Справа № 559/1823/22
Провадження № 2/559/664/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2022 року м. Дубно

Дубенський міськрайонний суд Рівненської області у складі:

головуючого судді Панчука М.В.,

за участі секретаря судового засідання Остапчук О.В.,

представника позивача ОСОБА_1 (в режимі відеоконференції),

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дубно цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Волинь Край» про визнання угод не дійсними,

встановив:

ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ТзОВ «Волинь Край» про визнання угод недійсними. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 16.09.2016 між ним та ТзОВ "Волинь Край" було укладено Додаткову угоду № 338 до Договору оренди землі №338 від 10.03.2007, згідно із якою змінено орендодавця в Договорі оренди землі на правонаступника ОСОБА_3 . Сторони домовилися, що орендна плата за Договором нараховується на правонаступника з дня підписання даної Додаткової угоди. Також, 16.09.2016 між позивачем та ТзОВ «Волинь Край» було укладено Додаткову угоду №338 до Договору оренди землі №338 від 10.03.2007 та викладено пункт 4.1 в наступній редакції: "п.4.1. Орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі готівкою через касу орендаря з письмовим підтвердженням орендодавцем факту одержання готівки в день її одержання. Розмір орендної плати у рік становить 5389,89 грн, що складає 3% від нормативної грошової оцінки Земельної ділянки". 09.09.2019 між позивачем та ТзОВ «Волинь Край» була укладена угода про дострокове розірвання Договору оренди землі №338 від 10.03.2007. Вважає, що вказані угоди є недійсними. ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мама позивача - ОСОБА_4 . Розпорядженням голови Дубенської РДА №83 "Про надання статусу дитини-сироти" від 05.02.2016 позивачу було надано статус дитини-сироти. Розпорядженням голови Дубенської РДА №с 148 "Про встановлення піклування над дитиною-сиротою" від 01.03.2016 було призначено ОСОБА_5 піклувальником над позивачем, як над дитиною-сиротою. Позивач вважає, що не мав права самостійно від свого імені підписувати вказані додаткові Угоди як дитина-сирота, якій було призначено піклувальника. Піклувальник позивача ОСОБА_5 ніколи не знала про існування спірних додаткових договорів, а тому ніколи не схвалювала вказані спірні додаткові договори. Також позивач зазначає, що не пригадує, щоб коли-небуть у 2016 році підписував оскаржувані додаткові угоди. Підпис на них подібний до підпису позивач, але йому не належить. За таких обставин вказані угоди є недійсними. Внаслідок недійсності вказаних додаткових угод є недійсною і укладена 09.09.2019 між позивачем та ТзОВ «Волинь Край» угода про дострокове розірвання Договору оренди землі №338 від 10.03.2007. Про наявність додаткових оскаржуваних угод позивач дізнався у лютому 2022 року, після того, як отримав відзив на позовну заяву ТзОВ «Волинь Край» у справі №559/315/22. Тому, просить визнати недійсними дві Додаткові угоди до Договору оренди землі №338 від 10.03.2007 та визнати недійсною укладену 09.03.2019 Угоду про дострокове розірвання Договору оренди землі №338 від 10.03.2007, а також стягнути з відповідач судові витрати у справі.

Короткий виклад заперечень сторін.

