Номер провадження 2-п/756/65/22
УХВАЛА

Іменем України

09 листопада 2022 року м. Київ

Оболонський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Банасько І.М.,

за участю секретаря судового засідання Слуцького О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Оболонського районного суду м. Києва від 01.11.2021 у справі за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

УСТАНОВИВ:

Відповідач ОСОБА_1 22.09.2022 звернулася до суду із заявою про перегляд заочного рішення Оболонського районного суду м. Києва від 01.11.2021 у справі за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обгрунтування заяви зазначає, що 16.09.2022 нею було отримано завірену належним чином копію заочного рішення. Про існування рішення їй стало відомо із матеріалів виконавчого провадження ВП №69435818 від 19.07.2022 в додатку «Дія», після того як було заблоковано її платіжну картку. Рішення у справі №756/10514/21 від 01.11.2021 прийняте за відсутності відповідача у судовому засіданні. Зазначена обставина не дозволила їй реалізувати її процесуальні права, а також порушено принцип змагальності сторін. Рішення прийнято на підставі матеріалів та доказів, наданих лише позивачем , що призвело до неповного з`ясування обставин справи та прийняття рішення, яке не відповідає дійсним обставина справи.

Так, відповідач вказує, що вона дійсно є власником квартири АДРЕСА_1 та зареєстрована в ній, однак, фактично в ній не проживає. Посилається на те, що нею було подано заяву до позивача ще в 2015 році про відключення квартири від опалення та від постачання гарячої води, оскільки вона не є користувачем даних послуг. Однак, зазначену квартиру, в якій проживає брат відповідача ОСОБА_2 , не відключили від централізованого опалення та постачання гарячої води. Також, відповідач звернулась до Оболонського районного суду із позовною заявою про зняття з реєстрації останнього з подальшим його виселенням.

Ухвалою суду від 30.09.2022 постановлено заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення прийняти до провадження.

Відповідач ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду заяви, у судове засідання не з`явилась.

Разом з тим, представник відповідача - ОСОБА_3 подав до суду заяву з проханням проводити розгляд заяви про перегляд заочного рішення без його участі, наполягав на її задоволенні.

Позивач КП виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» явку свого уповноваженого представника у судове засідання не забезпечив, про дату, час і місце розгляду заяви повідомлені належним чином.

При цьому, від представника позивача Смілик Т.М. надійшло клопотання про розгляд справи без її участі, просила суд заяву про перегляд заочного рішення залишити без задоволення.

Окрім того, 08.11.2022 представником позивача Смілик Т.М. було подано через канцелярію суду заперечення на заяву про перегляд заочного рішення. Вказує, що твердження відповідача ОСОБА_1 , викладені у заяві про перегляд заочного рішення, є надуманими та такими, що не відповідають вимогам законодавства та матеріалам справи. Єдиними підставами для скасування заочного рішення є дві обставини, які мають бути в сукупності: поважність причин неявки та істотне значення доказів. Представник позивача зазначає, що всі можливі засоби для повідомлення відповідача у справі були використані судом та ОСОБА_1 була належним чином повідомлена про місце, дату та час розгляду справи, але без поважних причин не з`являлась у судове засідання та не повідомила про причини неявки. Також, нарахування заборгованості за надані послуги позивачем здійснювались відповідно до чинного законодавства України. Представник позивача зауважила, що питання відключення мереж централізованого опалення та постачання гарячої води в багатоповерхових житлових будинках регулюється Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води, затвердженого Наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22.11.2005 №4. При цьому, зазначила, що з належними, що підтверджують законне відключення від загально будинкової системи централізованого опалення та послуги з централізованого гарячого постачання в квартирі АДРЕСА_1 на адресу КП «Київтеплоенерго» відповідач не звертався/не надсилав. Отже, заочне рішення не може бути скасоване на підставі поданої відповідачем заяви та її доводів, які не підтверджені належними, достатніми та допустимими доказами у справі.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 288 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Пунктами 3, 4 ч. 2 ст. 285 ЦПК України визначено, що у заяві про перегляд заочного рішення повинно бути зазначено обставини, що свідчать про поважність причин неявки в судове засідання та (або) неповідомлення їх суду, а також причин неподання відзиву, і докази про це; посилання на докази, якими відповідач обґрунтовує свої заперечення проти вимог позивача.

Заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 01.11.2021 ухвалено позовні вимоги Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити.

Як убачається з рішення суду Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином, що підтверджується наявними у справі документами. Крім того, відповідачем у встановлений законом строк до суду не подано заяви із запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та не подано відзиву на позовну заяву (а.с. 78).

