справа № 489/6071/21 провадження №2/489/491/22
РІШЕННЯ

Іменем України

15 грудня 2022 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Коваленка І.В.,

при секретарі судового засідання Мартинюк Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Миколаєва в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі ТОВ «ОТП Факторинг Україна»), треті особи приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна та приватний виконавець виконавчого округу Миколаївської області Баришніков Артем Дмитрович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

встановив:

У вересні 2021 року позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №1892 від 16.05.2014, вчинений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. (далі приватний нотаріус), щодо звернення стягнення на предмет іпотеки квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» за рахунок коштів, отриманих від реалізації зазначеного майна.

Як на підставу заявлених вимог вказала, що виконавчий напис вчинений з порушенням вимог чинного законодавства України, оскільки вчиняючи його, нотаріус не врахував звернення відповідача до суду в позовному провадженні про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки. Так, в травні 2014 року відповідач звернувся до суду з позовом про стягнення з неї, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором №CNL-В00/220/2007 від 26.12.2007 у сумі 44693,87 доларів США та звернення стягнення на предмет іпотеки. В період подання позову відповідач звернувся до приватного нотаріуса для вчинення виконавчого напису про звернення стягнення на предмет іпотеки, який було вчинено приватним нотаріусом 16.05.2014. 24.10.2014 рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в солідарному порядку на користь відповідача стягнуто заборгованість за вказаним вище кредитним договором в розмірі 33522,95 доларів США та заборгованість за нарахованими відсотками в розмірі 11170,92 доларів США та пеню у розмірі 100000,00 грн. Ухвалою суду від 24.10.2014 позовні вимоги в частині звернення стягнення на предмет іпотеки залишено без розгляду на підставі встановлення судом факту подвійного стягнення заборгованості з неї, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . При вчинені спірного виконавчого напису нотаріус не отримував від відповідача всі первинні документи щодо погашення заборгованості, період заборгованості та відомості щодо звернення відповідачем з позовом до суду. За такого, у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості позивача перед відповідачем по сумі кредиту та процентах, зазначені у виконавчому написі, є безспірною. Також зазначила, що про відкриття 01.07.2021 виконавчого провадження з примусового виконання спірного виконавчого напису дізналась з інтернет ресурсу «Дія», а з матеріалами виконавчого провадження ознайомилась в серпні 2021 року.

Представник відповідача надав до суду відзив на позовну заяву згідно якого представник у задоволенні позову просить суд відмовити. В обґрунтування вказаної позиції у відзиві зазначено, що під час вчинення спірного виконавчого напису приватний нотаріус діяв абсолютно правомірно та цілком спираючись на норми чинного законодавства України та положення договору іпотеки, при цьому правомірно включив у його зміст вимогу про погашення заборгованості у повному обсязі та встановив безспірність вимог відповідача. До того ж, сам факт звернення кредитора до суду не є підставою для визнання заборгованості спірною, позаяк спірність заборгованості з урахуванням положень чинного законодавства визначається не за суб`єктним ставленням кредитора чи боржника до неї, а за об`єктивним закріпленням такого виду заборгованості у Переліку. Крім того, спірний виконавчий напис неодноразово пред`являвся до виконання в органи державної виконавчої служби. В рамках виконавчих проваджень було неодноразово винесено процесуальні документи, які направлялись позивачу. Відповідно, їй стало відомо про спірний виконавчий напис ще в травня 2014 року, тобто більше семи років тому. Таким чином, строк позовної давності, в межах якого позивач могла звернутись з даним позовом до суду, був нею пропущений, за такого, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 13.09.2021 відкрито провадження у справі, призначено її розгляд у порядку загального позовного провадження та витребувано у приватного нотаріуса копії матеріалів на підставі яких вчинено виконавчий напис, а у приватного виконавця копію виконавчого напису та копію матеріалів виконавчого провадження.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 13.09.2021 заяву позивача про забезпечення позову задоволено та зупинено стягнення на підставі спірного виконавчого напису.

Ухвалою суду від 26.09.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судове засідання, призначене на 07.12.2022, сторони не з`явилися, про дату, час та місце судового розгляду судом повідомлялись.

Представник позивача надав до суду письмову заяву в якій просив розгляд справи провести за його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Відповідач свого представника у судове засідання не направив, причини його неявки не повідомив.

Треті особи своїх представників у судове засідання не направили, причини їх неявки не повідомили, правом на подання пояснень щодо позовної заяви не скористались.