22 вересня 2022 року представник відповідача в особі генерального директора ТзОВ "Волинь Край" подав відзив на позовну заяву, згідно якого позовні вимоги ОСОБА_3 не визнає повністю та вважає їх необґрунтованими. Зазначив, що дійсно 10.03.2007 між ОСОБА_4 та ТзОВ «Волинь Край» був укладений договір оренди землі 338, згідно якого земельна ділянка з кадастровим номером :06:004:0102, площею 4,2280 га, яка знаходиться на території Озерянської сільської ради була передана орендодавцем ОСОБА_4 ТзОВ «Волинь Край». Договір укладено строком на 15 років - до 01.01.2022. Вказаний договір був зареєстрований в Дубенському регіональному відділі Рівненської регіональної філії центру ДЗК. Отже, вищезазначена земельна ділянка перебувала в оренді ТзОВ "Волинь Край" на підставі належним чином укладеного та зареєстрованого договору оренди землі, що не заперечує сам позивач. Після смерті ОСОБА_4 до спадкоємця земельної ділянки ОСОБА_3 в силу закону перейшли усі права та обов`язки померлої спадкодавці як сторони укладеного за життя Договору оренди землі №338. Укладення нового правочину не відбувалося. Вказує, що спірні додаткові угоди підписувалися безпосередньо самим позивачем в присутності піклувальника ОСОБА_5 , яка є його рідною сестрою. Саме ОСОБА_5 в день оформлення спірних додаткових угод особисто надала Товариству документи для оформлення додаткових угод: оригінал свідоцтва про право на спадщину та копію ідентифікаційного номеру та була присутня при їх укладені. Зауважив, що ОСОБА_5 , як піклувальник позивача, яка знала про існування спірних додаткових угод, жодного разу не заявляла відповідачу претензій щодо скасування чи розірвання спірних угод. Крім того, сестра позивача як його піклувальник, протягом 2016-2018 років спільно зі своїм братом отримувала орендну плату за користування належною брату на праві приватної власності земельною ділянкою, цікавилася строками її виплати, розміром, видом при цьому не заявляла жодних претензій ТзОВ "Волинь Край", що свідчить про її схвалення правочину, вчиненого її підопічним братом. Разом з тим, позовна заява не містить жодних доказів того, що спірні додаткові угоди не відповідали інтересам позивача. Також, не відповідає дійсності твердження позивача про недійсність укладеної 09.09.2019 додаткової угоди до того ж Договору оренди землі №338 від 10.03.2007. Просить відмовити ОСОБА_3 у задоволені позовних вимог у повному обсязі та стягнути з позивача на користь ТзОВ «Волинь Край» понесені витрати на професійну правничу допомогу, докази чого надасть в порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України (а.с. 37-52).

Позивач та його представник своїм правом на подання відповіді на відзив не скористалися.

Рух справи.

Ухвалою суду від 09.08.2022 відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. 11.11.2022 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Також, 23.09.2022, 04.11.2022, 28.11.2022 року та 22.12.2022 було постановлено ухвали суду про участь представника позивача - адвокат Мацея А.М. в засіданні в режимі відеоконференції. 22.12.2022 прийнято відмову відповідача від допиту у якості свідка ОСОБА_5 . Інших процесуальних дій не вчинялося, зокрема клопотань про проведення експертиз не заґвлалося.

Позиції учасників процесу в судовому засіданні.

В судовому засіданні представник позивача - адвокат Мацей А.М. вимоги підтримав з підстав, зазначених у позовній заяві, надав суду пояснення, які відповідають змісту позовної заяви та письмових пояснень, наданих до суду. Зазначив, що на момент укладення спірних додаткових угод ОСОБА_3 був неповнолітнім, його законний піклувальник ОСОБА_5 згоди на укладення вказаних угод не надавала. Крім того, від органу опіки та піклування дозволу на ім`я ОСОБА_5 про погодження укладення угод ОСОБА_3 також не було.

Представник відповідача ТзОВ "Волинь Край" у судовому засіданні позовні вимоги не визнала повністю з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву. Надала суду пояснення, які відповідають змісту відзиву. Зазначила, що під час укладення спірних додаткових угод, товариством не було порушено права позивача, як неповнолітнього, оскільки вони були підписані в присутності його піклувальника ОСОБА_5 , від якої в свою чергу не було жодних заперечень чи претензій щодо їх підписання. Позивач та його опікун згідно Договору оренди землі, обоє отримували від ТзОВ «Волинь Край» орендну плату, яка була передбачена договором.

