КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження №22-вк/824/126/2022
справа №824/117/22
УХВАЛА

20 грудня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі головуючого - судді Поліщук Н.В., за участю секретаря судового засідання Чепур Н.К., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за заявою IEC Industrie Export GmbH (Німеччина) про визнання і надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу при Торгово-промисловій палаті України у справі за позовом IEC Industrie Export GmbH (Німеччина) до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «ЕНЕРГОАТОМ» про стягнення заборгованості, -

встановив:

У вересні 2022 року IEC Industrie Export GmbH (Німеччина) звернулось до суду із заявою про визнання та надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України.

Заяву мотивує тим, що 03 серпня 2022 року Міжнародний комерційний арбітражний суд при Торгово-промисловій палаті України прийняв рішення у справі №224/2021, відповідно до якого задовольнив позовні вимоги ІЕС Industrie Export GmbH (Німеччина) до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (Україна). Місце прийняття рішення - м. Київ, Україна. Дата отримання рішення Відповідачем - 09 серпня 2022 року .

Відповідно до рішення МКАС при ТПП України вирішив стягнути з Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «ЕНЕРГОАТОМ» на користь ІЕС Industrie Export GmbH 97 050,00 євро - основного боргу, 3 104, 22 євро - трьох процентів річних та, крім того, 5 780, 03 євро - на відшкодування витрат з арбітражного збору, а разом 105 934, 25 євро у зв`язку із неналежним виконанням умов Контракту від 20 грудня 2019 року №53-129-01-19-02026.

Мотивуючи наведеним, просить суд:

визнати і надати дозвіл на виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 03 серпня 2022 року у справі №224/2021 за позовом ІЕС Industrie Export GmbH (Німеччина) до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (Україна) про стягнення заборгованості за Контрактом від 20 грудня 2019 року №53-129-01-19-02026;

видати виконавчий лист про стягнення з Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «ЕНЕРГОАТОМ» (Україна, 01032, м. Київ, вул. Назарівська, будинок 3; ідентифікаційний код 24584661) на користь компанії ІЕС Industrie Export GmbH (Dammwerg 7, Mainz, Germany, D-55130, trade register number: HRB 45907, individual taxpayer number: 26 658 04444) 97 050,00 євро - основного боргу, 3 104, 22 євро - трьох процентів річних та, крім того, 5 780, 03 євро - на відшкодування витрат з арбітражного збору, а разом 105 934, 25 євро (сто п`ять тисяч дев`ятсот тридцять чотири євро та 25 євроцентів);

стягнути з Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» на користь ІЕС Industrie Export GmbH (Німеччина) судовий збір у сумі 1 240,50 грн.

07 листопада 2022 року на адресу Київського апеляційного суду від Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "ЕНЕРГОАТОМ" в особі відокремленого підрозділу "Централізовані закупівлі" ДП "Національна атомна енергогенеруюча компанія "ЕНЕРГОАТОМ" надійшли заперечення на заяву про визнання і надання дозволу на виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промислові палаті України від 03 серпня 2022 року у справі №224/2021.

Вказує, що в заяві про визнання і надання дозволу на виконання рішення не зазначено імені учасників арбітражного розгляду (його представника, який забезпечував представництво у наведеній справі), його місце проживання (перебування) чи місцезнаходження.

Вказує, що в укладеному між сторонами контракті, у розділі IXміститься арбітражне застереження. Проте розділом IX контракту не обумовлено застережень про можливість передання на розгляд Міжнародного комерційного арбітражного суду спорів щодо виконання договорів про публічні закупівлі. Відтак передання на розгляд до Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України щодо виконання Контракту про публічні закупівлі суперечить частини 2 статті 22 ГПК України.

Крім того зазначає, що розгляд МКАС при ТПП відбувся за відсутності дійсного волевиявлення сторін на увесь час такого розгляду та прийняття рішення, що є підставою для відмови у визнанні і наданні дозволу на виконання рішення. Зазначає, що спір стосується виконання Контракту про публічну закупівлю, що також є підставою для відмови у задоволенні заяви, оскільки спір, з огляду на його предмет , не може бути переданий на вирішення міжнародного комерційного арбітражу. Також вважає, рішення порушує публічний порядок України.

