Номер провадження: 22-ц/813/8311/22
Головуючий у першій інстанції Луняченко В.О.
Доповідач Кострицький В. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.11.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних

справах:

головуючого Кострицького В.В.

суддів Назарової М.В., Лозко Ю.П.

за участю секретаря: Пінькової К.Ю.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

представник позивача, апелянт ОСОБА_2

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Одеська обласна енергопостачальна компанія»,

відповідач Акціонерне Товариство ДЕТЕК Одеські електромережі

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань Одеського апеляційного суду в м. Одеса

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 15 вересня 2022 року, ухвалену у складі судді Луняченко Б.О. в приміщенні того ж суду, стосовно заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Одеська обласна енергопостачальна компанія» (), Акціонерне товариство «ДТЕК Одеські електромережі» () про необґрунтоване нарахування грошових коштів,-,

в с т а н о в и в:

12.09.2022 р. представник позивача звернувся до суду з клопотанням про вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони ТОВ «Одеська обласна енергопостачальна компанія» або будь-яким третім особам, які можуть бути залучені для виконання відключення від електропостачання абонента (споживача) ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ). Мотивуючи таку заяву тим, що незважаючи на пряму законодавчу заборону відключення споживача, представники Відповідача, (ООЕК), 07.09.2022р., нехтуючи всіма державними заборонами, які діють з часу введення на території України воєнного стану, здійснило намагання повторного відключення Позивача від мережі електропостачання.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 15 вересня 2022року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.

Не погодившись з ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 15 вересня 2022року ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу, в обґрунтування якої зазначено, що ухвала суду підлягає скасуванню у зв`язку з порушенням судом норм матеріального та процесуального права. Предметом судового розгляду є визнання дій представників енергетичної компанії - незаконними. Наряду з іншим така незаконність полягала і у створенні необґрунтованого боргу. Після прийняття справи до розгляду в Київському районному суді, саме з метою тиску на абонента (позивача). 12.02.2020р., представниками енергопостачальної компанії, нехтуючи вимогами п.7.11 ПРРЕЕ, було здійснено незаконне відключення Позивача від енергопостачання. Після оплати рахунку за «підключення», енергопостачання відновилось і Позивач вважав що подальші спірні питання будуть вирішуватися в суді - але марно. 07.09.2022р. представники енергопостачальної компанії - в друге намагались, незаконно, відключити Позивача від енергопостачання, відверто нехтуючи тепер не тільки вимогами П.7.11 ПРРЕЕ, але і постанови Кабінету Міністрів України від 5 березня 2022 р. № 206. Та офіційної заяви НКРЕКП, про те, що «3 24 лютого 2022 року і до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється припинення/зупинення надання житлово-комунальних послуг населенню...». Позивач стверджує що незаконне відключення його від електропостачання є протизаконним впливом на нього з боку енергопостачальної компанії, яка таким чином вимагає повної оплати рахунку за електроенергію - сума якого становить предмет спору. Тобто, суд першої інстанції чомусь не звернув увагу на те, що у разі сплати такого рахунку, (що є предметом спору). подальший судовий розгляд справи втрачає всілякий сенс. Другою негативною обставиною для Позивача буде те, що навіть у разі сплати такого рахунку, та подальшого визнання цього рахунку є необґрунтованим, сплачені гроші ніхто не поверне. Максимум - вони будуть зараховані в ра-хунок майбутніх платежів за електроенергію. Таким чином, неврахування негативних наслідків саме для Позивача, не звернення судом першої інстанції - уваги на те, що незаконні дії Відповідача є відвертим тиском на Позивача, і як наслідок - незастосування заходів забезпечення позову, є грубим порушенням не тільки вимог ст.150 ЦПКУ, але і загрожує самому принципу доступу до правосуддя передбаченому ст.55 Конституції України, ст.4 ЦПКУ, та ст.6 п.1 практики ЕСПЛ. Суд першої інстанції не вірно трактував представлений у якості доказу - Акт «про самовільне підключення». Вказаний документ - дійсно не відноситься до розгляду справи, але його було представлено заявником не у якості - окремого предмета оскарження, а лише у якості підтвердження незаконності дій представників енергопостачальної компанії. Так саме як і відеозапис на якій були зафіксовані їх незаконні дії. Вказаний Акт та відеозапис є лише доказом незаконності дій по протизаконному впливу на Позивача, та реальності для нього негативних наслідків. Представлення таких доказів так саме як надання оцінки можливим негативним наслідкам та іх реальності прямо передбачене в ст.150 ЦПК України. Цікавим є те, що суд першої інстанції прямо говорить про те, що, (цитата), «Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих не-добросовісних дій з боку відповідача, з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення» Нажаль суд лише вказує на таку норму закону - цитує її але чомусь не звертає уваги на те, що незаконні дії Відповідача вже є не «можливими» а суто реальними. І саме вони відверто погрожують матеріально-правовим інтересам Позивача, фактично змушуючи його сплатити рахунок - сума в якому є спірною та є предметом судового розгляду.

У зв`язку з викладеним просив суд скасувати ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 15 вересня 2022року та постановити нове рішення яким- заборонити ТОВ ООЕК, або будь-яким третім особам які можуть бути залучені для виконання відключення від електропостачання абонента,споживача.