У відповідності до частини другої статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється.

Виходячи з вимог частин п`ятої, дев`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання.

Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази та встановивши фактичні обставини справи, суд дійшов наступного.

Із матеріалів справи встановлено, що 26.12.2007 між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № CNL-B00/220/2007. Згідно договору Банк надав ОСОБА_2 кредит в сумі 34336,60 дол. США зі сплатою 12,49 % з кінцевим терміном повернення 23.12.2014.

26.12.2007 між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки № РCNL-В00/220/2007, предметом якого є квартира АДРЕСА_2 , яка належить позивачу на праві власності на підставі рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 09.07.2004, зареєстрованого МБТІ 27.08.2004 за № 18497, та рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 26.06.2007, прийнятого до відома МБТІ 13.07.2007.

10.12.2010 між ПАТ «ОТП Банк», який є правонаступником ЗАТ «ОТП Банк», та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» укладено договір про відступлення права вимоги, згідно з яким останнє набуло право вимоги до відповідачів щодо сплати загальної суми заборгованості, яка включає суму основного боргу, проценти, нараховані на суму боргу, усі та будь-які штрафні санкції на дату набрання чинності, а також право нараховувати проценти та штрафні санкції на суму основного боргу за кредитними договорами з дати набрання чинності.

В травні 2014 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулося до Ленінського районного суду міста Миколаєва з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, звернення стягнення на предмет іпотеки.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 28.10.2014 позовні вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, звернення стягнення на предмет іпотеки залишено без розгляду в частині вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Рішенням суду від 28.10.2014 позовні вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в солідарному порядку заборгованість за вищевказаним кредитним договором в розмірі 33522,95 доларів США та заборгованість за нарахованими відсотками в розмірі 11170,92 доларів США та пеню у розмірі 100000,00 грн. В іншій частині позовних вимог було відмовлено.

Вказані вище обставини встановленні рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 28.10.2014, та відповідно до частини статті 82 ЦПК України, не потребують доказування.

16.05.2014 приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №1892, яким запропоновано звернути стягнення на квартиру АДРЕСА_2 , що належить на праві власності ОСОБА_1 , яка є майновим поручителем ОСОБА_2 за її кредитним зобов`язанням за кредитним договором № CNL-B00/220/2007 від 26.12.2007, укладеним між нею та ЗАТ «ОТП Банк», а за рахунок коштів, отриманих від їх реалізації, задовольнити вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» в розмірі:

- залишок заборгованості за кредитом 33522,95 доларів США;

- заборгованість по відсоткам по відсоткам за користування кредитом 11170,92 доларів США;

що всього становить 44693,87 долари США, що за курсом НБУ станом на 16.05.2014 становить 525385,11 грн.

- витрати пов`язані із вчиненням виконавчого напису 1700,00 грн.

Всього 527085,11 грн.

Строк, за який проводиться стягнення шість років один місяць два дні, а саме: з 26.12.2007 по 28.01.2014.

Як вбачається з відзиву на позовну заяву та підтверджується матеріалами справи, спірний виконавчий напис неодноразово пред`являвся до виконання.

Так, 11.11.2014 заступником начальника Ленінського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції Терещенко А.О. винесено постанова про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання спірного виконавчого напису, виконавче провадження №45360665.

Постановою від 22.12.2014 було повернуто виконавчий документ стягувачеві на підставі пункту 9 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з наявною забороною щодо звернення стягнення на майно боржника.

10.02.2016 державним виконавцем Інгульського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції Собчук Ю.Р. було відкрито виконавче провадження № 50108195, з примусового виконання спірного виконавчого напису.

21.06.2017 постановою державного виконавця Інгульського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції виконавчий документ повернуто стягувачеві на підставі пункту 9 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» - законом встановлено заборону на звернення стягнення на майно боржника. Виконавець встановив, що виконавчий документ може бути повторно пред`явлений на виконання в строк протягом двох років з моменту припинення мораторію на предмет іпотеки.

31.08.2020 приватний виконавець виконавчого округу Миколаївської області Баришніков А.Д. постановою відкрив виконавче провадження №62918062 з виконання спірного виконавчого напису.

28.10.2020 приватним виконавцем Баришніковим А.Д. винесено постанову про опис та арешт майна боржника, а саме: квартири АДРЕСА_2 .

