П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2022 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Писаної Т.О., Приходька К.П.,

за участю секретаря Сас Ю.В.,

розглянувши справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Демітрафорес» на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 13 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Демітрафорес», ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння, визнання недійсним договору іпотеки та скасування державної реєстрації речових прав,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння, визнання недійсним договору іпотеки та скасування державної реєстрації речових прав.

В обґрунтування позову зазначала, що 23 липня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № CM-SME001/211/2007. Цього ж дня між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_3 для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором укладено договір іпотеки № РМ-SME001/211/2007, предметом якого є нежитлові приміщення з № 1 по № 10, №V (групи приміщень № 26) (в літ. А), що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 та належать ОСОБА_3 на праві приватної власності (далі - нежитлові приміщення).

28 листопада 2017 року ПАТ «ОТП Банк» відступило право вимоги за кредитним договором № СM-SME001/211/2007 від 23 липня 2007 року та договором іпотеки № PM-SME001/211/2007 від 23 липня 2007 року ТОВ «ФК «Алькор Інвест».

28 листопада 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щвець Р. О. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 38398570 від 28 листопада 2017 року про реєстрацію права власності на вказане нерухоме майно за ОСОБА_4 . Підстави виникнення права власності: договір купівлі-продажу нерухомого майна від 28 листопада 2017 року. Внаслідок звернення стягнення на предмет іпотеки в Державному реєстрі прав на нерухоме майно припинено чинність запису про іпотеку № 23619412 та запису про обтяження № 24564344.

06 червня 2018 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу нежилих приміщень № 1 по № 10, №V (групи приміщень №26) (в літ. А), що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , який зареєстровано приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Анісімовим К. С.

У липні 2018 року ОСОБА_3 звернувся з позовом до ТОВ «ФК «Алькор Інвест», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швеця Р. О., ОСОБА_4 та ОСОБА_1 про визнання протиправними дій та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 21 січня 2019 року в справі № 761/26611/18 позов ОСОБА_3 задоволений у повному обсязі. Постановою Київського апеляційного суду від 07 травня 2019 року рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 21 січня 2019 року змінено в частині мотивів для задоволення позовних вимог.

27 липня 2019 року державним реєстратором Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Савченко А. О. прийнято рішення № 47984728, яким на підставі рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 21 січня 2019 року та постанови Київського апеляційного суду від 07 травня 2019 року в справі № 761/26611/18 скасовано право власності ОСОБА_5 та закрито розділ № 000. У зв`язку із закриттям розділу № 000 зникли перешкоди для повторної реєстрації права власності на спірне нерухоме майно за ОСОБА_3 , у зв`язку з чим державний реєстратор зареєстрував право власності на вказані об`єкти нерухомості за ОСОБА_3 (запису про право власності №33073971) та відкрив новий розділ в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 000.

27 вересня 2019 року ОСОБА_3 на підставі рішення № 2455 від 27 вересня 2019 року передав нежилі приміщення у власність ТОВ «Демітрафорес», яке на підставі договору іпотеки № 368 від 02 жовтня 2019 року передало їх в іпотеку ОСОБА_2 .

Постановою Верховного Суду від 30 вересня 2020 року в справі № 761/26611/18 касаційні скарги TOB «ФК «Алькор Інвест» та ОСОБА_1 задоволено в повному обсязі та скасовано рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 21 січня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 07 травня 2019 року. Проте, ОСОБА_3 на підставі скасованих рішень провів перереєстрацію права власності на нежитлові приміщення за собою та передав їх у статутний капітал ТОВ «Демітрафорес», яке в свою чергу передало їх в іпотеку ОСОБА_2 .

Враховуючи вищевикладене, позивач просила суд:

витребувати у ТОВ «Демітрафорес» нежилі приміщення з № 1 по № 10, № V (групи приміщень №26) (в літ. А), що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 у власність ОСОБА_1 згідно договору купівлі-продажу нежилих приміщень від 06 червня 2018 року;

визнати недійсним договір іпотеки № 36 від 02 жовтня 2019 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гарасютою О. В.;

скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) №48517199 від 04 вересня 2019 року та запис № 33073971 від 22 серпня 2019 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію за ОСОБА_3 права власності на нежитлові приміщення;

скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 48909974 від 27 вересня 2019 року та запис № 33435144 від 27 вересня 2019 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію за ТОВ «Демітрафорес» права власності на нежитлові приміщення;

скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 48972560 від 02 жовтня 2019 року та запис № 33493245 від 02 жовтня 2019 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію за ОСОБА_2 права іпотеки на нежитлові приміщення;

скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 48971941 від 02 жовтня 2019 року та запис № 33492631 від 02 жовтня 2019 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження на підставі договору іпотеки на нежитлові приміщення.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 13 липня 2021 року позов задоволено у повному обсязі.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, у листопаді 2021 року ТОВ «Демітрафорес» направило апеляційну скаргу, в якій зазначило, що оскаржуване рішення вважає незаконним, та таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права. Вказує на те, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та є помилковими. У зв`язку з цим апелянт просив апеляційний суд рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволені позову.

