РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 564/3239/21

29 листопада 2022 року

Костопільський районний суд Рівненської області в складі:

головуючий суддя Грипіч Л. А.

з участю секретаря Вознюк Ю.В.

за участі сторін та учасників справи:

позивача ОСОБА_1

представника позивача - адвоката Євгеюка О.Є.

відповідача ОСОБА_2

представників відповідача - адвокатів Рибченко А.О. та Новак М.А.

представника органу опіки і піклування Костопільської міської ради Рівненської області - Семещук Н.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Костопіль за правилами загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та встановлення опіки над малолітньою дитиною, третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета позову - орган опіки і піклування Костопільської міської ради Рівненської області,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Костопільського районного суду Рівненської області з цивільним позовом до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета позову - орган опіки і піклування Костопільської міської ради Рівненської області, про позбавлення батьківських прав та встановлення опіки над малолітньою дитиною.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач є бабою неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Онука проживає з позивачем та перебуває на її утриманні. Відповідач проживає окремо, самоусунувся від виховання дитини та виконання батьківських обов`язків, дочку не утримує, її життям, здоров`ям та навчанням не цікавиться і лише позивач виховує та утримує дитину. Вказує, що відповідач в період 2019-2021 років неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності, а також був засуджений за ст.125, 309 КК України. За час навчання дитини в школі відповідач не відвідував навчальний заклад, не приходив на батьківські збори, не підтримує зв`язок із класним керівником, не підписував учнівський щоденник. Вказує, що батько дитини неналежним чином виконує свої батьківські обов`язки, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, не спілкується із нею взагалі, тобто не дбає про її нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей так, як визначено Законом України «Про охорону дитинства». Також вказує, що у 2018 році вже зверталась з позовом до відповідача про позбавлення його батьківських прав. Рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 03.10.2018 позов задоволено частково та позбавлено відповідач батьківських прав щодо дітей, проте постановою Рівненського апеляційного суду від 15.01.2019 рішення суду першої інстанції в частині позбавлення відповідача батьківських прав скасовано, відмовлено про позбавлення батьківських прав відмовлено, попереджено ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання дітей, покладено на службу у справах дітей Костопільської районної державної адміністрації контроль за виконанням відповідачем своїх батьківських прав. Касаційну скаргу позивача на постанову суду апеляційної інстанції Верховним Судом 14.04.2020 залишено без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції залишено без змін.

Проте, на даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання батьківських обов`язків щодо дочки ОСОБА_3 , проживає окремо, участі у її житті та вихованні не приймає, базових потреб доньки для розвитку не задовольняє, не піклується про неї.

Також вказує, що на даний час у Костопільському районному суді Рівненської області перебуває на розгляді кримінальна справа щодо відповідача.

Вказує, що малолітню ОСОБА_3 службою у справах дітей Костопільської міської ради взято на первинний облік дітей, які залишились без батьківського піклування, а сама малолітня виявила бажання щоб позивач, як її баба, була її опікуном.

Звертаючи на наведені обставини вважає, що відповідач своєю бездіяльністю ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дочки, що є підставою звернутись до суду з позовом про позбавлення його батьківських прав та встановлення над опіки над малолітньою ОСОБА_3 .

Просить позбавити відповідача батьківських прав відносно його малолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановити опіку над нею та призначити опікуном малолітньої ОСОБА_1 .

Ухвалою Костопільського районного суду Рівненської області від 09.12.2021 відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання, про що повідомлено сторони.

Відповідач не скористався правом на подання відзиву на позовну заяву, подав пояснення у яких вказав, що він не ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків і по мірі своїх можливостей забезпечує фінансово, про що свідчать перекази коштів на утримання дітей, а постійне проживання дітей з бабою викликане тим, що вона як жінка може якнайкраще забезпечити виховання дівчат. Вказав, що не судимий, на обліку у нарколога не перебуває і наявність будь-яких кримінальних проваджень щодо нього не можуть визнаватись як винність особи, в силу вимог ст.62 Конституції України. Також вказує, що жодного разу не був притягнутий до будь-якої, зокрема адміністративної за ст.184 КУпАП, яка передбачає відповідальність за ухилення батьків від виконання обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей. вказує, що орган опіки та піклування Костопільської міської ради жодного разу не видав ані припису, ані будь-якого іншого зауваження йому щодо неналежного виконання передбачених законодавством обов`язків, як батька. Зазначає, що між сторонами жодного разу не виникало жодного питання щодо один одного у вихованні та забезпеченні дітей, щодо їх місця проживання та їх утримання, що свідчить що між ними було узгоджено порядок виховання та утримання дітей, а наведені у позові доводи не відповідають фактичним обставинам справи

Просить відмовити у задоволенні позову.

