РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2022 рокуСправа № 607/9383/21
Провадження №2/951/35/2022

Козівський районний суд Тернопільської області у складі:

головуючого судді Братків І. І.,

із участю секретаря судового засідання Скавінської Г. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Козова Тернопільської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення штрафних санкцій за період прострочення грошового зобов`язання,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області із позовом до ОСОБА_2 про стягнення штрафних санкцій за період прострочення грошового зобов`язання, в якому просив стягнути з відповідача на його користь 329279,81 грн. штрафних санкцій за період прострочення грошового зобов`язання; стягнути з відповідача судові витрати.

1.Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

1.1. Позиція позивача.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 вересня 2004 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 позов задоволено, стягнуто із ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики 50 215, 00 гривень та 502,15 гривень судових витрат. Із мотивувальної частини рішення суду вбачається, що у травні 1998 року ОСОБА_2 фактично отримала у позику від ОСОБА_1 грошові кошти в іноземній валюті в сумі 9600 доларів США, котрі зобов`язалась повернути до 10.06.1998. Оскільки боржником не виконувалися взяті на себе зобов`язання, стягувач звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості за договором позики. Задовольняючи позовні вимоги, судом було прийнято рішення про стягнення з боржника заборгованості за договором позики в сумі 50215 гривень та 502,15 гривень судових витрат. На підставі даного рішення Тернопільським міськрайонний судом Тернопільської області видано виконавчий лист №2-3949/2001, який стягувачем скеровано до Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного Територіального управління юстиції в Тернопільській області, яким було відкрито виконавче провадження. Постановою старшого державного виконавця Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби ПівденноЗахідного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Приймак А.Ю. від 23.09.2020 закінчено виконавче провадження за виконавчим листом №23949/2001 від 17.09.2001, виданим Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області про стягнення з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 заборгованості за договором позики 50 215,00 гривень та 502,15 гривень судових витрат, оскільки боржником на підставі платіжних доручень №7586, 7639, 7640 від 18.09.2020 здійснено в повному обсязі розрахунок за вказаним виконавчим листом, тобто фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. Поряд з тим зазначає, що позивальник своєчасно не повернув суму позики, тому, в силу ст. 625 ЦПК України боржник повинен сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Період прострочення грошового зобов`язання становить 6211 днів. Основна сума боргу, згідно із рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 вересня 2004 року становить 50717 грн. Згідно із самостійними розрахунками сума інфляційного збільшення у період з 17.02.2004 по 17.02.2021 становить 303409,44 грн. Сума штрафних санкцій у період з 17.02.2004 по 17.02.2021 становить 25870,37 грн. Загальна заборгованість, яка розраховувалась з суми простроченої заборгованості 50717 (сума боргу) становить 303409,44 (інфляційне збільшення) + 25870,37 грн. (штрафні санкції) = 329279,81 грн.

1.2. Позиція відповідача.

Представник відповідача подав відзив на позов, у якому покликаючись на ст. 258 ЦК України та ст. 625 ЦК України зазначає, що слід врахувати те, що ОСОБА_1 лише 20 травня 2021 року звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_2 вказаного виду штрафних санкцій як відповідальність за порушення грошового зобов`язання, яке відповідачка виконала 18 вересня 2020 року, зазначені штрафні санкції можуть бути нараховані лише за період з 20 травня 2020 року по 18 вересня 2020 року, які становлять 508,56 гривні - 3% річних за 122 дні прострочення сплати суми боргу в розмірі 50 717 гривень (50717 гривень х 3% :100% : 365 днів х 122 дні = 508,56 гривні) та 52,44 гривні індекс інфляції за вказаний період, враховуючи те, що в червні 2020 року індекс інфляції становив 100,20%, в липні 2020 року - 99,40%, в серпні 2020 року - 100,50%, а в загальному за вказаний період - 0,99896600 ((100,20:100)х(99,40 : 100) х (100,506100) = 0,99896600), а тому розрахунок індексу інфляції проводився за такою формулою: 50717 гривень х 0,99896600 = 52,44 гривні. Крім цього, вважає, що вимоги позивача про стягнення 3000 гривень судових витрат за надану професійну правничу допомогу не підлягають до задоволення, оскільки вони не відповідають об`єму та якості наданої правничої допомоги, не підтверджені належними доказами про їх нарахування та оплату. Вимоги позивача про стягнення в його користь з відповідачки судових витрат в частині сплаченого судового збору можуть бути задоволені судом лише в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 по цьому цивільному спору. Таким чином просить позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення штрафних санкцій за період прострочення грошового зобов`язання у цивільній справі №607/9383/21 задовольнити лише частково, застосувавши строки позовної давності, згідно наданого розрахунку.