В судовому засіданні адвокат Найденко І.О., який діє в інтересах ДП НАЕК "Енергоатом", подане клопотання підтримав, просив суд його задовольнити. Вказав, що 30 листопада 2022 року ухвалою Київського апеляційного суду у задоволенні заяви Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Централізовані закупівлі» про скасування рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 03 серпня 2022 року у справі №224/2021, за позовом IEC Industrie Export GmbH (Німеччина) до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (Україна) про стягнення боргу, 3% річних, арбітражного збору - відмовлено. Проте на теперішній час це судове рішення не набуло законної сили .

В судовому засіданні адвокат Муляр Є.Г., який діє в інтересах IEC Industrie Export GmbH (Німеччина), доводи заяви підтримав, просив заяву задовольнити.

В судовому засіданні адвокат Найденко І.О., який діє в інтересах ДП НАЕК "Енергоатом", проти задоволення заяви заперечував з підстав, викладених у письмовій заяві.

Заслухавши учасників справи, які з`явились, дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку, що заява IEC Industrie Export GmbH (Німеччина) підлягає задоволенню з огляду на таке .

Установлено, що 20 грудня 2019 року між ДП «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (Покупець) та IEC Industrie Export GmbH (Німеччина) (Постачальник) укладено контракт №53-129-01-19-02026. Відповідно до умов укладеного контракту постачальник зобов`язується в порядку і на умовах, визначених у контракті, поставити труби елементів пружних трубчастих, виробництва ТОВ "Танаіс (РФ), для ремонту енергоблоків №1,3 ВП "Хмельницька АЕС" ДП "НАЕК "Енергоатом" (а.с.48-55).

Відповідно до пункту 9.2 вищевказаного контракту усі неврегульовані за контрактом спори передаються заінтересованою стороною на розгляд до Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України у відповідності до Регламенту даного суду, з дотриманням претензійного порядку врегулювання спору.

Пунктом 10.1 розділу Х "Контракту передбачено, що контракт набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє по 31 грудня 2020 року. А в частині оплати за поставлену продукцію - до повного розрахунку. Стосовно виконання гарантійних зобов`язань постачальника, передбачених контрактом, контракт діє до закінчення дії гарантії на продукцію.

Відповідно до частини 1 статті 7 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» арбітражна угода - це угода сторін про передачу до арбітражу всіх або певних спорів, які виникли або можуть виникнути між ними в зв`язку з будь-якими конкретними правовідносинами, незалежно від того, чи мають вони договірний характер чи ні. Арбітражна угода може бути укладена у вигляді арбітражного застереження в контракті або у вигляді окремої угоди.

Отже, арбітражне застереження у контракті є арбітражною угодою.

Рішенням Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 03 серпня 2022 року у справі № 224/2021 за позовом Industrie Export GmbH (Німеччина) до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (Німеччина) про стягнення 100476,43 євро, у тому числі 97050,00 євро основного боргу та 3426,43 євро 3% річних задоволено.

Стягнуто з Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «ЕНЕРГОАТОМ» (ідентифікаційний код юридичної особи: 24584661; місцезнаходження: Україна, 01032, м. Київ, вул. Назарівська, будинок 3) на користь ІЕС Industrie Export GmbH (номер у Торговому реєстрі Німеччини: HRB 45907; індивідуальний податковий номер: 26 658 04444; адреса: Dammwerg 7, D-55130, Mainz, Germany) 97 050,00 євро - основного боргу, 3 104,22 євро - трьох процентів річних та, крім того, 5 780,03 євро - на відшкодування витрат з арбітражного збору, а разом 105 934,25 євро.

Припинено провадження у справі в частині позовної вимоги про стягнення 3 % річних у сумі 322,21 євро у зв`язкуі з відмовою позивача від стягнення цієї суми, з покладенням на позивача арбітражних витрат у сумі 18,56 євро.

Згідно статті 35 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» арбітражне рішення незалежно від того, в якій країні воно було винесено, визнається обов`язковим і при поданні до компетентного суду письмового клопотання виконується з урахуванням положень цієї статті та статті 36.