Враховуючи викладені відповідачем у поясненнях доводи, суд розцінює їх як відзив на позов.

В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримала з підстав, заявлених у позовній заяві та пояснила, що з 2018 року поведінка відповідача по відношенню до дитини не змінилась, незважаючи на попередження його судом апеляційної інстанції, а відтак наявні всі підстави для позбавлення відповідача батьківських прав.

Представник позивача - адвокат Євгеюк О.Є., в судовому засіданні позов підтримав та пояснив, що поведінка відповідача по відношенню до дитини з 2018 року не змінилась, що є безумовною підставою для позбавлення батьківських прав.

Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечив та пояснив, що він не ухиляється, що питання проживання дітей та їх утримання між позивачем та ним узгоджені, він сплачує аліменти і не ухиляється від виконання батьківських обов`язків. Просить відмовити у задоволенні позову.

Представники відповідача - адвокати Рибченко А.О. та Новак М.А., в судовому засіданні проти позову заперечили та пояснили, що відповідач не притягувався до адміністративної відповідальності за невиконання батьківських обов`язків щодо дітей, жодного разу не викликався до органу опіки та піклування на бесіду, не викликався на розгляд питання щодо позбавлення його батьківських прав, сплачує аліменти, доказів його судимості немає і під час вирішення питання щодо позбавлення батьківських прав слід в першу чергу враховувати інтереси дитини. Просять відмовити у задоволенні позову.

Представник органу опіки та піклування Семещук Н.І. в судовому засіданні пояснила, що малолітня дитина - ОСОБА_3 , перебуває на обліку, як дитина, яка опинилась у складних життєвих обставинах, а відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків щодо дитини і на контакт не іде, а тому на засіданні органу опіки та піклування було прийнято рішення про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав.

Допитана в судовому засідання свідок ОСОБА_5 показала, що є тіткою для малолітньої, а позивач її мама. Також показала, що відносини між батьком та дитиною відсутні, що дитиною повністю опікується баба - ОСОБА_1 .

Допитана в судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_6 показала, що є сестрою позивача і що батько зовсім не спілкується із дитиною, що дитина не бажає говорити про батька і хоча позивач сплачує аліменти, але основне навантаження по утриманню дитини несе баба - ОСОБА_1 .

Допитана в судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_7 показала, що є дочкою відповідача і що батько зовсім не спілкується з ОСОБА_3 , не бере участі у її житті, забезпеченням усіх потреб сестри займається баба - ОСОБА_1 .

Суд, заслухавши пояснення позивача, його представника, відповідача та його представників, свідків, пояснення третьої особи, всебічно, повно та об`єктивно дослідивши наявні у матеріалах справи докази, встановив наступне.

ОСОБА_3 народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим 04.03.2011 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Костопільського районного управління юстиції у Рівненській області, актовий запис про народження №79.

Мати малолітньої ОСОБА_3 - ОСОБА_9 , померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Костопільського районного управління юстиції у Рівненській області, актовий запис про смерть №277.

Малолітня ОСОБА_3 зареєстрована та проживає разом із ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 , умови проживання дитини добрі, дитина має окремі кімнату, має всі необхідні речі.

Вказані обставини підтверджуються довідкою про реєстрацію місця проживання, виданою адміністратором ЦНАП виконавчого комітету Костопільської міської ради від 28.10.2021 №3577/09-06, витягом №3787/09-16 про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, виданим 03.11.2021 адміністратором ЦНАП виконавчого комітету Костопільської міської ради та актами обстеження умов проживання, складеним представниками служби у справах дітей Костопільської міської ради.