Будучи допитаною в якості свідка ОСОБА_6 дала суду наступні показання. Вона працює в ТзОВ "Волинь Край" на посаді менеджера по розрахунках. У 2016 році працювала в земельному відділі. ОСОБА_4 була їхнім орендодавцем, особисто була знайома з нею. Після її смерті земельну ділянку успадкував ОСОБА_3 , який на той час був неповнолітнім і його справами займалася його сестра ОСОБА_5 . Після оформлення спадщини, вони проходили на підприємство та ОСОБА_5 особисто надала всі необхідні документи, а саме, свідоцтво про право на спадщину, витяг на земельну ділянку і свідоцтво про народження ОСОБА_3 , також надала свої паспорті дані та документи, що вона являється піклувальником ОСОБА_3 . На підставі цих документів була укладена додаткова угода до основного договору оренди землі, який був заключний з його матір`ю ОСОБА_4 , а саме угода про зміну власника земельної ділянки та угода про зміну відсоткової виплати по орендній платі. Орендна плата на той час виплачувалася готівкою на руки і ОСОБА_5 особисто приходила на підприємство з ОСОБА_3 та отримувала кошти за орендну плату. Ініціатором укладення цих додаткових угод був позивач та його піклувальник ОСОБА_5 , угоди були укладені з тією метою, щоб отримати невиплачену орендну плату, яка була нарахована померлій ОСОБА_4 . Підтвердила, що в день укладення спірних додаткових угод, ОСОБА_3 з`явився в ТзОВ "Волинь Край" особисто зі своїм піклувальником ОСОБА_5 та особисто підписував усі необхідні документи в присутності піклувальника. Підписання угод відбувалося в кабінеті у земельному відділі. При цьому була присутня свідок, інженер землевпорядник ОСОБА_7 та позивач з ОСОБА_5 . Директор товариства ОСОБА_8 при цьому присутній не був. ОСОБА_5 надала всі необхідні оригінали документів, з яких було знято копії, будь-яких актів передачі вказаних документів складено не було. Від органу опіки та піклування дозволу на ім`я ОСОБА_5 про погодження укладення угод ОСОБА_3 не було. Товариство таких документів не вимагало. Для укладення цих додаткових угод підприємство вимагало від позивача наступні документи: свідоцтво про право власності на земельну ділянку (витяг), свідоцтво про право на спадщину, свідоцтво про народження, оскільки позивач був в на той час неповнолітній, а також паспорт та код ОСОБА_5 , яка була його піклувальником. Жодних зауважень чи претензій з боку позивача чи ОСОБА_5 не було. Зазначила також, що в день підписання угоди, позивачеві та його піклуну було роз`яснено, що виплата орендної плати буде здійснена після внесення додаткової угоди в програму, здійснення перерахунків. Орендну плату отримувала ОСОБА_5 на підприємстві, але не в день підписана спірних додаткових угод, а пізніше, оскільки потрібно було ще зробити перерахунки між договорами, зробити коригування, перекинути з померлої на спадкоємця кошти, а тоді вже формується відомість. Кошти отримувала піклувальник в касі на підприємстві. У 2019 році ОСОБА_3 підписав новий договір оренди землі, оскільки строк дії попереднього договору вже закінчувався.

Суд, заслухавши доводи, викладені представником позивача в обґрунтування заявлених позовних вимог, а також доводи та заперечення викладені представником відповідача, заслухавши свідка, дослідивши матеріали справи в їх системному взаємозв`язку приходить до наступних висновків.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У розумінні ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

У відповідності до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 . Померла ОСОБА_4 була матір`ю позивача ОСОБА_3 .

Згідно розпорядження голови Дубенської РДА № 83 від 05 лютого 2016 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , надано статус дитини-сироти. Розпорядженням голови Дубенської РДА №148 від 01 березня 2016 року було призначено ОСОБА_5 піклувальником над ОСОБА_3 як над дитиною-сиротою (а.с. 19, 20).

Також матеріалами справи встановлено, що позивач ОСОБА_3 є спадкоємцем майна покійної, зокрема власником земельної ділянки площею 4,228 га, кадастровий номер :06:004:0102, яка розташована на території Озерянської сільської ради Дубенського району Рівненської області і призначена для ведення особистого селянського господарства. Даний факт не оспорювався самим позивачем та його представником.

Як вбачається з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 14.09.2016 року за № 68077867, за позивачем 08.09.2016 року проведено державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером :06:004:0102, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 216 (а.с. 61).

16 вересня 2016 року між ОСОБА_3 (на час виникнення спірних правовідносин був неповнолітнім) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Волинь-Край" укладено Додаткову угоду №338 до Договору оренди землі №338 від 10 березня 2007 року, згідно якої змінено сторону орендодавця в Договорі оренди землі №338 від 10 березня 2007 року у зв`язку із переходом права власності на земельну ділянку площею 4,228 га, що належала ОСОБА_4 на підставі Державного акта ЯА 027765 від 17.12.2004 до її спадкоємця ОСОБА_3 (а.с. 10).