28.12.2020, 10.02.2020 та 24.03.2021 були проведені електронні торги які не відбулись у зв`язку з відсутністю допущених учасників торгів.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Баришнікова А.Д. від 24.05.2021 виконавчий напис було повернуто стягувачу на підставі пункту 3 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Баришнікова А.Д. від 01.07.2021 відкрито виконавче провадження №65918569 з примусового виконання спірного виконавчого напису.

Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Вчинюючи виконавчі написи, нотаріус відповідно до закону встановлює та офіційно визнає факт наявності певної безспірної заборгованості та викладає такий свій висновок у відповідному нотаріальному акті - документі (виконавчому написі), що одночасно є підставою для примусового виконання (пункт 3 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження»).

Нотаріус у межах реалізації наданих йому юрисдикційних повноважень не вирішує спорів про право, але в результаті розгляду нотаріальної справи та вчинення нотаріальної дії правова невизначеність все ж припиняється. Отже, здійснюючи повноваження у сфері безспірної юрисдикції, нотаріус має встановлювати наявність або відсутність певного юридичного складу, щоб покласти його у підставу нотаріального акта в межах вчинюваної ним відповідної нотаріальної дії.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 цього Закону). Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій).

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. При цьому безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на і підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172.

Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.

Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною - стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.

Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 глави 16 розділу ІІ цього Порядку).

Згідно з підпунктом 1.1 пункту 1 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів.

Підпунктом 1.2 пункту 1 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України.

Підпунктом 3.1 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, зокрема якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172 (далі - Перелік).

Так, пунктом 1 Переліку (в редакції, чинній на момент вчинення спірного виконавчого напису) передбачено, що для одержання виконавчого напису нотаріуса за нотаріально посвідченими договорами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього Переліку), подаються: оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

На момент звернення заінтересованих осіб до нотаріуса з метою ініціювання вчинення нотаріальної дії відсутність спору про право цивільне є обов`язковою умовою, а наявність спору у свою чергу унеможливлює вчинення нотаріальної дії і є перешкодою, яка утворює підстави для відкладення і зупинення нотаріального провадження (стаття 42 Закону України «Про нотаріат»).

Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Пунктом 10 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 №2 «Узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» роз`яснено, що однією з об`єктивних причин оскарження виконавчих написів є поверхневий підхід нотаріуса до вирішення питання про можливість вчинення виконавчого напису у кожному конкретному випадку. Поза увагою нотаріуса часто лишається те, що стягувачі, звертаючись за вчиненням виконавчого напису, необґрунтовано завищують суми своїх вимог, включаючи до їх складу всі санкції, комісії, винагороди, або звертаються про стягнення спірного боргу.

Як зазначив Верховний Суд України в своїй постанові від 05.07.2017 по справі №754/9711/14-ц, безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які, згідно із відповідним Переліком, є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Із досліджених судом матеріалів вбачається, що договір іпотеки № РCNL-В00/220/2007 від 26.12.2007, укладений між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Войтовською Ж.Ф. 26.12.2007.

Проте, матеріали справи не містять жодного належного і допустимого доказу, що відповідач надав приватному нотаріусу саме оригінал вищевказаного договору іпотеки, так само, як і не містять доказів надання нотаріусу кредитного договору № CNL-B00/220/2007 від 26.12.2007.

Пунктом 1 вищевказаного Переліку (в редакції чинній на момент вчинення спірного виконавчого напису) у підпункті (б) передбачено, що для одержання виконавчого напису, подаються також документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Суду не надано доказів, які надавались стягувачем приватному нотаріусу на підтвердження безспірності заборгованості та прострочення виконання зобов`язання боржника.

При цьому суд звертає увагу, що ухвалою суду від 13.09.2021 у приватного нотаріуса витребувано копії матеріалів на підставі яких вчинено виконавчий напис, але станом на момент розгляду справи вказана ухвала суду виконана не була.

Неповідомлення боржника (позивача) про зміну кредитора у зобов`язанні, не направлення вимоги про погашення заборгованості позивачу, нарахування відповідачем заборгованості за кредитним договором та стягнення на підставі виконавчого напису суми заборгованості, свідчить про те, що сума заборгованості на момент вчинення виконавчого напису не була безспірною.

Ненадання доказів щодо повідомлення боржника унеможливлюють вчинення виконавчого напису, оскільки неотримання позивачем вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавило її можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги банку. Позивач не мала можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між ним та відповідачем щодо суми заборгованості, що об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису.