Відповідач ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1 зареєстрований але не проживає, що підтверджується актом від 24.09.2021, складеним представниками Комунального підприємства «Управляюча компанія «Костопільське багатогалузеве житлово-комунальне підприємство».

Згідно довідки-характеристики, складної Дільничним офіцером поліції сектору превенції ВП №2 Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області капітаном поліції Ляпчуком А.В., відповідач ОСОБА_2 проживає за адресою АДРЕСА_2 разом з рідними, по місцю проживання характеризується негативно.

Із наданої Костопільською загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів №4 Костопільської районної ради Інформації про участь батька ОСОБА_2 у вихованні, навчанні та утриманні своєї дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що проживає за адресою АДРЕСА_3 , учениці 4-Б класу Костопільської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №4 вбачається, що ОСОБА_2 за період 2020-2021 навчального року не відвідував батьківських зборів, не підтримує зв`язок із класним керівником через повідомлення телефонічно, не підписує учнівський щоденник, не проявляв інтересу щодо навчання та виховання своєї дитини ОСОБА_3 , у сі заплановані у школі чи класі заходи відвідує баба ОСОБА_1 .

Із Постанови Верховного Суду від 14 квітня 2020 року у справі №564/1128/18 вбачається, що Рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 03 жовтня 2018 року позов задоволено частково. Позбавлено ОСОБА_2 батьківських прав відносно неповнолітньої дочки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та відносно неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь закладу, де буде перебувати дитина, або осіб, які будуть виховувати дитину, аліменти на утримання дітей у розмірі 1 тис. грн, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину щомісячно. Рішення суду мотивовано тим, що ОСОБА_2 свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання та утримання неповнолітніх дітей, обмежуючи свою участь виключно передачею отриманих коштів соціальної допомоги та рідкими побаченнями зі старшою дочкою, а також вкрай рідкими зустрічами із молодшою донькою. Рішення суду в частині стягнення аліментів мотивовано тим, що відповідач у добровільному порядку кошти на утримання дітей надає нерегулярно та у незначних розмірах, що не відповідає необхідним витратам на утримання дітей.

Постановою Рівненського апеляційного суду від 15 січня 2019 року рішення суду першої інстанції в частині позбавлення батьківських прав скасовано, у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав відмовлено. Попереджено ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання дітей. Покладено на службу у справах дітей Костопільської районної державної адміністрації контроль за виконанням ОСОБА_2 своїх батьківських обов`язків. В решті рішення суду залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 14 квітня 2020 року у справі №564/1128/18 касаційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, а Постанову Рівненського апеляційного суду від 15 січня 2019 року залишено без змін.

Із листа комунальної установи «Центр надання соціальних послуг» Костопільської міської ради від 10.08.2021 №01-21/84 вбачається, що ОСОБА_2 ухиляється від виконання батьківських обов`язків стосовно малолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає окремо від дитини, участі в її житті та вихованні не приймає, базових потреб та потреб доньки для розвитку не задовольняє, не піклується про неї.

Із довідки про результати бесіди з малолітньою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наданої Службою у справах дітей Костопільської міської ради 05.11.2021 за №02-03/326/21 вбачається, що з малолітньою ОСОБА_3 проведено бесіду із питання щодо можливості встановлення над нею опіки громадянкою ОСОБА_1 , бабою дитини і малолітня висловила бажання щоб її опікуном була саме ОСОБА_1

05 листопада 2021 року Службою у справах дітей Костопільської міської ради видано Наказ №43 «Про тимчасове влаштування та взяття на первинний облік ОСОБА_3 » відповідно до якого малолітню ОСОБА_3 знято з обліку дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах, у зв`язку із зникненням підстав взяття дитини на облік. Взято малолітню ОСОБА_3 на первинний облік дітей, які залишились без батьківського піклування, дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування. Влаштовано малолітню ОСОБА_3 на тимчасове проживання у сім`ю громадянки ОСОБА_1 до прийняття рішення щодо влаштування дитини у сімейні форми виховання.

08 листопада 2021 року Службою у справах дітей Костопільської міської ради видано Висновок про доцільність встановлення опіки над малолітньою ОСОБА_3 та відповідність її інтересам дитини, відповідно до якого Служба у справах дітей дійшла висновку, що встановлення опіки над малолітньою ОСОБА_3 є доцільним та таким, що відповідає інтересам дитини, яка залишилась без піклування батьків.

