлення; встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішення спору про право.
При вирішенні питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, окрім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність.
Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:
- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;
- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;
- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);
- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.
Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 752/20365/16-ц (провадження № 61-24660св18), від 05 грудня 2019 року у справі № 750/9847/18 (провадження № 61-18230св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 644/9753/19 (провадження № 61-14667св20).
Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, ОСОБА_1 є ветераном військової служби, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_3 від 26 березня 2015 року (а. с. 9)
Відповідно до витягу з особової справи підполковника ОСОБА_1 він призваний на військову службу ІНФОРМАЦІЯ_2 з 06 серпня 1979 року, з 01.1998 року перебував на посаді заступника командира з матеріально-технічного забезпечення в/ч НОМЕР_1 , ПівдОК. (а.с. 10)
23 липня 2003 року ОСОБА_1 звільнений у запас за станом здоров`я (витяг із Наказу головнокомандувача сухопутних військ ЗСУ № НОМЕР_4 ) з залишенням на квартирному обліку для позачергового одержання житлового приміщення за рахунок житлового фонду МО Україна. (а.с. 11)
Рішенням житлової комісії від 15 січня 1998 року на підставі рапорту ОСОБА_1 поставлено на квартирний облік. (а.с. 12, 13)
Відповідно до довідки з місця проживання про склад сім`ї та реєстрацію від 19.06.2007 року ОСОБА_1 має наступний склад сім`ї: син та донька, які проживають разом з ним у житловому приміщенні підпорядкованому КЕВ м. Одеса в/ч НОМЕР_1 . (а. с. 14).
Згідно акту обслідування житлових умов підполковник запасу ОСОБА_1 проживає у гуртожитку на території військової частини НОМЕР_1 , військове містечко ОСОБА_6 (а.с. 15)
З довідок про реєстрацію місця проживання від 16.04.2021 року вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 з 11.03.1998 року. (а. с. 16)
З відповіді Приморського РТЦКСП м. Одеси на звернення ОСОБА_1 вбачається, що згідно Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців ЗСУ та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 31.07.2018 року №380, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 06 вересня 2018 року за № 1020/32472, не передбачено поновлення в черзі ОСОБА_1 (а.с. 20).
Зі змісту заяви ОСОБА_1 вбачається, що метою його звернення до суду про встановлення факту перебування на квартирному обліку у військовій частині НОМЕР_1 з 15.01.1998 року є встановлення в судовому порядку обставин, необхідних для можливості поновлення його на квартирному обліку, місця у загальній черзі, з урахуванням обставин перебування його на квартирному обліку з 1998 року, з метою отримання житла.
Заявник свою заяву мотивував посиланням на положення Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», відповідними локальними актами Міністерства оборони України щодо квартирного обліку військовослужбовців з метою отримання житла.
Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції, врахувавши доводи заявника та визначивши мету, з якою ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення юридичного факту, дійшов правильного висновку про наявність спору про право, що унеможливлює розгляд справи в порядку окремого провадження, і такий спір має вирішуватися у порядку позовного провадження.
За правилами частини шостої статті 294, частини четвертої статті 315 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи - залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вини мають право подати позов на загальних підставах.
Враховуючи, що своєю ухвалою від 08 грудня 2021 року Біляївський районний суд Одеської області відкрив провадження у справі та встановивши наявність спору про право, обґрунтовано залишив заяву без розгляду, при цьому роз`яснивши заявнику його право звернутись до суду з позовом у порядку цивільного судочинства.
Доводи апеляційної скарги зводяться до повторення змісту його заяви, не містять нових фактів чи засобів доказування, заява є особистою суб`єктивною думкою заявника щодо правового регулювання даного питання.
З урахуванням наведеного, беручи до уваги, що розгляд зазначеної заяви не захистить право, яке заявник вважає порушеним, породить певний судовий спір, зважаючи на те, що заява ОСОБА_1 направлена на поновлення його права у сфері житлових відносин, пов`язана із вирішенням питання щодо права на житло, колегія суд вважає, що наявний спір про право, який має вирішуватися у порядку позовного провадження.
До такого висновку за подібних правовідносин дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 15 липня 2020 року в справі № 758/15170/18-ц.
Оскільки апеляційна скарга не містить доводів, які б спростовували висновки суду чи доводили б порушення ним норм процесуального права, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування судового рішення.
Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Реу Кристина Павлівна залишити без задоволення.
Ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 14 вересня 2022 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.
Головуючий Л.П. Воронцова
Судді П.Я. Ігнатенко
О.М. Полікарпова