Крім того, 16 вересня 2016 року між ОСОБА_3 (на час виникнення спірних правовідносин був неповнолітнім) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Волинь-Край" укладено Додаткову угоду №338 до Договору оренди землі №338 від 10 березня 2007 року, згідно якої пункт 4.1 Договору оренди землі викладено в наступній редакції: "п.4.1. Орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі готівкою через касу орендаря з письмовим підтвердженням орендодавцем факту одержання готівки в день її одержання. Розмір орендної плати у рік становить 5389,89 грн., що складає 3% від нормативної грошової оцінки Земельної ділянки" (а.с. 11).

09 вересня 2019 року між ОСОБА_3 та Товариством з обмеженою відповідальністю "Волинь-Край" укладено Угоду про дострокове розірвання Договору оренди землі №338 від 10 березня 2007 року (а.с. 12).

Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Вимогами ст. 10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до частини четвертої статті 124 Земельного Кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Підставою для укладення договору оренди може бути цивільно-правовий договір про відчуження права оренди.

Відповідно до статті 13 Закону України "Про оренду землі" (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Договір оренди землі укладається у письмовій формі та за бажанням сторін може бути посвідчений нотаріально (статті 14 Закону України "Про оренду землі" в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до статті 4 Закону України "Про оренду землі" (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), орендодавцями земельних ділянок є громадяни та юридичні особи, у власності яких перебувають земельні ділянки, або уповноважені ними особи.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою (зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності та волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі), п`ятою (правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним) та шостою (правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей) статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Недійсність правочину не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю (частина перша статті 216 ЦК України).

Судом встановлено, що дійсно на час укладання спірних Додаткових угод до Договору оренди землі №338 від 10 березня 2007 року ОСОБА_3 був неповнолітнім, йому виповнилося 15 років.

Згідно ст. 32 ЦК України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин): крім правочинів, передбачених статтею 31 цього Кодексу, фізична особа у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років (неповнолітня особа) має право: 1) самостійно розпоряджатися своїм заробітком, стипендією або іншими доходами; 2) самостійно здійснювати права на результати інтелектуальної, творчої діяльності, що охороняються законом; 3) бути учасником (засновником) юридичних осіб, якщо це не заборонено законом або установчими документами юридичної особи; 4) самостійно укладати договір банківського вкладу (рахунку) та розпоряджатися вкладом, внесеним нею на своє ім`я (грошовими коштами на рахунку) (частина 1); неповнолітня особа вчиняє інші правочини за згодою батьків (усиновлювачів) або піклувальників. На вчинення неповнолітньою особою правочину щодо транспортних засобів або нерухомого майна повинна бути письмова нотаріально посвідчена згода батьків (усиновлювачів) або піклувальника і дозвіл органу опіки та піклування (частина 2); неповнолітня особа може розпоряджатися грошовими коштами, що внесені повністю або частково іншими особами у фінансову установу на її ім`я, за згодою органу опіки та піклування та батьків (усиновлювачів) або піклувальника (частина 3); згода на вчинення неповнолітньою особою правочину має бути одержана від батьків (усиновлювачів) або піклувальника та органу опіки та піклування відповідно до закону (частина 4); за наявності достатніх підстав суд за заявою батьків (усиновлювачів), піклувальника, органу опіки та піклування може обмежити право неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїм заробітком, стипендією чи іншими доходами або позбавити її цього права. Суд скасовує своє рішення про обмеження або позбавлення цього права, якщо відпали обставини, які були підставою для його прийняття. (частина 5); порядок обмеження цивільної дієздатності неповнолітньої особи встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України (частина 6).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 221 ЦК України, правочин, який вчинено малолітньою особою за межами її цивільної дієздатності, може бути згодом схвалений її батьками (усиновлювачами) або одним з них, з ким вона проживає, або опікуном. Правочин вважається схваленим, якщо ці особи, дізнавшись про його вчинення, протягом одного місяця не заявили претензії другій стороні. У разі відсутності схвалення правочину він є нікчемним. На вимогу заінтересованої особи суд може визнати такий правочин дійсним, якщо буде встановлено, що він вчинений на користь малолітньої особи.

Згідно ч.ч. 1,2 ст. 222 ЦК України, правочин, який неповнолітня особа вчинила за межами її цивільної дієздатності без згоди батьків (усиновлювачів), піклувальника, може бути згодом схвалений ними у порядку, встановленому статтею 221 цього Кодексу. Правочин, вчинений неповнолітньою особою за межами її цивільної дієздатності без згоди батьків (усиновлювачів), піклувальників, може бути визнаний судом недійсним за позовом заінтересованої особи.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду від 25 жовтня 2021 року у справі № 587/1697/19 (провадження № 61-5327св21) зазначено: "недійсність договору як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність договору не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим".

У постанові Верховного Суду від 15 березня 2021 року у справі № 208/4556/17 зазначено: "Вчинення батьками малолітньої/неповнолітньої дитини певного правочину за відсутності попереднього дозволу органу опіки та піклування порушує установлену статтею 177 СК України заборону. Проте сам по собі цей факт не є безумовним підтвердженням наявності підстав для визнання правочину недійсним. Правочин може бути визнаний недійсним, якщо його вчинення батьками без попереднього дозволу органу опіки та піклування призвело до порушення права особи, в інтересах якої пред`явлений позов, тобто до звуження обсягу існуючих майнових прав дитини та/або порушення охоронюваних законом інтересів дитини щодо житлового приміщення".

В ході судового розгляду справи, зокрема з показань свідка ОСОБА_6 , встановлено що під час підписання спірних Додаткових угод до Договору оренди землі №338 від 10.03.2016, була присутня піклувальник неповнолітнього ОСОБА_3 - ОСОБА_5 , що не спростовано будь-якими іншими доказами. З дня укладання Додаткових угод, а саме 16.09.2016, піклувальник неповнолітнього ОСОБА_5 до орендаря жодних претензій не висловлювала, а навпаки особсито отримувала орендну плату за виконання вказаних договорів.

Після досягнення свого повноліття в 2019 році та набуття повної цивільної дієздатності орендодавець ОСОБА_3 до підприємства також претензій не мав.

До того ж, суд звертає увагу на те, що ОСОБА_5 , як піклувальник ОСОБА_3 , протягом 2016-2018 років, спільно з позивачем, отримувала орендну плату за користування належною ОСОБА_3 на праві приватної власності земельною ділянкою, що підтверджується зокрема відомістю на виплату грошей №145 від 26.10.2016 року (а.с. 41). Зазначені обставини не спростовані стороною позивача.

Крім того, сам факт укладання Додаткових угод 16.09.2016 до Договору оренди землі №338 від 10.05.2007 не суперечив інтересам неповнолітнього ОСОБА_3 , не звужував його права і свободи та не погіршував майновий стан, чи обмеження існуючого права дитини на той час. Відсутні будь-які підтвердження отримання позивачем орендної плати в меншому розмірі, а ніж отримують інші власники земельних ділянок. які перебувають у оренді відповідача.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18) міститься висновок, що «у статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).

Добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18) зроблено висновок, що "доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки)", базується ще на римській максимі - "non concedit venire contra factum proprium" (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини "venire contra factum proprium" знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.

За наведених обставин, суд дійшов висновку про відсутність достатніх правових підстав для визнання недійними оспорюваних позивачем Додаткових угод до Договору оренди землі внаслідок укладання їх неповнолітньою особою за межами її цивільної дієздатності.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ТзОВ "Волинь Край" про визнання угод не дійсними.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 89, 141-142, 206, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, ст.ст. 32, 215, 221, 222 ЦК України, ЗУ «Про оренду землі», суд

вирішив:

в позові ОСОБА_3 (ідентифікаційний код НОМЕР_2 , адреса проживання: АДРЕСА_1 ) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Волинь Край» (місцезнаходження: вул. Шкільна, 1, с. Квітневе, Дубенського району Рівненської області, ) про визнання угод недійсними - відмовити.

Апеляційна скарга подається до Рівненського апеляційного суду безпосередньо або через Дубенський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання повного судового рішення - 27 грудня 2022 року.

Суддя М.В. Панчук