22 грудня 2021 року виконавчим комітетом Костопільської міської ради винесено рішення №426 «Про надання статусу дитини позбавленої батьківського піклування», відповідно до якого надано малолітній ОСОБА_3 статус дитини, позбавленої батьківського піклування.

Рішенням виконавчого комітету Костопільської міської ради від 22 грудня 2021 року №427 «Про встановлення опіки над дитиною, позбавленою батьківського піклування», встановлено на малолітньою ОСОБА_3 опіку та призначено ОСОБА_1 її опікуном.

13 січня 2022 року виконавчим комітетом Костопільської міської ради надано висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав, відповідно до якого органі опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 стосовно малолітньої дочки ОСОБА_3 .

При цьому судом встановлено, що в період з грудня 2018 по січень 2022 року ОСОБА_2 сплачувались аліменти в сумі 2000 щомісячно, що підтверджується наданими відповідачем копіями фіскальних чеків відділення Укрпошти.

Із довідки про звільнення серії РІВ №11165 від 19.01.2022 вбачається, що ОСОБА_2 звільнений з державної установи «Рівненський слідчий ізолятор» у зв`язку із внесенням застави.

Також із наданої відповідачем довідки від 17.02.2019 вбачається, що останній на диспансерному нагляді у нарколога не перебуває.

Проте, із наданої Костопільським ліцеєм №4 Костопільської міської ради Рівненської області 08 червня 2022 року за №87-01/45 Інформації про участь тата ОСОБА_2 у вихованні, навчанні та утриманні учениці 6-Б класу Костопільського ліцею №4 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вбачається, що баба ОСОБА_1 завжди приділяє належну увагу вихованню дівчинки. Дитина забезпечена необхідним навчальним приладдям, забезпечена сезонним одягом, спортивною формою, святковим урочистим одягом. Баба ОСОБА_1 та тітка ОСОБА_5 систематично цікавляться навчанням дитини. Малолітня ОСОБА_3 щоденно виходила на онлайн-уроки під час дистанційного навчання з 24.02.2022. Баба ОСОБА_1 щоденно створювала належні умови для успішного навчання під час дистанційного навчання і підтримувала дівчинку. Батько ОСОБА_2 ніколи не цікавився навчальними досягненнями дочки, жодного разу не телефонував, не відвідував навчальний заклад. На батьківських зборах, які проводились 01.09.2021 була присутня тітка ОСОБА_5 , на батьківських зборах у грудні 2021 року та червні 2022 року була присутня баба ОСОБА_1 .

Із листа комунальної установи «Центр надання соціальних послуг» Костопільської міської ради від 17.06.2022 №01-21/312 вбачається, що практичним психологом закладу в період з 08.06.2022 по 16.06.2022 була проведена діагностична робота щодо психологічного розвитку ОСОБА_3 , її емоційного стану та вивчення дитячо-батьківських відношень між дитиною і батьком ОСОБА_2 .

За результатами проведених досліджень встановлено, що емоційний стан в дитини нестійкий. В ході бесіди з`ясувалось, що дитина має страх зустрічі з батьком, спогади про батька у дитини носять негативний характер, вона боїться іти до школи, оскільки боїться, що батько може підстерігати її біля школи і викрасти. Такий страх, за словами дитини, з`явився після того, як батько хотів її забрати, схопив на руки і ніс до машини, незважаючи на те, що вона опиралась та била його по плечах і плакала. Про стосунки із батьком розповідає мало, оскільки така тема погіршує її настрій і викликає тривогу. Дитина емоційно прив`язана до родини своєї матері: баби та тітки і її дітей, в оточенні таких людей дитина почуває себе комфортно та захищено.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до ст.8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 6 ст.12 Закону України "Про охорону дитинства" виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.

Положеннями норм Сімейного кодексу України встановлено, що кожний із батьків зобов`язаний піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, проявляти у відношенні неї батьківське піклування, зобов`язаний виховувати та утримувати дитину до її повноліття. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ст.ст.150, 151, 152, 155 Сімейного кодексу України).

Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу.