Визнання та виконання арбітражних рішень регулюється також Конвенцією про визнання та виконання іноземних арбітражних рішень від 10 червня 1958 року (Нью-Йорк) (далі - Конвенція), яка набрала чинності для України з 08 січня 1961 року

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 липня 2018 року у справі № 796/35/2018 зроблено висновок про те, що вирішуючи питання про визнання та надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу, суд не може оцінювати його правильність по суті чи вносити будь-які зміни до його змісту, а перевіряє лише дотримання строків звернення з клопотанням, дотримання вимог процесуального закону щодо його форми і змісту та наявність обставин, які можуть бути підставою для відмови в задоволенні заяви.

Конвенція про визнання та виконання іноземних арбітражних рішень від 10 червня 1958 року, презюмуючи обов`язковість арбітражного рішення, передбачає вичерпний, що не підлягає розширеному тлумаченню, перелік підстав, за яких компетентний суд може відмовити у визнанні та виконанні арбітражного рішення.

Перелік підстав для відмови у визнанні і наданні дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу визначено в статті 478 ЦПК України.

Статтею 478 ЦПК України та статтею 36 Закону України "Про міжнародний комерційний арбітраж" передбачено, що суд відмовляє у визнанні і наданні дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу, якщо:

1) на прохання сторони, проти якої воно спрямоване, якщо ця сторона подасть суду доказ того, що:

а) одна із сторін в арбітражній угоді була якоюсь мірою недієздатною; або ця угода є недійсною за законом, якому сторони цю угоду підпорядкували, а в разі відсутності такої вказівки, - за законом держави, де рішення було винесено; або

б) сторону, проти якої винесено рішення, не було належним чином сповіщено про призначення арбітра чи про арбітражний розгляд або з інших поважних причин вона не могла подати свої пояснення; або

в) рішення винесено щодо спору, не передбаченого арбітражною угодою, або такого, що не підпадає під її умови, або містить постанови з питань, що виходять за межі арбітражної угоди; проте якщо постанови з питань, охоплених арбітражною угодою, можуть бути відокремлені від тих, які не охоплюються такою угодою, то та частина арбітражного рішення, яка містить постанови з питань, що охоплені арбітражною угодою, може бути визнана і виконана; або

г) склад міжнародного комерційного арбітражу або арбітражна процедура не відповідали угоді між сторонами або, за відсутності такої, не відповідали закону тієї держави, де мав місце арбітраж; або

ґ) рішення ще не стало обов`язковим для сторін, або було скасовано, або його виконання зупинено судом держави, в якій або згідно із законом якої воно було прийнято; або

2) якщо суд визнає, що:

а) відповідно до закону спір, з огляду на його предмет, не може бути переданий на вирішення міжнародного комерційного арбітражу; або

б) визнання та виконання цього арбітражного рішення суперечить публічному порядку України.

Тягар доведення наявності підстав для відмови у визнанні і наданні дозволу на виконання арбітражного рішення покладається на сторону, яка заперечує проти заяви.

Встановлено, що арбітражна угода не визнана недійсною; боржника було належним чином сповіщено про призначення арбітра та про арбітражний розгляд; рішення не суперечить арбітражній угоді; склад міжнародного комерційного арбітражу та арбітражна процедура відповідали угоді між сторонами; рішення вже стало обов`язковим для сторін, не було скасовано та його виконання не зупинено судом.

Судом також не визнано, що відповідно до закону спір, з огляду на його предмет, не може бути переданий на вирішення міжнародного комерційного арбітражу; або визнання та виконання цього арбітражного рішення суперечить публічному порядку України.

З огляду на викладене, суд уважає, що відсутні, визначені статтею 36 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» та статтею 478 ЦПК України підстави для відмови в задоволенні заяви про визнання та надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу.

Щодо доводів ДП "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" як на підставу відмови у наданні дозволу на примусове виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 03 серпня 2022 року ДП "НАЕК "Енергоатом" про те, що спір, який розглянув арбітраж, не може бути предметом арбітражного розгляду за законом України, оскільки він виник при виконанні господарського договору, пов`язаного із задоволенням державних потреб, суд зазначає таке.