Із матеріалів справи вбачається, що відповідач значиться зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_2 з 09.12.1997 по теперішній час (а.с. 49). Направлена на адресу зареєстрованого місця проживання відповідача судова кореспонденція про судовий розгляд цивільної справи останньою не була отримана та повернута на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 65, 74).

Положення ч. 5 та ч. 6 ст. 128 ЦПК України визначають, що судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Стороні чи її представникові за їхньою згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасниками судового процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про дату, час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку.

Відповідно до ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: день вручення судової повістки під розписку; день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судового повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, в даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження №11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б).

З огляду на зазначене, а також з урахуванням положень ст. 128 ЦПК України та висновків Верховного Суду, суд приходить до висновку, що відповідач належним чином повідомлявся про розгляд даної справи та йому направлялась ухвала суду та позовна заява з документами до неї.

Викладене свідчить про те, що суд виконав покладений на нього обов`язок повідомити учасників про дату, час та місце розгляду справи, а відповідач, будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, не скористався своїм правом взяти участь у судовому засіданні, не подав належних та допустимих доказів на підтвердження поважності причин своєї неявки, причин неподання відзиву на позов тощо.

Так, відповідно до положень ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідач у заяві про перегляд заочного рішення вказує, що не погоджується із ухваленим рішенням та стверджує, що судом не у повній мірі було досліджено обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідачем до заяви про перегляд заочного рішення додано довідку про те, що станом на 06.04.2016 у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровано п`ять осіб: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

При цьому, до заяви про перегляд заочно рішення жодного доказу в розумінні положень ст. 76 ЦПК України не додано.

Більше того, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду щодо наявності підстав для задоволення позову, до заяви про перегляд заочного рішення відповідачем не додано.

Суд враховує, що відповідач ОСОБА_1 є власником Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 02.03.2004 (а.с. 66, 68), а також зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 з 09.12.1997 по теперішній час (а.с. 49), а отже є споживачем послуг, які надає позивач.

Сукупності обставин, визначених ст. 285 ЦПК України, судом встановлено не було, а відповідачем їх наявність не доведена.

За таких обставин суд вважає, що судом було постановлено заочне рішення з дотриманням вимог чинного законодавства.

Крім того, у відповідність до ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Желтяков проти України» від 09 червня 2001 року, зазначено, що право на справедливий розгляд судом, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися в контексті Преамбули Конвенції, яка, серед іншого, проголошує верховенство права як частину спільного спадку Договірних Держав. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, inter alia, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів (рішення суду у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [ВП],№28342/95, п. 61, ECHR1999-VII).

Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного та обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру (рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), № 52854/99, п. 52, ECHR 2003-Х).

Виходячи з наведеної практики ЄСПЛ, скасування рішення суду, що набрало законної сили, за відсутності факту істотності таких обставин, з мотивів неправильного застосування судом норм матеріального та/або процесуального права буде порушенням принципу юридичної визначеності, тобто п. 1 ст. 6 конвенції, а також ст. 1 Першого протоколу до неї, оскільки в позивача після задоволення його вимог були законні сподівання на те, що його інтереси є остаточно захищеними.

Так, Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод наголошує, що термін «строк на оскарження рішення», що є звичайним явищем у національних законодавствах держав учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів та позивачів, які можуть трапитись після прийняття судом рішення (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

За таких обставин, посилання сторони відповідача не є доказами, що мають істотне значення для правильного вирішення справи в розумінні положень ч. 1 ст. 288 ЦПК України, а є підставою для апеляційного перегляду рішення суду, оскільки суд першої інстанції не може скасувати заочне рішення суду для надання іншої правової оцінки тим самим доказам у справі.

Частиною 3 ст. 287 ЦПК України визначено, що у результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд може своєю ухвалою: залишити заяву без задоволення або скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду за правилами загального чи спрощеного позовного провадження.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що у задоволенні заяви про перегляд заочного рішення Оболонського районного суду м. Києва від 01.11.2021 слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 285 - 288 ЦПК України , суд,

ПОСТАНОВИВ:

Заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Оболонського районного суду м. Києва від 01.11.2021 у справі № 756/10514/21 за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - залишити без задоволення.

Ухвала суду оскарженню не підлягає.

Роз`яснити заявнику, що заочне рішення суду може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. Строк на апеляційне оскарження рішення суду починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Повний текст ухвали суду складено та підписано - 09.11.2022.

Суддя І.М. Банасько