Постановою Київського апеляційного суду від 30 червня 2022 року апеляційну скаргу ТОВ «Демітрафорес» задоволено частково; рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 13 липня 2021 року скасовано і ухвалено нове, яким відмовлено у задоволенні позову.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, у серпні 2022 року позивач направила касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просила суд скасувати постанову Київського апеляційного суду від 30 червня 2022 року та залишити в силі рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 13 липня 2021 року.

Постановою Верховного Суду від 19 жовтня 2022 року касаційну скаргуОСОБА_1 задоволено частково; постанову Київського апеляційного суду від 30 червня 2022 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Демітрафорес», ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння, визнання недійсним договору іпотеки та скасування державних реєстрацій прав стосовно спірного нерухомого майна скасовано; справу в зазначеній частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 04 листопада 2022 року справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Демітрафорес» на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 13 липня 2021 року прийнято до свого провадження.

Згідно вимог ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання відповідної процедури та наявності передбачених законом підстав) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Положеннями ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що підстави для зміни чи скасування оскаржуваного рішення відсутні.

Під час розгляду справи судом встановлено, що 23 липня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» і ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № CM-SME001/211/2007.

На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між 23 липня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» і ОСОБА_3 укладено договір іпотеки № PM-SME001/211/2007, за яким ОСОБА_3 передав в іпотеку банку нежилі приміщення із № 1 по № 10, № V (групи приміщень № 26) (в літ.А), що розташовані у АДРЕСА_1 та належали іпотекодавцю на праві приватної власності.

28 листопада 2017 року ПАТ «ОТП Банк» відступило права вимоги за укладеними 23 липня 2007 року із ОСОБА_3 кредитним договором № СM-SME001/211/2007 та договором іпотеки № PM-SME001/211/2007 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Алькор Інвест», у відповідності до договору про відступлення права вимоги від 28 листопада 2017 року.

В цей же день 28 листопада 2017 року ТОВ «Фінансова компанія «Алькор Інвест», діючи відповідно до ст.38 Закону України «Про іпотеку», звернуло стягнення на іпотечне майно у вигляді нежилих приміщень № 1 по № 10, № V (групи приміщень № 26) (в літ.А) у АДРЕСА_1 шляхом його продажу третій особі - ОСОБА_4 . За результатами звернення стягнення на предмет іпотеки в державному реєстрі прав на нерухоме майно припинено чинність запису про іпотеку № 23619412 та запису про обтяження № 24564344.

06 червня 2018 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 укладено нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу нежилих приміщень із № 1 по № 10, № V (групи приміщень № 26) (в літ.А), що розташовані у АДРЕСА_1 . Право власності ОСОБА_1 на вказані нежилі приміщення зареєстровано у встановленому законом порядку.

Також судом встановлено, що у липні 2018 року ОСОБА_3 звернувся до Шевченківського районного суду м.Києва із позовом до ТОВ «Фінансова компанія «Алькор Інвест», державного реєстратора-приватного нотаріуса КМНО Швеця Р.О., ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , третя особа: державний реєстратор - приватний нотаріус КМНО Анісімов К.С. про визнання протиправними дій щодо звернення стягнення на предмет іпотеки та скасування рішення щодо державної реєстрації прав та їх обтяжень.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 21 січня 2019 року у справі № 761/26611/18 позов ОСОБА_3 задоволений у повному обсязі. Постановою Київського апеляційного суду від 07 травня 2019 року рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 21 січня 2019 року змінено в частині мотивів для задоволення позовних вимог. В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

На підставі вказаного рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 21 січня 2019 року та постанови Київського апеляційного суду від 07 травня 2019 року у справі № 761/26611/18 державним реєстратором Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Савченко А.О. прийнято рішення № 47984728 від 27 липня 2019 року, яким скасовано право власності ОСОБА_1 та закрито розділ № 000 у Державному реєстрі речових прав.

04 вересня 2019 року державним реєстратором Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Микитенко О.В. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 48517199 від 04 вересня 2019 року, яким за ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу № 4513 від 23 липня 2007 року зареєстровано право власності на нежилі приміщення із № 1 по № 10, № V (групи приміщень № 26) (в літ.А) у АДРЕСА_1 , запис про право власності №33073971 та відкрито новий розділ в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 000.