Статтею 2 Європейської конвенції про зовнішньоторговельний арбітраж 1961 року, ратифікованої указом Президії Верховної Ради Української РСР від 25 січня 1963 року, передбачено, що юридичні особи, які за застосованим до них національним законом розглядаються як юридичні особи публічного права, мають право укладати арбітражні угоди.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 22 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) спір, який відноситься до юрисдикції господарського суду, може бути переданий сторонами на вирішення третейського суду або міжнародного комерційного арбітражу, крім спорів про визнання недійсними актів, спорів про державну реєстрацію або облік прав на нерухоме майно, прав інтелектуальної власності, прав на фінансові інструменти, а також спорів, що виникають при укладанні, зміні, розірванні та виконанні договорів про публічні закупівлі з урахуванням частини другої цієї статті.

Закон України Про міжнародний комерційний арбітраж" не містить прямої заборони щодо передачі на розгляд міжнародного комерційного арбітражу спорів, що виникають при укладенні, зміні, розірванні та виконанні господарських договорів, пов`язаних із задоволенням державних потреб.

За змістом абзацу другого частини другої статті 22 ГПК України цивільно-правові аспекти спорів, що виникають при укладанні, зміні, розірванні та виконанні договорів про публічні закупівлі, можуть бути передані на вирішення міжнародного комерційного арбітражу.

Глава 3 розділу ІХ ЦПК України регулює питання щодо визнання та надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу, а главою 4 вказаного розділу врегульовано порядок здійснення провадження у справах про надання дозволу на примусове виконання рішень третейських судів.

Таким чином, спір, що виник при виконанні господарських договорів, пов`язаних із задоволенням державних потреб, не може бути предметом розгляду третейського суду на території України, але може бути віднесений сторонами до компетенції міжнародного арбітражного суду.

Аналогічний висновок зроблено Верховним Судом у постанові від 6 лютого 2020 року у справі №824/235/2018.

Пункт 9.2 розділу ІХ Контракту містить застереження, за яким усі неврегульовані за контрактом спори передаються заінтересованою стороною на розгляд до Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України у відповідності до Регламенту даного суду, з дотриманням претензійного порядку врегулювання спору.

Частина друга статті 22 ГПК України не містить заборони на укладання такого застереження.

Аргументи заперечень про те, що Міжнародний комерційний арбітражний суд при Торгово-промисловій палаті України розглянув справу за відсутності компетенції та дійсного волевиявлення сторін на такий розгляд, оскільки після закінчення 31 грудня 2020 року строку дії укладеного між сторонами Контракту арбітражне застереження, яке міститься у розділі ІХ цього Контракту, також припинило свою дію, відхиляються судом з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 7 Закону України "Про міжнародний комерційний арбітраж" арбітражна угода - це угода сторін про передачу до арбітражу всіх або певних спорів, які виникли або можуть виникнути між ними в зв`язку з будь-якими конкретними правовідносинами, незалежно від того, чи мають вони договірний характер чи ні. Арбітражна угода може бути укладена у вигляді арбітражного застереження в контракті або у вигляді окремої угоди.

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 03 березня 2020 року у справі № 920/241/19 зроблено висновок про те, що арбітражна угода має позитивний і негативний ефект: вона зобов`язує сторони передавати спори в арбітраж і надавати складу арбітражу компетенцію щодо спорів, охоплених арбітражною угодою (позитивний ефект).

Якщо виникає спір, який належить до обсягу арбітражної угоди, будь-яка зі сторін може передати його на розгляд складу арбітражу. З іншої сторони, арбітражна угода перешкоджає сторонам у спробах вирішити їх спори в суді (негативний ефект). Уклавши арбітражну угоду, сторони визначили інший обов`язковий для них порядок реалізації належних їм прав застосування судових засобів правового захисту, саме у певному (або певних) міжнародному комерційному арбітражеві. Сторона, яка уклала арбітражну угоду, не може ігнорувати такі її умови і замість обраного арбітражу звернутися до суду держави, який був би компетентним вирішити спір у разі неукладення між сторонами такого роду арбітражної угоди. Нью-Йоркська конвенція закріплює підхід здійснення примусового виконання арбітражних рішень і арбітражних угод, який ґрунтується на презумпції дійсності та автономності арбітражних угод, формальної і матеріально-правової (частина перша статті II Конвенції).

