КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/8556/2022
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2022 року місто Київ

справа №753/19463/20

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Левенця Б.Б.

за участю секретаря судового засідання - Савлук І.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 27 січня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Заставенко М.О., повний текст рішення складено 03 лютого 2022 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ спільного сумісного майна подружжя та стягнення компенсації,-

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2020 року позивач ОСОБА_3 звернулася до Дарницького районного суду міста Києва з позовом до відповідача, в якому просила:

визнати спільною сумісною власністю її та ОСОБА_1 автомобіль марки BMW118D, 2013 року випуску, об`єм двигуна 1995 см3;

стягнути з ОСОБА_4 на її користь грошову компенсацію 1/2 вартості автомобіля марки BMW118D, 2013 року випуску, об`єм двигуна 1995 см3 у розмірі 150000 грн.

На обґрунтування доводів позовної заяви посилалася на те, що вона з ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі з 11 листопада 2006 року по 28 серпня 2018 року.

Вказувала, що в період шлюбу сторонами було придбано автомобіль марки BMW118D, 2013 року випуску, об`єм двигуна 1995 см3, дата державної реєстрації 31 січня 2017 року, який зареєстрований на відповідача.

Зазначала, що після розірвання шлюбу автомобіль було відчужено відповідачем без її згоди ОСОБА_5 за ціною 300000 грн. на підставі договору купівлі-продажу від 29 серпня 2019 року.

Посилалася на те, що оскільки спірний автомобіль відчужено та перебуває у власності третіх осіб, тому до складу спільної сумісної власності входять кошти, одержані від його відчуження, а не сам транспортний засіб.

Рішенням Дарницького району суду міста Києва від 27 січня 2022 року позов ОСОБА_3 задоволено.

В порядку поділу майна подружжя стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію 1/2 вартості транспортного засобу BMW 118D, 2013 року випуску у розмірі 150000 грн.

Стягнутоз ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 сплачений судовий збір у сумі 1500 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив оскаржуване рішення змінити, стягнути з відповідача на користь ОСОБА_3 в порядку поділу майна подружжя грошові кошти у розмірі 35000 грн., в задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

В обґрунтування вимог посилався на те, що ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з формальних обставин - набуття майна в шлюбі, проте належним чином не дослідив та не врахував, що відповідач надав докази залучення боргових коштів на придбання спірного автомобіля, а після продажу - повернення боргу.

Вказував, що судом першої інстанції не взято до уваги той факт, що спірний автомобіль було придбано відповідачем частково за особисті кошти, більша частина коштів у розмірі 230000 грн. були позичені на придбання даного автомобіля у громадянина ОСОБА_6 .

Зазначав, що залишок суми у розмірі 150000 грн. було виплачено відповідачем за рахунок зарплати протягом 6 місяців 2017 року.

Посилався на те, що з вимогою про повернення боргу ОСОБА_7 звернувся до відповідача у 2019 році. З метою повернення боргу, ОСОБА_1 був змушений продати вказаний автомобіль, угода про продаж відбулася 29 серпня 2019 року.

18 жовтня 2022 року від представника позивача до Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому остання вказувала, що апеляційна скарга є необґрунтованою, а її доводи не спростовують висновків суду першої інстанції, просила рішення суду залишити без змін.

В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити з вищевказаних підстав.

Позивач та її представник проти задоволення апеляційної скарги заперечували, просили рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явилися у судове засідання, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що спірний автомобіль був об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, презумпція виникнення права спільної сумісної власності подружжя відповідачем ОСОБА_1 не спростована, а відтак позивач має право на компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, з 11 листопада 2006 року позивач перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 28 серпня 2018 року, про що складено актовий запис №92 Ірпінським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київський області.

Під час перебування у шлюбі сторонами 31 січня 2017 року на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу був придбаний автомобіль «BMW118D», 2013 року випуску, об`єм двигуна 1995 см3, який зареєстрований на ім`я відповідача ОСОБА_1 .

У п.4.2 вказаного договору визначено, що надана заява дружини покупця щодо надання згоди на укладення цього договору.

