Справа № 286/2367/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2022 року м. Овруч

Овруцький районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Вачко В. І.

з секретарем Деменчук О. Г.,

розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Гладковицької сільської ради Коростенського району Житомирської області про визнання права власності , -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Гладковицької сільської ради Коростенського району Житомирської області з позовом, в якому, із врахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просить визнати дійсним договір дарування житлового будинку по АДРЕСА_1 , посвідчений 03.03.1994 року головою виконавчого комітету Першотравневої селищної ради, укладений між ним (обдарованим) та його батьком ОСОБА_2 (дарувальником), який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та визнати за ним, ОСОБА_3 , право власності житловий будинок АДРЕСА_1 , мотивуючи тим, що батько позивача у березні 1994 року подарував йому житловий будинок, в якому позивач з того часу постійно проживає; ІНФОРМАЦІЯ_1 батько помер; позивач, намагаючись приватизувати земельну ділянку для обслуговування вказаного житлового будинку, звернувся до державного реєстратора з вимогою зареєструвати за ним право власності на подарований йому житловий будинок, проте виявилося, що договір дарування будинку 03.03.1994 року був помилково посвідчений головою виконкому місцевої ради, тоді як відповідно до Закону України «Про нотаріат», який набрав чинності з 01.01.1994 року, такий договір мав бути посвідчений державним нотаріусом; з цієї причини державним реєстратором відмовлено у реєстрації права власності на належний йому будинок за позивачем; оскільки фактично договір виконано, а одна із сторін договору ухилилася від його нотаріального посвідчення, так як померла, тому такий договір на підставі ст.220 ЦК України може бути визнано дійсним і наступне його нотаріальне посвідчення не вимагається.

Відповідач відзиву на позов у встановлений строк не надав.

Належно повідомлені сторони в судове засідання не з`явились. Позивач у позовній заяві просив розглянути справу у його відсутність. Представник відповідача подав клопотання про розгляд справи за її відсутності, в якому висловився, що проти задоволення позову не заперечує, що розцінюється судом, як визнання позову.

Згідно з ч.ч.3, 4 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого судового засідання суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову провадиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Судом перевірено наявність у представника відповідача за довіреністю повноваження на визнання позову. Визнання позову відповідачем у цій справі не суперечить закону і не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб.

Враховуючи, що неявка учасників справи в судове засідання не перешкоджає розгляду справи по суті, у задоволення клопотання сторін, керуючись нормами ст.223 ЦПК України, суд здійснює розгляд справи за відсутності її учасників.

Тому, перевіривши законність визнання позову відповідачем, дослідивши та оцінивши докази у справі, суд дійшов наступних висновків.

Як видно з довідки про реєстрацію місця проживання особи № 1283 від 25.06.2020 року, позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , має зареєстроване місце проживання в АДРЕСА_1 , з 10.12.1993 року.

Як вбачається з інформаційної довідки № 171, виданої 22.08.2022 року Комунальним підприємством «Коростенське міжміське бюро технічної інвентаризації», житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 зареєстрований на праві власності за ОСОБА_2 згідно з свідоцтвом про право на спадщину за законом від 13.08.1991 року, посвідченим Овруцькою ДНК р № 3231.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, що стверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 . Позивач ОСОБА_1 доводиться померлому ОСОБА_2 сином, що стверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 .

Як заначено у довідці Першотравневого старостинського округу № 1 Гладковицької сільської ради Коростенського району Житомирської області № 988 від 14.08.2022 року, житловий будинок по АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 03.03.1994 року № 60, посвідченого виконавчим комітетом Першотравневої селищної ради.

Так, 03.03.1994 року між ОСОБА_2 (дарувальником) та ОСОБА_1 (обдарованим) було укладено договір дарування житлового будинку по АДРЕСА_1 , інвентарна вартість якого становила 8330400 крб., який посвідчено головою виконавчого комітету Першотравневої селищної ради народних депутатів та зареєстровано в реєстрі за № 60, що стверджується копією цього договору.

Листом Гладковицької сільської ради Коростенського району Житомирської області № Т-354 від 19.02.2022 року позивачу відмовлено у проведенні за ним реєстрації права власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 03.03.1994 року № 60, так як згідно з Законом України «Про нотаріат» від 02.09.1993 року, який набрав чинності 01.01.1994 року, договір мав посвідчуватися нотаріусом.

Відтак, оскільки договір виконано і одна із сторін ухилилася від нотаріального посвідчення договору, так як дарувальник помер, позивач звернувся з позовом в суд про визнання дійсним вказаного договору дарування та визнання за ним права власності на будинок.

Відповідно до п.4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року, вказаний кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто з 01.01.2004 року; щодо цивільних правовідносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Спірні правовідносини щодо укладення договору дарування від 03.03.1994 року виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України 2003 року, а тому для їх врегулювання застосовуються норми Цивільного кодексу УРСР 1963 року.