27 вересня 2019 року ОСОБА_3 на підставі рішення № 2455 від 27 вересня 2019 року передано у власність ТОВ «Демітрафорес» нежилі приміщення із № 1 по № 10, № V (групи приміщень № 26) (в літ.А) у АДРЕСА_1 . Державна реєстрація правочину проведена приватним нотаріусом КМНО Воловиченко В.В.

02 жовтня 2019 року на підставі нотаріально посвідченого договору іпотеки № 368 від

02 жовтня 2019 року вказані нежилі приміщення передано в іпотеку ОСОБА_2 , запис про іпотеку № 33493245.

Окрім того, встановлено, що не погодившись із рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 21 січня 2019 року та постановою Київського апеляційного суду від 07 травня 2019 року у справі № 761/26611/18, ТОВ «ФК «Алькор Інвест» та ОСОБА_1 оскаржили їх в касаційному порядку. Постановою Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у касаційні скарги ТОВ «ФК «Алькор Інвест» та ОСОБА_1 задоволені в повному обсязі, рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 21 січня 2019 року і постанову Київського апеляційного суду від 07 травня 2019 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Підставою для часткового скасування рішення судом касаційної інстанції було те, що одна із заявлених в позові вимог безпосередньо стосується прав ОСОБА_3 , якого не було залучено в якості співвідповідача по справі, відтак це є підставою для відмови у задоволенні позову в цій частині.

Відносно інших позовних вимог (які фактично наразі є предметом апеляційного перегляду), Верховний Суд встановив, що вони не зачіпають прав ОСОБА_3 , стосуються виключно прав осіб, що залучені до участі у справі, відтак можуть бути вирішені в даному провадженні.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 червня 2021 року у справі №922/2416/17 зазначила, що скасоване судове рішення не породжує жодних правових наслідків з моменту його ухвалення.

З огляду на вищевказану правову позицію, позбавлення права ОСОБА_1 на спірне майно на підставі рішення суду, яке в подальшому було скасовано, не може вважатися обґрунтованим.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції зазначав наступне:

«Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (стаття 391 ЦК України). Вказані способи захисту можна реалізувати шляхом подання віндикаційного та негаторного позовів відповідно.

Обставини справи свідчать, що позивач втратила право власності на спірні приміщення на підставі судового рішення, яке згодом було скасоване Верховним Судом, тобто спірне майно вибуло із власності позивача без її волі.

Наведене узгоджується із правовою позицією, викладеною Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 05 грудня 2018 року у справі № 522/2110/15-ц (провадження № 14-247цс18).

Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача.

Можливість власника реалізувати його право витребувати майно від добросовісного набувача згідно зі статтею 388 ЦК України залежить від того, на якій підставі добросовісний набувач набув це майно у власність, а у разі набуття його за оплатним договором - також від того, як саме майно вибуло з володіння власника чи особи, якій власник це майно передав у володіння. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках (частина 3 статті 388 ЦК України).

При цьому, як визначає Велика Палата Верховного Суду в постанові від 12.02.2020 року у справі № П/811/1640/17, «в разі задоволення позовної вимоги про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння суд витребує таке майно на користь позивача.

Тобто спосіб захисту, яких просила застосувати позивач відповідає змісту порушеного права останньої».

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження №12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18) та інших звернуто увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

З огляду на вищевказане, колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновком суду першої інстанції, стосовно того, що у даному випадку належним способом захисту прав позивача є витребування майна з чужого незаконного володіння. Інші позовні вимоги у даній справі ж похідними, а їх незадоволення не призведе до повного відновлення прав ОСОБА_1 .

Заперечуючи проти задоволення позову, ТОВ «Демітрафорес» насамперед зазначало, що воно є добросовісним набувачем майна, жодних вимог законодавства не порушувало, відтак у суду відсутні підстави для фактичного витребування спірного майна у нього.

Колегія суддів апеляційного суду не може погодитися з такою позицією вказаного відповідача.

У відповідності до положень ч. 1 ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник все ж таки має право витребувати це майно від набувача у разі, якщо майно вибуло з володіння власника не з його волі.

Оскільки вибуття з власності ОСОБА_1 спірного майна відбулося поза її волею, передбачена ч. 1 ст. 388 ЦК України правова конструкція підлягає застосуванню.

За таких умов колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення. Апелянтом не було відповідним чином доведено наявності передбачених законом підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції, відтак апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Демітрафорес» залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 13 липня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді Т.О. Писана

К.П. Приходько