2. Рух справи у суді.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28.05.2021 відкрито провадження у справі.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19.07.2021 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення штрафних санкцій за період прострочення грошового зобов`язання передано на розгляд Козівського районного суду Тернопільської області.

Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.11.2021 вказану цивільну справу передано на розгляд судді Братків І. І.

Ухвалою Козівського районного суду Тернопільської області від 05.11.2021 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження.

3. Заяви, клопотання учасників процесу та насідки їх вирішення; порядок судового розгляду.

Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явився, подали до суду клопотання про розгляд справи за їх відсутності, позов підтримує.

Відповідач та його представник у судове засідання не з`явилися, подали до суду клопотання про розгляд справи за їх відсутності.

Відповідно до вимог частини другої статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

4. Фактичні обставини справи.

В силу дії ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

ОСОБА_2 в травні 1998 року фактично отримала у ОСОБА_1 в позику 9600 доларів США, взявши на себе зобов`язання про повернення цих коштів ОСОБА_1 до 10.06.1998 або ж придбання на останнього трьохкімнатної квартири в м. Тернополі за отримані від нього кошти до 10.06.1998.

Рішенням місцевого суду м. Тернополя Тернопільської області від 17 вересня 2001 року у справі № 23949/2001позов задоволено, стягнуто із ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики 50 215, 00 гривень боргу по договору позики та 502,15 гривень сплаченого державного мита.

Постановою старшого державного виконавця Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби ПівденноЗахідного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Приймак А. Ю. від 23 вересня 2020 року закінчено виконавче провадження № 59659551 про стягнення з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 50 215,00 грн. боргу за договором позики та 502,15 грн. сплаченого державного мита, оскільки на депозитний рахунок відділу надійшли кошти в повному розмірі. Згідно платіжних доручень № 7586 від 18 вересня 2020 року перераховано борг стягувачу, № 7639 від 18 вересня 2020 року перераховано виконавчий збір, № 7640 від 18 вересня 2020 року перераховано витрати виконавчого провадження.

5. Висновки суду та мотиви прийнятого рішення.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

В силу дії ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За відсутності інших підстав припинення зобов`язання, передбачених договором або законом, зобов`язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином. Саме лише прийняття судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов`язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України сум. Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та трьох процентів річних аж до повного виконанню грошового зобов`язання.

Частиною 1 ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не припинив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Правовий аналіз положень ст. ст. 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст. 625 цього кодексу, за весь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 04.06.2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18).?

Отже, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням 3% річних та нарахування інфляційних втрат на суму боргу є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

При цьому, відповідачем жодних належних доказів на спростування позовних вимог не надано.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає підставними позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 3 % річних та нарахування інфляційних втрат на суму боргу за невиконання грошового зобов`язання за договором позики.

Разом з тим, у цій справі суд враховує засади диспозитивності цивільного судочинства та заяву представника відповідача про застосування позовної давності.

Позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини п`ятої статті 267 ЦК України позивач має право отримати судовий захист у разі визнання судом поважними причин пропуску позовної давності. При цьому саме на позивача покладений обов`язок доказування тієї обставини, що строк звернення до суду був пропущений ним з поважних причин. Аналогічна правова позиція викладена, наприклад, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17 (провадження № 12-97гс19, пункти 61, 62), від 19 листопада 2019 року у справі № 911/3680/17 (провадження № 12-104гс19, пункти 5.43, 5.44) та у справі № 911/3677/17 (провадження № 12-119гс19, пункти 6.43, 6.44).

