ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7939/22 Справа № 216/194/18 Суддя у 1-й інстанції - КУЗНЕЦОВ Р. О. Суддя у 2-й інстанції - Тимченко О. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2022 року м.Кривий Ріг

м. Кривий Ріг Дніпропетровської області

справа № 216/194/18

провадження № 22-ц/803/7939/22

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

головуючого - Тимченко О.О.,

суддів: Мірути О.А., Хейло Я.В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу № 216/194/18 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів,

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»,

на рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 21 січня 2022 року (суддя Кузнецов Р.О.),ухвалене в приміщенні Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, повне судове рішення складено 21 січня 2022 року,

В С Т А Н О В И В:

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

В січні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з зазначеним позовом, в обґрунтування якого посилалася на те, що вона є клієнтом АТ КБ «ПриватБанк». 30.10.2017 вона звернулась до Криворізької філії АТ КБ «ПриватБанк», розташованого за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Німецька, буд. 5, та замовила фінансову послугу по здійсненню грошового переказу з використанням платіжної системи «Вестерн Юніон», подавши відповідну заяву, яка прийнята до виконання службовою особою ОСОБА_2 , на купівлю 2 420 Євро за 75 988,00 грн, та внесла кошти для їх переказу, сплативши 3 486,00 грн комісії за здійснення переказу. Одержувачем грошового переказу позивач зазначила чоловіка ОСОБА_3 , місцем одержання переказу вказала країну Німеччину. Однак, не зважаючи на відсутність у неї розрахункових рахунків у АТ КБ «ПриватБанк» та відсутність її згоди на їх відкриття, кошти в сумі 3 486,00 грн були зараховані на розрахунковий рахунок НОМЕР_1 , а кошти в сумі 2 420,00 Євро були зараховані на розрахунковий рахунок НОМЕР_2 . Крім того, через деякий час вона отримала СМС-повідомлення, в якому зазначалося, що грошові кошти в сумі 75 479,21 грн зараховані в рахунок погашення заборгованості перед банком. А сума в 3 486,00 грн отримана банком в якості комісії за здійснення грошового переказу, який не здійснено, та не зараховано в рахунок погашення будь-якої заборгованості. Крім того, грошовий переказ на рахунок ОСОБА_3 не зарахований та ним не отриманий. За таких обставин, позивач просила суд стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти в сумі 2 420,00 Євро, пеню в розмірі 242,00 Євро, 3 486,00 грн комісії за здійснення грошового переказу з використанням платіжної системи «Вестерн Юніон», 10 000,00 грн моральної шкоди, а також витрати на правничу допомогу в розмірі 10% від суми задоволеного позову.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ СУДОВОГО РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 січня 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено частково: стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 неправомірно списані кошти у розмірі 2 420,00 євро, що за встановленим курсом НБУ станом на 21.01.2022 року становить 77 717,57 грн, пеню в сумі 242 євро, що за встановленим курсом НБУ станом на 21.01.2022 року становить 7 771,76 грн, а також комісію за здійснення грошового переказу з використанням платіжної системи «Вестерн Юніон» у сумі 3 486,00 грн. В задоволенні інших позовних вимог відмовлено. Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» в дохід держави судовий збір у розмірі 889,79 грн.

Судове рішення мотивоване тим, що позивач не давав розпорядження чи будь-якої іншої дії, які могли б призвести до списання грошових коштів під час здійснення переказу, не надав згоди щодо приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, а тому списання в розмірі 75 988,00 грн здійснювались відповідачем неправомірно. Крім того, з огляду на те, що відповідач не взяв на себе зобов`язання щодо належного переказу коштів, суд першої інстанції також дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних за весь час неповернення протиправно списаних коштів, у межах заявлених вимог, що не перевищує 10% суми переказу та становить 242,00 євро, та комісії за здійснення грошового переказу з використанням платіжної системи «Вестерн Юніон» у сумі 3 486,00 грн.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

В апеляційній скарзі, поданій до апеляційного суду, АТ КБ «ПриватБанк» посилається на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не враховано той факт, що між сторонами існують кредитні правовідносини, за якими позичальник не здійснив своєчасне погашення заборгованості. В даному випадку кошти були перераховані саме на погашення кредитної заборгованості. При цьому, підставою для списання грошових коштів була отримана згода позивача на списання грошових коштів. Так, згідно з умовами кредитного договору клієнт доручає Банку здійснювати списання грошових коштів з рахунків клієнта в межах сум належних сплаті Банку за цим договором, при настанні строків платежів, а також списання грошових коштів з картрахунку у випадку настання строків платежів за іншими договорами клієнта. Отже, на думку скаржника, АТ КБ «ПриватБанк» на законних підставах здійснило договірне списання в рахунок погашення заборгованості.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ІНШІХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