Ця презумпція дійсності може бути спростована лише за обмеженим переліком підстав. Принцип автономності арбітражної угоди (separabiliti) свідчить, по-перше, що дійсність основного договору в принципі не впливає на дійсність включеної до нього арбітражної угоди і, по-друге, основний договір і арбітражна угода можуть бути підпорядковані різним законам. Така автономність арбітражної угоди дає можливість сторонам спірних правовідносин мати гарантію, що спір буде розглянуто у будь-якому випадку саме арбітражем, оскільки наявність арбітражного застереження унеможливлює звернення до державних судових установ. Укладаючи арбітражне застереження, сторони зазвичай передбачають передачу до арбітражу будь-яких спорів, у тому числі спорів щодо дійсності самого контракту (якщо такі спори прямо не виключені зі сфери дії арбітражного застереження). У подальшому, якби сторона могла відмовитися від арбітражу і заперечувати компетенцію арбітрів, посилаючись на недійсність контракту, то недобросовісна сторона завжди використовувала би таку можливість для зриву арбітражу.

Необхідно враховувати, що принцип автономності арбітражної угоди від основного договору полягає у тому, що арбітражна угода та основний договір розглядаються як дві окремі угоди, тому недійсність договору не може бути підставою для автоматичної недійсності арбітражної угоди. За змістом Конвенції кожна договірна держава визнає арбітражну угоду, за якою сторони зобов`язуються передавати до арбітражу всі або будь-які суперечки, які виникають або можуть виникнути між ними у зв`язку з якими-небудь конкретними договірними або іншими правовідносинами, об`єкт яких може бути предметом арбітражного розгляду.

Зазначений обов`язок визнання арбітражної угоди вимагає від суду також тлумачити будь-які неточності в тексті арбітражної угоди та розглядати сумніви щодо її дійсності, чинності та виконуваності на користь її дійсності, чинності та виконуваності (принцип імунітету та автономії арбітражної угоди).

Отже, закінчення строку дії Контракту не впливає на дійсність, чинність та виконуваність включеної до нього арбітражної угоди у вигляді арбітражного застереження.

Доводи заперечення про те, що задоволення заяви про визнання і надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу порушить публічний порядок України, оскільки з державного підприємства, яке має стратегічне значення для економіки і національної безпеки держави, будуть стягнуті значні грошові кошти, що негативно вплине як на забезпечення надійності та ефективності роботи атомних електростанцій, так і на енергетичну галузь в цілому, є неспроможними з огляду на таке.

Застереження про порушення публічного порядку як підстава для відмови у визнанні та наданні дозволу на примусове виконання іноземного арбітражного рішення, є своєрідним механізмом, який закріплює пріоритет державних інтересів над приватними, охороняє публічний порядок держави від будь-яких негативних впливів на нього. Застереження про публічний порядок у міжнародному праві не допускає визнання на території держави рішення арбітражного суду, якщо в результаті його виконання буде вчинено дії, які прямо заборонені законом або заподіюють шкоду суверенітету чи безпеці держави.

Під публічним порядком необхідно розуміти правопорядок держави, визначені принципи і засади, які становлять основу існуючого в ній ладу (стосуються її незалежності, цілісності, самостійності й недоторканості й основних конституційних прав, свобод, гарантій тощо). Публічний порядок будь-якої держави включає фундаментальні принципи і засади правосуддя, моралі, які держава має намір захистити навіть тоді, коли це не має прямого стосунку до самої держави; правила, які забезпечують фундаментальні політичні, соціальні та економічні інтереси держави; обов`язок держави з дотримання своїх зобов`язань перед іншими державами та міжнародними організаціями.

Правова концепція публічного порядку існує для того, щоб захистити державу від іноземних арбітражних рішень, які порушують діючі в державі фундаментальні принципи справедливості і правосуддя. Ці положення покликані встановити правовий бар`єр на шляху рішень, ухвалених всупереч кардинальним процесуальним і матеріально-правовим принципам, на яких тримається публічний порядок. Вони також призначені не допустити можливість визнання та надання дозволу на виконання рішень, пов`язаних з корупцією чи неприпустимим невіглаством арбітрів.