Не погоджуючись з доводами апеляційної скарг ТОВ ООЕК звернулось з відзивом на апеляційну скаргу, мотивуючи який зазначає, що судом першої інстанції було правомірно відмовлено в задоволенні заяви позивача про забезпечення позову, оскільки така заява не відповідає приписам ст.ст. 150, 151 ЦПК України. Надані позивачем докази, а саме Акт про порушення №8020852 від 07.09.2022 р. підтверджує, що на об`єкті позивача 07.09.2022 р. перебували представники АТ «ДТЕК Одеські. Тобто мотивування заяви не стосується взагалі предмету спору. Зі змісту Акту про порушення №68020852 віл 07.09.2022 р. вбачається, що позивач здійснив самовільне підключення до мереж АТ «ДТЕК Одеські електромережі». Отже, надані позивачем докази свідчать про те, що спроби представників АТ «ДТЕК Одеські електромережі» здійснити відключення об`єкту позивача 07.09.2022 р. пов`язане саме із фактом складання Акту про порушення №8020852 від 07.09.2022 р. та жодним чином не стосується даної справи. Таким чином, задоволення заяви та вжиття в межах даної справи заходів забезпечення позову шляхом заборони відключення об`єкту позивача, є не лише виходом за межі позовних вимог (предметом яких не є Акт №88020852 від 07.09.2022 р.), а фактично діяльність АТ «ДТЕК Одеські електромережі», як оператора системи розподілу. Відповідач вважав, що підстави для вжиття заходів забезпечення позову в межах даної справи шляхом заборони ТОВ «ООЕК» здійснення відключення від електроживлення позивача відсутній. Позивачем не було наведено в заяві яким чином невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача в разі задоволення позову. Розглядаючи заяву позивача про забезпечення позову, судом першої інстанції було враховано вищенаведені норми та обставини справи, з огляду на що, ухвала Київського районного суду м. Одеси від 15.09.2022 р. є справедливою та такою, що прийнята з дотриманням принципу верховенства права. В порушення вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, позивачем не було спростовано висновки суду першої інстанції та не було доведено незаконність ухвали Київського районного суду м. Одеси від 15.09.2022 р. Висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи та наявним матеріалам і ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права, із дотриманням процесуальних норм.

В судове засідання ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 не з`явилися, про час і місце судового засідання повідомлені належним чином в порядку визначеному законом, в заяві просили суд розглянути справу без їх присутності.

В судове засідання представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Одеська обласна енергопостачальна компанія з`явився в режимі відеоконференції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Одеська обласна енергопостачальна компанія, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 , суд виходив з того, що не надано належних обґрунтувань необхідності забезпечення позову та не доведено, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких позивач звернувся до суду. Позивачем не обґрунтовано, що вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони вчиняти відповідачу дії, пов`язані із відключенням будинку від мережі електропостачання є співмірним із заявленими позивачем вимогами.

Колегія суддів судової палати погоджується з таким висновком, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 150 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження можливих труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

За змістом статті 151 ЦПК України заява про забезпечення позову повинна містить, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до статті 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Звертаючись до суду з заявою про забезпечення позову ОСОБА_1 просив суд зобов`язати відповідача не припиняти надання послуги з постачання електроенергії до його будинку за адресою: АДРЕСА_1 , де проживає позивач до закінчення розгляду справи по суті справи №947/39658/21, однак судова колегія зазначає інший предмет цієї справи, а самє необгрунтованість нарахування грошових коштів.

Доводи апелянта про те, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що у разі сплати такого рахунку подальший судовий розгляд втрачає всілякий сенс, не є слушними, так як виходячи з логіки апелянта, забезпечення позову про яке просить позивач втратить для нього сенс судового розгляду, крім того, предмет судового розгляду зовсім інший (а.с.3 зв.)

Позивачем не надано суду першої інстанції належних обґрунтувань необхідності забезпечення позову та не надано доказів того, що невжиття вказаних заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду про нарахування грошових коштів за послугу. Судова колегія погоджується з позицією суду першої інстанції, що вид забезпечення позову визначений позивачем не відповідає як предмету позовних вимог так і принципу співмірності закріпленого практикою ЄСПЛ.

Колегія суддів звертає увагу скаржника на те, що доводи апеляційної скарги аналогічні доводами заяви про забезпечення позову, з приводу яких судом першої інстанції зроблені відповідні висновки, з якими колегія суддів погоджується, а тому зазначені доводи висновків суду першої інстанції у даному випадку не спростовують та не є критикою оскаржуваного судового рішення.

Колегія суддів вважає, що скаржником не доведена наявність порушень судом першої інстанції норм процесуального права, що не забороняє позивачу в суді в подальшому заявляти клопотання у відповідності до предмету позовних вимог .

Відповідно до ст 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вищезазначеного колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 15 вересня 2022 рокузалишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 15 вересня 2022року залишити без змін. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 23 листопада 2022 року.

Головуючий В.В. Кострицький

Судді : М.В. Назарова

Ю.П. Лозко