Питання щодо поважності цих причин, тобто наявності обставин, які з об`єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини (пункт 23.8 постанови Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 706/1272/14-ц (провадження № 14-456цс18)).

За змістом статті 267 ЦК України сплив позовної давності сам по собі не припиняє суб`єктивного права кредитора, яке полягає в можливості одержання від боржника виконання зобов`язання як у судовому, так і в позасудовому порядку.

З урахуванням наведеного три відсотки річних та інфляційні збитки, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України, підлягають стягненню в межах трирічної позовної давності.

У свою чергу постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020р. № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», в Україні встановлено карантин з 12 березня 2020 року. На час ухвалення рішення у справі карантин в Україні продовжено до 31.12.2022 року.

30 березня 2020 року Верховна Рада України прийняла закон № 540-IX (набрав чинності 02.04.2020), який продовжив низку процесуальних та інших строків (зокрема, позовну давність) на строк дії карантину.

Зокрема, пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу було визначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Отже, оскільки позивач звернувся до суду з позовними вимогами про стягнення відсотків та інфляційних втрат відповідно до вимог частини другої статті 625 ЦПК України 27 травня 2021 року, то стягненню підлягають такі відсотки за період з 12 березня 2017 року (з 12 березня 2020 року встановлено карантин 3 роки позовної давності) до 18 вересня 2020 року день виконання вимог за договором, що складає 1287 днів, а інфляційні втрати за період березень 2017 року вересень 2020 року відповідно. При розрахунку інфляційних втрат судом також враховуються рекомендації Верховного Суду України (лист від 03.04.97 р. № 62-97р) відповідно до яких сума, внесена за період з 1 до 15 числа відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа, то розрахунок починається з наступного місяця. І за аналогією: якщо погашення заборгованості відбулося з 1 до 15 числа відповідного місяця інфляційна зміна розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця інфляційна зміна розраховується з урахуванням цього місяця.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 5364,89 грн. трьох процентів річних з розрахунку за формулою С х 3 х Д / 365 / 100, деС сума заборгованості;Д кількість днів прострочення, а також 65588,41 грн. інфляційних втрат за прострочення виконання грошового зобов`язання, з розрахунку за формулою ІІс = (ІІ1 / 100) х (ІІ2 / 100) х (ІІ3 / 100) х ... (ІІZ / 100), деІІ1 індекс інфляції за перший місяць прострочення;ІІ2 індекс інфляції за другий місяць прострочення;ІІ3 індекс інфляції за третій місяць прострочення;<...>ІІZ індекс інфляції за останній місяць прострочення.

6. Розподіл судових витрат

Відповідно до частини першої статті 141ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги, було заявлено позивачем на суму 329279,81грн, а задоволено на суму 70953,30грн (21,55%) то з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір за розгляд справи в сумі 709,43грн (3292грн 00 коп. х 21,55 %), як того вимагає стаття 141 ЦПК України.

Окрім того, в силу з ч.3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

За змістом ч.1, ч.2, ч.3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Також, відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Позивачем не надано суду жодних доказів на підтвердження понесених ним витрат на професійну правничу допомогу у заявленому розмірі 3000 грн., а відтак, суд не вбачає підстав для стягнення відповідної суми з відповідача на його користь .

Керуючись статтями 12, 81, 141, 247, 263-265, 280-289, 354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення штрафних санкцій за період прострочення грошового зобов`язання задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 5364 (п`ять тисяч триста шістдесят чотири) гривні 89 копійок 3% річних, 65588 (шістдесят п`ять тисяч п`ятсот вісімдесят вісім) гривень 41 копійку інфляційних втрат за прострочення виконання грошового зобов`язання та 709 (сімсот дев`ять) гривень 43 копійки судового збору.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржене до Тернопільського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повне найменування сторін:

ОСОБА_1 АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ;

ОСОБА_2 АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя Ірина БРАТКІВ