Частиною першою статті 47 "Про міжнародне приватне право" визначено, що право, що застосовується до договору згідно з положеннями цього розділу, охоплює дійсність договору, тлумачення договору, права та обов`язки сторін, виконання договору, наслідки невиконання або неналежного виконання договору, припинення договору, наслідки недійсності договору, відступлення права вимоги та переведення боргу згідно з договором.

Відповідно до частини другої статті 81 "Про міжнародне приватне право", частини другої статті 78 Закону України "Про виконавче провадження" в Україні не можуть бути визнані та виконані рішення іноземних судів у справах щодо стягнення заборгованості з підприємства оборонно-промислового комплексу, внесеного до переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, на користь юридичної особи держави-агресора та/або держави-окупанта або юридичної особи з іноземними інвестиціями чи іноземного підприємства держави-агресора та/або держави-окупанта.

Стаття 627 ЦК України визначає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

З огляду на зазначене рішенням Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 03 серпня 2022 року вирішено питання про стягнення з ДП "НАЕК "Енергоатом" на користь IEC Industrie Export GmbH (Німеччина) грошових коштів у зв`язку із невиконанням умов Контракту, підписаного та погодженого сторонами, який є чинним та не визнавався недійсним у судовому порядку, а отже є обов`язковим для сторін.

Згідно із частинами 1, 6 статті 479 ЦПК України, за результатами розгляду заяви про визнання і надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу суд постановляє ухвалу про визнання і надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу або про відмову у визнанні і наданні дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу за правилами, встановленими цим Кодексом для ухвалення рішення.

З огляду на те, що судом не встановлено підстав для відмови у визнанні та наданні дозволу на виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 03 серпня 2022 року у справі 224/2021, а тому заява представник IEC Industrie Export GmbH (Німеччина) про визнання та надання дозволу на виконання даного рішення підлягає задоволенню.

Відповідно слід видати виконавчий лист на примусове виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 03 серпня 2022 року у справі 224/2021 про стягнення з Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «ЕНЕРГОАТОМ» на користь ІЕС Industrie Export GmbH 97 050,00 євро - основного боргу, 3 104, 22 євро - трьох процентів річних та, крім того, 5 780, 03 євро - на відшкодування витрат з арбітражного збору, а разом 105 934, 25 євро

Також, у відповідності до вимог статті 141 ЦПК України з Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» на користь IEC Industrie Export GmbH (Німеччина) підлягає стягненню 1 240,50 грн судового збору.

Керуючись статтями 141, 477, 479 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Заяву IEC Industrie Export GmbH (Німеччина) про визнання і надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу при Торгово-промисловій палаті України у справі №224/2021 за позовом IEC Industrie Export GmbH (Німеччина) до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «ЕНЕРГОАТОМ» про стягнення заборгованості задовольнити.

Визнати і надати дозвіл на виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 03 серпня 2022 року у справі №224/2021 за позовом ІЕС Industrie Export GmbH (Німеччина) до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (Україна) про стягнення заборгованості за Контрактом від 20 грудня 2019 року №53-129-01-19-02026.

Видати виконавчий лист про стягнення з Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «ЕНЕРГОАТОМ» (Україна, 01032, м. Київ, вул. Назарівська, будинокЗ; ідентифікаційний код 24584661) на користь компанії ІЕС Industrie Export GmbH (Dammwerg 7, Mainz, Germany, D-55130, trade register number: HRB 45907, individual taxpayer number: 26 658 04444) 97 050,00 євро - основного боргу, 3 104, 22 євро - трьох процентів річних та, крім того, 5 780, 03 євро - на відшкодування витрат з арбітражного збору, а разом 105 934, 25 євро (сто п`ять тисяч дев`ятсот тридцять чотири євро та 25 євроцентів).

Стягнути з Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» на користь ІЕС Industrie Export GmbH (Німеччина) судовий збір у сумі 1 240,50 грн.

Ухвала суду може бути оскаржена сторонами в апеляційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст ухвали складено 05 січня 2023 року.

Головуючий-суддя Н.В. Поліщук