Згідно з ст.41 ЦК УРСР угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов`язків. Відповідно до ст.42 цього Кодексу угоди можуть укладатись усно або в письмовій формі (простій чи нотаріальній). Угода, для якої законом не встановлена певна форма, вважається також укладеною, якщо з поведінки особи видно її волю укласти угоду. Зокрема відповідно до п.п.2,3 ч.1 ст.44 ЦК УРСР у письмовій формі повинні укладатись угоди громадян між собою на суму понад сто карбованців, за винятком угод, зазначених у статті 43 цього Кодексу, та інших угод, передбачених законодавством Союзу РСР і Української РСР; інші угоди громадян між собою, відносно яких закон вимагає додержання письмової форми.

Згідно з ст.45 ЦК УРСР недодержання форми угоди, якої вимагає закон, тягне за собою недійсність угоди лише в разі, якщо такий наслідок прямо зазначено в законі.

У відповідності до ст.47 ЦК УРСР нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

Відповідно до ст.48 ЦК УРСР недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону.

У відповідності ст.153 ЦК УРСР договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.

Статтею 243 ЦК УРСР передбачено, що за договором дарування одна сторона передає безоплатно другій стороні майно у власність. Договір дарування вважається укладеним з моменту передачі майна обдарованому.

Згідно з ст.244 ЦК УРСР договір дарування на суму понад 500 карбованців повинен бути нотаріально посвідчений. До договорів дарування нерухомого майна застосовуються правила статті 227 і цього Кодексу.

Відповідно до ст.227 ЦК УРСР договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів.

З 01.01.1994 року набрав чинності Закон України «Про нотаріат» від 02.09.1993 року, який у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, передбачав наступне.

Нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси). У населених пунктах, де немає нотаріусів, нотаріальні дії, передбачені статтею 38 цього Закону (зокрема посвідчення угод, договорів, крім договорів відчуження жилих будинків та іншого нерухомого майна) вчиняються уповноваженими на це посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів (стаття 1). У державних нотаріальних конторах та приватними нотаріусами вчиняються такі нотаріальні дії, як: посвідчуються угоди (договори, заповіти, доручення та інше) (статті 34, 36).

Спірним договором дарування, укладеним 03.03.1994 року в письмовій формі між двома громадянами, було подаровано житловий будинок вартістю 8330400 крб. Відповідно за законом цей договір підлягав нотаріальному посвідченню у державній нотаріальній конторі чи приватним нотаріусом. Однак нотаріальна дія з посвідчення вказаного договору була вчинена неуповноваженою на це посадовою особою виконавчого комітету селищної Ради народних депутатів, що тягне за собою його недійсність. Проте, враховуючи, що спірний договір виконано сторонами, оскільки дарунок переданий дарувальником обдарованому і останній його прийняв та постійно відкрито і безперешкодно у ньому проживав, а дарувальник ухилився від нотаріального посвідчення договору нотаріусом і можливість такого посвідчення втрачена, так як дарувальник помер, відтак, суд вважає, що на підставі ст.48 ЦК УРСР спірний договір дарування може бути визнано дійсним.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх невизнаних прав.

У відповідності до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, зокрема якщо це право не визнається іншою особою.

Відповідач, відмовивши позивачу у вчиненні реєстраційних дій щодо належного йому житлового будинку, не заперечує проти права власності позивача на цей будинок на підставі спірного договору дарування, хоча і є уповноваженим органом на представництво інтересів територіальної громади, на землях якої розташований вказаний будинок. І таке визнання вимог позивача не суперечить закону і не порушує прав третіх осіб.

З огляду на викладене в сукупності, суд доходить висновку про законність та обґрунтованість вимог позивача про визнання дійсним договору дарування житлового будинку та визнання права власності на нього, а отже задоволення позову в повному обсязі.

Позивач сплатив судовий збір в сумі 2430,90 грн.

Відповідно до п.п.1, 9 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Відповідно до ч.4 ст.319 ЦК України власність зобов`язує. Оскільки спір між сторонами виник внаслідок тривалої пасивної поведінки позивача, суд доходить висновку про залишення судових витрат за позивачем.

Тому керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 141, 142, 258, 259, 263-265, 273, 354, п.3 розділу ХІІ Прикінцевих положень, пп.15.5 п.15 п.1 розділу ХІІІ Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задоволити.

Визнати дійсним договір дарування житлового будинку по АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_1 (обдарованим) та його батьком ОСОБА_2 (дарувальником), який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідчений 03.03.1994 року головою виконавчого комітету Першотравневої селищної ради народних депутатів та зареєстрований в реєстрі за № 60.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Судові витрати залишити за позивачем.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Житомирського апеляційного суду або Овруцький районний суд Житомирської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 13.12.2022 року.

Суддя: В. І. Вачко