30.10.2017 року ОСОБА_1 звернулась до Криворізької філії АТ КБ «ПриватБанк», розташованого за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Німецька, буд. 5, та замовила фінансову послугу по здійсненню грошового переказу з використанням платіжної системи «Вестерн Юніон», подавши відповідну заяву, яка прийнята до виконання службовою особою, на купівлю 2 420 Євро за 75 988,00 грн, та внесла кошти для їх переказу, сплативши 3 486,00 грн комісії за здійснення переказу. Одержувачем грошового переказу позивач зазначила чоловіка ОСОБА_3 , місцем одержання переказу вказала країну Німеччину.

АТ КБ «ПриватБанк» не виконало, погоджений з ОСОБА_1 грошовий переказ, а за своєю ініціативою здійснило списання цих коштів на погашення заборгованості за кредитним договором від 27.01.2010, укладеного між позивачем та АТ КБ «ПриватБанк».

Відповідач, обґрунтовуючи вказане вище списання посилався на Умови та Правила надання банківських послуг, згідно з якими клієнт доручає Банку списувати кошти з рахунків клієнта, відкритих у валюті кредитного ліміту, у межах цих сум, у разі настання термінів платежів, а також списувати кошти з картрахунка у разі настання термінів за боргами клієнта в розмірах, визначеними цими договорами (договірне списання), у межах платіжного ліміту картрахунка у грошовій одиниці України/іноземній валюті з будь-якого рахунка клієнта у розмірі, еквівалентному сумі заборгованості/національній валюті України за договором, і купує/продає іноземну валюту на Міжбанківському валютному ринку та з будь-якого рахунка клієнта, відкритого Банком, оформлюється меморіальним ордером.

Згідно з рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10.03.2021 року та постановою Дніпровського апеляційного суду від 15.09.2021 року з ОСОБА_4 стягнуто на користь АТ КБ «ПриватБанк» суму заборгованості за кредитом у розмірі 9 200,52 грн, а також проценти за користування кредитом за період з 27.01.2010 року по 31.08.2014 року в розмірі 3 895,01 грн.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Згідно із статтею 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» задоволенню не підлягає.

МОТИВИ З ЯКИХ ВИХОДИВ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД, ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене позовне провадження призначене для розгляду: малозначних справ; справ, що виникають з трудових відносин; справ про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд; справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Згідно із пунктами 1, 3 частини 6 статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи про стягнення аліментів.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Відповідно до частини 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на те, що ціна позову в даній справі є меншою ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що позивач не давав розпорядження чи будь-якої іншої дії, які могли б призвести до списання грошових коштів під час здійснення переказу, не надав згоди щодо приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, а тому списання в розмірі 75 988,00 грн здійснювались відповідачем неправомірно. Крім того, з огляду на те, що відповідач не взяв на себе зобов`язання щодо належного переказу коштів, суд першої інстанції також дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних за весь час неповернення протиправно списаних коштів, у межах заявлених вимог, що не перевищує 10% суми переказу та становить 242,00 євро, та комісії за здійснення грошового переказу з використанням платіжної системи «Вестерн Юніон» у сумі 3 486,00 грн.

Такі висновки суду першої інстанції є правильними та такими, що ґрунтуються на вимогах діючого законодавства.

Згідно з частинами 1, 3 статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші обмеження його права щодо розпорядження грошовими коштами, не передбачені законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.

Статтею 1071 ЦК України передбачено, що банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.

Згідно з пунктом 1.38 статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів», який діяв на час виникнення спірних правовідносин, списання договірне списання банком з рахунка клієнта коштів без подання клієнтом платіжного доручення, що здійснюється банком у порядку, передбаченому в договорі, укладеному між ним і клієнтом, або згідно з умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.

Відповідно до пункту 26.1. статті 26 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів», який діяв на час виникнення спірних правовідносин, платник при укладенні договорів із банком має право передбачити договірне списання грошей із своїх рахунків на користь банку платника та/або третіх осіб.