Відповідно до ст.165 Сімейного кодексу України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст.166 Сімейного кодексу України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Відповідно до п.п.15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 Сімейного кодексу України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Статтею 3 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року та ратифікованої постановою Верховної ради України від 27 лютого 1991 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права.

Відповідно до пункту 47 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Савіни проти України" право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до пункту 49 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Савіни проти України" хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин.

Відповідно до пункту 50 рішення Європейського Суду у справі "Хант проти України" втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо воно здійснене "згідно із законом", відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є "необхідним у демократичному суспільстві" для забезпечення цих цілей.

Так судом встановлено, що ОСОБА_2 , будучи батьком малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо дочки.

Єдина участь відповідача у житті дочки обмежується лише сплатою аліментів, які визначені за рішення суду у розмірі 1000 грн.

З дочкою відповідач не спілкується, не цікавиться її життям, здоров`ям, розвитком, навчанням, не бере участі у її вихованні.

Доказів того, що відповідач, крім сплати аліментів, бере будь-яку іншу участь у житті дитини суду не надано і судом таких доказів не здобуто.

Повним забезпеченням малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , займається її баба по лінії матері - ОСОБА_1 , у сім`ї якої проживає малолітня.

Так, ОСОБА_1 , створила належні умови для проживання своєї малолітньої онуки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , забезпечує дитину всім необхідним для повноцінного навчання, розвитку та життя, займається її вихованням, що підтверджується актами обстеження умов проживання та наданою навчальним закладом Інформації про участь батька ОСОБА_2 у вихованні, навчанні та утриманні своєї дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

При цьому суд також враховує, що малолітня ОСОБА_3 має страх зустрічі з батьком, спогади про батька носять негативний характер, дитина боїться іти до школи, оскільки боїться, що батько може підстерігати її біля школи і викрасти і про стосунки із батьком розповідає мало, оскільки така тема погіршує її настрій і викликає тривогу. Емоційно малолітня прив`язана до баби ОСОБА_1 та тітки ОСОБА_5 .

Вказані обставини також підтвердили допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Суд також заслухав в судовому засіданні малолітню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка пояснила, що їй добре у баби, комфортно, її усі люблять, опікуються нею і цю родину вона вважає своєю, а з батьком вона не бажає проживати, він викликає у неї негативні емоції і страх. Пояснила, що бажає щоб її опікуном була баба ОСОБА_1 .

При цьому суд не приймає до уваги доводи відповідача та його представників про те, що відповідач не ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків і по мірі своїх можливостей забезпечує фінансово, оскільки на підтвердження таких доводів суду доказів не надано, а надані відповідачем копії фіскальних чеків за період грудня 2018 року по січень 2022 року свідчать лише про перерахування аліментів у розмірі, що визначений рішенням суду і не свідчить про повноцінну участь відповідача у житті дочки.

Суд враховує, що піклування батьків про дитину не може і не повинно обмежуватись виключно сплатою аліментів, оскільки така участь передбачає спілкування, участь у вихованні, забезпеченні повноцінного і гармонійного розвитку, піклування про дитину та інші форми батьківської участі в житті дітей.

Суд враховує, що відповідач, розуміючи, що малолітня дочка втратила матір, як батько, самоусунувся від участі у житті дочки, не спілкується з дитиною, позбавивши тим самим дитину відчуття сімейного тепла, затишку, батьківської любові, піклування і турботи, які дитині замінила баба ОСОБА_1 та її родина.

При цьому суд не приймає до уваги доводи відповідача та його представників про те, що між відповідачем і позивачем жодного разу не виникало жодного питання щодо один одного у вихованні та забезпеченні дітей, щодо їх місця проживання та їх утримання і що на їх думку свідчить що між ними було узгоджено порядок виховання та утримання дітей, оскільки такі доводи нічим не підтверджені та спростовуються дослідженими судом письмовими доказами та показами свідків.

Більше того, відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ч.1-4 ст.150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину.

Відповідно до ч.1 ст.55 Закону України «Про освіту», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку дитини як особистості. Батьки мають рівні права та обов`язки щодо освіти і розвитку дитини.