Відповідно до інформації наданої ТСЦ МВС №3247 автомобіль «BMW 118D», 2013 року випуску, об`єм двигуна 1995 см3, був відчужений ОСОБА_1 29 серпня 2019 року на користь третьої особи - ОСОБА_5 за ціною 300000 грн. на підставі договору купівлі-продажу, укладеного за номером 3246/2019/1641269 від 29серпня 2019 року.

За правилом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

За змістом статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об'єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №372/504/17 та постановах Верховного Суду від 19 листопада 2020 року у справі №607/10913/17, від 31 січня 2019 року у справі №686/23104/17, від 29 липня 2019 року у справі №619/3728/16, від 17 грудня 2019 року у справі №761/11015/16-ц, від 17 грудня 2019 року у справі №753/9691/15-ц, від 21 січня 2020 року у справі №462/6409/18, від 30 червня 2020 року у справі №383/875/17.

Як вбачається з матеріалів справи спірний автомобіль сторони придбали під час шлюбу, що ними не заперечується.

Таким чином, автомобіль «BMW 118D», 2013 року випуску був об'єктом спільної сумісної власності колишнього подружжя, оскільки придбаний за час перебування останніх у шлюбі, а презумпція виникнення права спільної сумісної власності подружжя відповідачем ОСОБА_1 не спростована.

У статті 68 СК України закріплено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України.

У випадку коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Згідно з роз`ясненнями, які викладені у п.22 постанови Пленуму Верховного суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст.ст.69-72 СК та ст.372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між сторонами, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач визначила ринкову вартість спірного автомобіля у розмірі 300000 грн., тобто сума за яку відповідач продав спірний автомобіль.

Відповідач, частково заперечуючи проти позову вказував на те, що спірний автомобіль було придбано ним частково за особисті кошти, більша частина коштів у розмірі 230000 грн. були позичені ним на придбання даного автомобіля у громадянина ОСОБА_6 , що підтверджується розпискою. Вказував, що отримавши кошти від продажу автомобіля у розмірі 300000 грн. він віддав борг ОСОБА_6 у розмірі 230000 грн. А тому, вважає, що поділу підлягає сума коштів у розмірі 70000 грн. (70000 грн./2), тобто позивач має право на компенсацію у розмірі 35000 грн.

В силу ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Разом з тим, стороною відповідача не доведено, що автомобіль придбаний за кошти, отримані подружжям в позику, що позивачу було відомо про це та останньою надавалася письмова згода на отримання грошових коштів в борг для придбання автомобіля у спільну сумісну власність.

Також стороною відповідача не надано доказів, що ОСОБА_1 на придбання спірного автомобіля частково витратив особисті кошти.

А відтак, доводи апеляційної скарги про те, що: судом першої інстанції не взято до уваги той факт, що спірний автомобіль було придбано відповідачем частково за особисті кошти, більша частина коштів у розмірі 230000 грн. були позичені на придбання даного автомобіля у громадянина ОСОБА_6 ; що з метою повернення боргу ОСОБА_6 , ОСОБА_1 був змушений продати вказаний автомобіль, колегія суддів відхиляє, оскільки вони зводяться лише до переоцінки доказів, яким суд надав відповідну правову оцінку.

Оскільки після розірвання шлюбу відповідач без згоди позивача відчужив спільне сумісне майно подружжя - автомобіль, а отриманими від реалізації автомобіля коштами розпорядився на власний розсуд, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача грошової компенсації половини вартості автомобіля в розмірі 150000 грн. (300000 грн./2), що відповідає вимогам ч.ч.2, 4 статті 71 СК України.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанцій і не дають підстав вважати, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права та/або неправильно застосовано норми матеріального права, які передбачені ст.376 ЦПК України, як підстави для скасування рішення суду.

Отже, суд першої інстанції всебічно і об`єктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й постановив рішення, що відповідає вимогам закону.

Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 27 січня 2022 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 15 грудня 2022 року.

Головуючий:

Судді: