РІШЕННЯ

іменем України

28 квітня 2022 рокуСправа №451/160/22
Провадження № 2/451/256/22

Радехівський районний суд Львівської області

у складі головуючого-судді Семенишин О.З.

секретаря судового засідання Табен Л.В.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні у м.Радехові в залі суду цивільну справу №451/160/22 за позовом ОСОБА_1 до Радехівської міської ради Львівської області про визнання права власності на спадкове майно,-

в с т а н о в и в:

10 лютого 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Радехівської міської ради Львівської області про визнання права власності на спадкове майно.

В позовній заяві зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії НОМЕР_1 , виданим Пиратинською сільською радою Радехівського району 11 вересня 1999 року, про що 11 вересня 1999 року зроблено запис №7. Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина, яка складається, зокрема, із земельної ділянки площею 2,2719 га, яка виділена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і розташована на території с. Пиратин Пиратинської сільської ради, яка належала йому згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку, серії ІІ-ЛВ №035684, виданого 28.12.1999 року на підставі рішення Радехівської районної ради народних депутатів від 19.10.1999 року і зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №3569.

21.08.1999 року ОСОБА_2 склав заповіт, посвідчений селищним головою Пиратинської сільської Ради народних депутатів та зареєстрований в реєстрі за №56, відповідно до якого все його майно, де б воно не було і з чого б не складалось, все що належало йому на день смерті, заповів своєму синові ОСОБА_1 . ОСОБА_2 по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 проживав і був зареєстрований в АДРЕСА_1 , разом з ним по день смерті проживав ОСОБА_3 - син, ОСОБА_4 - дружина, ОСОБА_5 - невістка, ОСОБА_6 - онука, ОСОБА_3 - онук, ОСОБА_7 - онук, що підтверджується довідкою, виданою Пиратинським старостинським округом Радехівської міської ради Львівської області. Маючи намір оформити свої права на спадкове майно після смерті батька ОСОБА_2 позивач звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Однак нотаріусом йому було відмовлено, оскільки державний акт, виданий після смерті спадкодавця не може бути підставою для видачі свідоцтва про право на спадщину.

Просить суд ухвалити рішення, яким визнати за ОСОБА_1 , право власності на земельну ділянку загальною площею 2,2719 га, яка виділена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і розташована на території с. Пиратин в порядку спадкування, після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.3-5).

10 лютого 2022 року, автоматизованою системою документообігу суду Д-3, судді Семенишин О.З. передані згадані вище матеріали справи, для розгляду (а.с.17).

15 лютого 2022 року суддею Семенишин О.З. постановлено ухвалу про відкриття провадження (а.с.1-2).

Сторони в підготовче засідання не з`явилися.

Позивач подав до суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Судовий збір просить залишити за позивачем (а.с.21,24).

Представник відповідача подав до суду клопотання про розгляд справи без участі представника Радехівської міської ради. Позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує щодо їх задоволення (а.с.20).

Із врахуванням наведеного, на підставі ч.4 ст.223 та ч.2 ст.247 ЦПК України розгляд справи проведено без участі сторін, без застосування фіксування судового засідання технічними засобами та на підставі представлених суду доказів.

У відповідності до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Згідно ч.4 ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому ст.ст.206-207 ЦПК України.

За правилами ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань.

Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до положень ст.ст.13,19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

На підставі ст.ст.12,81,82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, окрім іншого - визнання права.

Суд встановив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , що підтверджується копією Свідоцтва про смерть, серії НОМЕР_1 , виданого 11 вересня 1999 року Пиратинською сільською радою Радехівського району (а.с.9).

З копії заповіту, посвідченого 21 серпня 1999 року сільським головою Пиратинської сільської ради Козирою Ю.Р. та зареєстрований в реєстрі за №56, видно, що ОСОБА_2 все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті і на що за законом матиме право заповів синові - ОСОБА_1 , 1956 року народження, що мешкає в селі Пиратин Радехівського району Львівської області (а.с.10).

Родинні відносини позивача зі спадкодавцем підтверджуються копією свідоцтва про народження ОСОБА_3 , серії НОМЕР_2 , виданого повторно 14 квітня 1989 року (а.с.16).

Відповідно до копії Державного акта на право приватної власності на землю, серії ІІ-ЛВ №035684, виданого 28 грудня 1999 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №3569, констатовано, що ОСОБА_2 є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 2,2719 га, що розташована на території с. Пиратин Пиратинської сільської ради.

Згідно Плану зовнішніх меж земельної ділянки вищевказана земельна ділянка складається із трьох земельних ділянок: площею 1,8784 га, площею 0,1290 та площею 0,2645 га (а.с.11-11 зворот).

З копії довідки №309, виданої 12.08.2019 Пиратинським старостинським округом Радехівської міської ради Львівської області, встановлено, що на день смерті в одному будинку з ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 були зареєстровані: дружина - ОСОБА_4 , син - ОСОБА_1 , невістка - ОСОБА_5 , онука - ОСОБА_6 , внук - ОСОБА_3 , внук - ОСОБА_7 (а.с.13).

Відповідно до копії Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 16 січня 2019 року та зареєстрованого в реєстрі за №19, спадкоємцем зазначеного у заповіті майна ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , є його син ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з житлового гіпсоблочного обкладеного цеглою будинку з господарськими будівлями, який знаходиться в АДРЕСА_1 (а.с.22,23).

Разом з тим, з листа №4/02-14/152/2018 від 11.01.2022 вбачається, що приватний нотаріус Червоноградського районного нотаріального округу Луців І.П. роз`яснила позивачу, що видати свідоцтво про право на спадщину на земельні ділянки після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , немає підстав, так як Державний акт на право приватної власності на землю виданий після смерті спадкодавця, та рекомендувала звернутися до суду (а.с.15).

Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.12,229 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними.

Нормами п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, передбачено, що Цивільний Кодекс застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, правила книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм ст.529-531 УРСР.

Тобто, у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо.

Відповідно до ст.524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Згідно ст. 525 ЦК УРСР, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. У відповідності до ст. 526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини.

Згідно ч. 1 ст. 534 ЦК УРСР, кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.

За змістом ст.548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв і прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він, окрім іншого, фактично вступив в управління або володіння спадковим майном (ч.1 ст.549 ЦК УРСР).

Наведене дає підстави вважати, що ОСОБА_1 прийняв спадщину після смерті батька - ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Оскільки у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право спадщину, у зв`язку з тим, що державний акт на право приватної власності на землю виданий після смерті спадкодавця, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання права власності на за позивачем у порядку спадкування.

У відповідності до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, а до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України).

Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Приймаючи до уваги вищенаведене, позиції з цього приводу, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, суд приходить до висновку, що позовні вимоги сторони щодо визнання права власності на спадкове майно є законними та обґрунтованими і, відповідно такими, що підлягають до задоволення.

У зв`язку з клопотанням позивача, суд не вирішує питання розподілу судових витрат.

Керуючись ст.ст.12,13,81,141,223,247,206, 258-259,263-265 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , право власності на земельну ділянку загальною площею 2,2719 га, яка виділена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і розташована на території с. Пиратин (Радехівська міська рада Львівської області), в порядку спадкування після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий суддяСеменишин О. З.

Рішення суду виготовлене в нарнадчій кімнаті 28 квітня2022 року.