Відповідно до ч.3 вказаної статті Закону, батьки здобувачів освіти зобов`язані, зокрема: сприяти виконанню дитиною освітньої програми та досягненню дитиною передбачених нею результатів навчання; поважати гідність, права, свободи і законні інтереси дитини та інших учасників освітнього процесу; дбати про фізичне і психічне здоров`я дитини, сприяти розвитку її здібностей, формувати навички здорового способу життя; настановленням і особистим прикладом утверджувати повагу до суспільної моралі та суспільних цінностей, зокрема правди, справедливості, патріотизму, гуманізму, толерантності, працелюбства.

Разом з тим, судом встановлено, що жодних з перерахованих батьківських обов`язків відповідач не виконує і забезпечення повноцінного розвитку і утримання дитини здійснює позивач ОСОБА_1 .

Більше того, незважаючи на те, що Постановою Рівненського апеляційного суду від 15 січня 2019 року рішення суду першої інстанції в частині позбавлення батьківських прав скасовано, у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав відмовлено і попереджено ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання дітей, відповідач своєї поведінки не змінив і будь-якої участі, як батько, у житті дитини не бере і повністю самоусунувся виконання покладених на нього батьківських обов`язків.

Відтак, керуючись якнайвищими інтересами дітей, суд дійшов переконливого висновку про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітньої дочки ОСОБА_3 .

Позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, в даному випадку, є необхідним засобом захисту прав та інтересів дитини.

За час розгляду справи, відповідач не надав суду доказів його виправлення, бажання брати участь у вихованні та утриманні дітей, а також вчинення будь-яких дій, спрямованих на відновлення сімейних стосунків із дочкою.

При цьому одна лише сплата аліментів у визначеному рішенням суду розмірі не є повноцінною участю батька в утриманні дитини.

Суд також звертає увагу відповідача на те, що відповідно до ч.1 ст.169 Сімейного кодексу України, мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

В такому разі, судом буде перевірено, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини (ч.4 ст.169 Сімейного кодексу України).

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ч.ч.1-4 ст.12 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.ч.1, 5, 6 ст.81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст.89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За результатами судового розгляду, суд дійшов висновку, що позивач належними та допустимими доказами довів наявність обставин, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог, в зв`язку з чим позов в частині позбавлення відповідача батьківських прав підлягає до задоволення.

Відповідно до ч.3 ст.60 Цивільного кодексу України, суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.

Так зі змісту висновку Служби у справах дітей Костопільської міської ради від 08 листопада 2021 року вбачається, що встановлення опіки над малолітньою ОСОБА_3 є доцільним та таким, що відповідає інтересам дитини, яка залишилась без піклування батьків, а рішенням виконавчого комітету Костопільської міської ради від 22 грудня 2021 №426 та №427 надано малолітній ОСОБА_3 статус дитини, позбавленої батьківського піклування, встановлено на малолітньою ОСОБА_3 опіку та призначено ОСОБА_1 її опікуном.

При цьому судом також встановлено, що малолітня ОСОБА_3 фактично залишилась без батьківського піклування внаслідок ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків.

Судом також встановлено, що ОСОБА_1 є бабою малолітньої ОСОБА_3 по ліні матері, яка немає жодних протипоказань щодо призначення її опікуном.

Відтак, суд дійшов переконливого висновку, що позовна вимога про встановлення опіки над малолітньою ОСОБА_3 та призначення її опікуном ОСОБА_1 підлягає до задоволення.

Враховуючи викладене, позов ОСОБА_1 підлягає до задоволення у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.164-166, 182, 184, 192 Сімейного кодексу України, ст.ст.141, 211, 223, 247, 258, 259, 263-265, 268, 273, 280, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та встановлення опіки над малолітньою дитиною, третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета позову - орган опіки і піклування Костопільської міської ради Рівненської області - задовольнити.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , відносно його дочки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Встановити опіку над малолітньою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та призначити її опікуном ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду через Костопільський районний суд Рівненської області шляхом подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач:

ОСОБА_1 (жителька АДРЕСА_1 ), РНОКПП: НОМЕР_3 .

Відповідач:

ОСОБА_2 (житель АДРЕСА_2 ), РНОКПП: НОМЕР_4 .

Повне рішення складено

09 грудня 2022 року.

СуддяЛ. А. Грипіч