Аналогічні висновки щодо необхідності повідомлення боржника про усунення порушень викладені у постановах Верховного Суду від 30.09.2019 у справі № 357/12818/17, від 13.04.2019.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду кваліфікує обставини щодо неповідомлення боржника про усунення порушень у спорах про визнання виконавчого напису нотаріуса про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави таким, що не підлягає виконанню, як порушення прав позичальника, що має наслідком задоволення таких позовів (постанови від 02.07.2019 у справі № 916/3006/17 (провадження № 12-278гс18), від 16.05.2018 у справі № 320/8269/15-ц (провадження № 14-83цс18).

Вказані обставини свідчать про те, що заборгованість, яка вказана у виконавчому написі не може вважатись безспірною.

За таких обставин, враховуючи, що нотаріусом не дотримано вимог щодо порядку вчинення нотаріального напису, такий напис вчинено на виконання не нотаріально посвідченого договору, та встановлена в ньому заборгованість не можуть вважатися безспірними і такими, що не потребують додаткового доказування, а відтак вчинення виконавчого напису за заявою відповідача не ґрунтується на вимогах закону.

Щодо доводів відповідача про порушення позивачем строку позовної давності, то суд не приймає їх до уваги та вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до положень статей 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Набуття права на захист, для здійснення якого встановлено позовну давність, завжди пов`язане з порушенням суб`єктивного матеріального цивільного права.

Змістом права на позов є правомочність, що включає одну або декілька передбачених законом можливостей для припинення порушення, відновлення права або захисту права іншими способами, які можуть реалізовуватися тільки за допомогою звернення до суду.

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Зазначений трирічний строк діє після порушення суб`єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного).

За правилами статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Виконавчий напис - це безумовна вимога про виконання зобов`язаною особою свого договірного обов`язку, що підлягає примусовому виконанню. Цей напис є формою реалізації юрисдикційного захисту, що застосовується у нотаріальному порядку.

У досліджуваних правовідносинах така вимога, у першу чергу, спрямована на пред`явлення до боржника претензії щодо виконання свого основного обов`язку, що випливає з кредитного договору; у другу чергу, кредитор використовує своє право на реалізацію своїх повноважень із акцесорного зобов`язання - іпотеки.

Так, суд дослідивши всі наявні у справі докази приходить до висновку, що позивач звернулася до суду у межах строку позовної давності, тобто з моменту, коли її майнове право було порушене та підлягало захисту у судовому порядку, а саме з моменту, коли вона дізналася про існування оспорюваного виконавчого напису та ознайомилася з його змістом в межах виконавчого провадження №5918569 в серпні 2021 року.

Доказів щодо повідомлення позивача про вчинений 16.05.2014 спірний виконавчий напис, отримання його копії, повідомлення її про відкриті виконавчі провадження в 2014, 2016 та 2020 роках, отримання нею матеріалів виконавчого провадження (копії постанови про відкриття виконавчих проваджень, проведення виконавчих дій тощо) матеріали справи не містять.

Так, суд не може прийняти до уваги твердження представника відповідача, що ОСОБА_1 достовірно знала про оспорюваний напис ще в травні 2014 року, оскільки це є лише припущенням, яке не підтверджено жодним належним та допустимим доказом.

Згідно статей 12 та 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про те, що заява відповідача про застосування наслідків спливу строку позовної давності задоволенню не підлягає.

Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню, оскільки судом встановлено, що нотаріус при вчиненні напису не переконався належним чином у безспірності заборгованості, що підлягає стягненню за написом, не дотримавшись вимог щодо порядку вчинення нотаріального напису.

Відповідно до частин першої статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 1362,00 грн. судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду із позовом та подачі заяви про забезпечення позову.

Керуючись статтями 12, 13, 259, 263- 265, 268 ЦПК України, суд

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений 16.05.2014 приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною, зареєстрований в реєстрі за №1892, щодо звернення стягнення на предмет іпотеки квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та належить на праві власності ОСОБА_1 .

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1362,00 грн. (одна тисяча триста шістдесят дві гривні коп.).

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного тексту рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи:

позивач ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 ;

відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», місцезнаходження: м. Київ, вул. Фізкультури, 28д, ;

треті особи приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, місцезнаходження: м. Івано-Франківськ, вул. Коновальця Євгена, 433, кім. 28; приватний виконавець виконавчого округу Миколаївської області Баришніков Артем Дмитрович, місцезнаходження: АДРЕСА_4 .

Повний текст судового рішення складено 15.12.2022.

Суддя І.В.Коваленко