Згідно з пунктом 1.7. Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Національного банку України від 21 січня 2004 року № 22, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин (далі - Інструкція), кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за дорученнями власників цих рахунків (включаючи договірне списання коштів згідно з главою 6 цієї Інструкції) або на підставі розрахункових документів стягувачів згідно з главами 5 та 12 цієї Інструкції.

Банк обумовлює своє право на здійснення договірного списання за дорученням платника з його рахунку в договорі банківського рахунку або іншому договорі про надання банківських послуг.

Договір має містити інформацію, яка потрібна для належного виконання банком доручення платника, зокрема: умови, за якими банк повинен здійснити (здійснювати) договірне списання; номер рахунку платника, з якого має здійснюватися договірне списання; назву отримувача; номер і дату договору з отримувачем, яким передбачене право отримувача на договірне списання коштів з рахунку платника; перелік документів, які отримувач має надати банку, що обслуговує платника (якщо вони передбачені в договорі).

Якщо кредитором за договором є банк, що обслуговує платника, то право цього банку на здійснення договірного списання передбачається в договорі банківського рахунку або іншому договорі про надання банківських послуг. Договір може містити інформацію, яка потрібна банку для списання ним коштів з рахунку платника. Банк, що обслуговує платника, здійснюючи на підставі договору банківського рахунку або іншого договору про надання банківських послуг договірне списання коштів з рахунку платника, оформляє меморіальний ордер, у реквізиті «Призначення платежу» якого зазначає номер, дату договору, яким передбачено можливість застосування договірного списання (глава 6 Інструкції).

Згідно зі статтею 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до пункту 32.2 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів», який діяв на час виникнення спірних правовідносин, у разі порушенням банком, що обслуговує платника, встановлених цим Законом строків виконання доручення клієнта на переказ цей банк зобов`язаний сплатити платнику пеню у розмірі 0,1 відсотка суми простроченого платежу за кожний день прострочення, що не може перевищувати 10 відсотків суми переказу, якщо інший розмір пені не обумовлений договором між ними. У разі порушення банком, що обслуговує отримувача, строків завершення переказу цей банк зобов`язаний сплатити отримувачу пеню у розмірі 0,1 відсотка суми простроченого платежу за кожний день прострочення, що не може перевищувати 10 відсотків суми переказу, якщо інший розмір пені не обумовлений договором між ними. В цьому випадку платник не несе відповідальності за прострочення перед отримувачем.

Представник відповідача зазначав, що списання коштів здійснювалось в рахунок погашення заборгованості за договором б/н від 27.01.2010 укладеного між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_5 , на підставі підписання заяви позичальником та приєднанням до банківських Умов та Правил, а саме: «клієнт доручає Банку списувати кошти з рахунків клієнта, відкритих у валюті кредитного ліміту, у межах цих сум, у разі настання термінів платежів, а також списувати кошти з картрахунка у разі настання термінів за боргами клієнта в розмірах, визначеними цими договорами (договірне списання), у межах платіжного ліміту картрахунка у грошовій одиниці України/іноземній валюті з будь-якого рахунка клієнта у розмірі, еквівалентному сумі заборгованості/національній валюті України за договором, і купує/продає іноземну валюту на Міжбанківському валютному ринку та з будь-якого рахунка клієнта, відкритого Банком, оформлюється меморіальним ордером».

Проте, відповідач не врахував, що розпорядження щодо списання коштів позивач не видавав, відповідного рішення суду, на час списання коштів, матеріали справи не містять, а Умови та Правила надання банківських послуг, на які посилається АТ КБ «ПриватБанк», не містять підпису ОСОБА_1 .

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі № 487/5748/16-ц.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що списання коштів позивача в розмірі 75 988,00 грн було здійснено АТ КБ «ПриватБанк» без достатніх на те правових підстав, а тому правильним є висновок суду про стягнення з відповідача на користь позивача списаних грошових коштів.

Апеляційний суд також доходить висновку про обґрунтованість та відповідність нормам законодавства рішення суду першої інстанції в частині стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 пені в розмірі 242,00 євро, що за встановленим курсом НБУ станом на ухвалення рішення, становить 7 771,76 грн, та комісії за здійснення грошового переказу з використанням платіжної системи «Вестерн Юніон» в розмірі 3 486,00 грн.

Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Згідно із статтею 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для скасування судового рішення в межах доводів та вимог апеляційних скарг відсутні, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 січня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий О.О.Тимченко

Судді О.А. Мірута

Я.В. Хейло