ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 541/973/21 Номер провадження 22-ц/814/1993/22Головуючий у 1-й інстанції Городівський О. А. Доповідач ап. інст. Прядкіна О. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Прядкіної О.В.,

суддів: Бутенко С.Б., Обідіної О.І.,

секретаря: Боштенка В.Ю.,

за участі: позивача ОСОБА_1 та його представника адвоката Хворост Д.М.,

розглянувши в м.Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у спілкуванні батька з дитиною, який проживає окремо

за апеляційною скаргою адвоката Книша Сергія Івановича в інтересах ОСОБА_2

на рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 26 січня 2022 року, прийнятого під головуванням судді Городівського О.А. в м.Миргороді, зі складанням повного тексту 04.02.2022 року у справі ,-

в с т а н о в и в :

У травні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до районного суду з даним позовом. Зазначав, що сторони мають сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає з відповідачем.

Вказував, що рішенням органу опіки і піклування в особі Шевченківської районної у місті Полтаві ради від 27.10.2020 року визначено порядок його участі у вихованні та спілкуванні з сином ОСОБА_3 за попередньою домовленістю з матір`ю дитини кожної суботи або неділі місяця з 10.00 до 18.00 год. з правом відвідування місця проживання батька, дитячих розважальних закладів, прогулянок по місту, враховуючи епідеміологічну ситуацію не порушуючи режиму дня дитини, турбуючись про стан її здоров`я.

Проте відповідач всупереч рішенню органу опіки і піклування продовжує систематично чинити перешкоди у спілкуванні позивача з дитиною.

Посилаючись на положення статей 141, 142, 153, 157, 159 СК України, просив суд постановити рішення, яким зобов`язати відповідача не чинити йому перешкоди брати участь у спілкуванні позивача з сином та встановити порядок спілкування, зазначений у рішення органу опіки та піклування.

Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 26 січня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Визначено наступний спосіб спілкування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та участі у вихованні неповнолітнього сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 :

- кожної суботи з 10.00 год по 18.00 год, без присутності ОСОБА_2 , з можливістю спільного відвідування місця проживання батька, закладів громадського харчування, розважальних закладів для дітей та спільного відпочинку враховуючи при цьому стан здоров`я дитини, режим харчування, відпочинку;

- необмеженого спілкування з сином особисто засобами телефонного, поштового, електронного зв`язку.

Зобов`язано ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 не чинити перешкод у спілкуванні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з неповнолітнім сином, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 4 908 грн.

Рішення суду обгрунтовано доведеністю позовних вимог.

Рішення оскаржив адвокат Книш С.І. в інтересах ОСОБА_2 , в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Зазначає, що позивачем не доведено факту наявності ухилення відповідача від виконання рішення органу опіки і піклування, так як вона не чинить перешкод у спілкуванні батька з дитиною.

Апеляційний розгляд справи колегія суддів вважає за можливе провести у відповідності до ч.2 ст.372 ЦПК України у відсутність відповідача, яка належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, проте вдруге в судове засідання не з`явилась.

Перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, колегія суддів приходить до висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги з таких підстав:

Судом першої інстанції вірно встановлено та вбачається з матеріалів справи, що

позивач та відповідач з 08.10.2011 року по 13 січня 2021 року перебували в шлюбі, від якого мають сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням органу опіки та піклування Шевченківської районної у місті Полтаві ради від 27.10.2020 року визначено порядок участі позивача з сином ОСОБА_4 , а саме : за попередньою домовленістю з матір`ю дитини кожної суботи або неділі місяця з 10.00 год по 18.00 год, з можливістю спільного відвідування місця проживання батька, дитячих розважальних закладів, прогулянок по місту, враховуючи епідеміологічну ситуацію в зв`язку з респіраторною хворобою COVID-19, не порушуючи режиму дня дитини, турбуючись про стан її здоров`я (а.с.10).

З 2020 року сторони проживають окремо, місце проживання малолітнього сина рішенням органу опіки та піклування Шевченківської районної у місті Полтаві ради від 08.06.2021 року визначено з матір`ю (а.с.106).

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 вказував на перешкоди, які чинить йому відповідач у спілкуванні та вихованні дитини.

Районний суд, задовольняючи позовні вимоги, своє рішення мотивував необхідністю у спілкуванні батька з сином, врахувавши вік, потреби та інтереси дитини та чітко визначив дні спілкування батька з сином з метою уникнення маніпуляції та створення перешкод для виконання рішення.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком.

Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року, визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Частиною першою статті 3 Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно статті 9 Конвенції держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

У статті 7 Конвенції передбачено, що кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування.

Відповідно до ст.15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Згідно із ст.141 Сімейного Кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст.153 цього ж Кодексу мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Статтею 157 СК України встановлено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до ст.159 СК України, якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та її вихованні, зокрема він ухиляється від виконання рішення органу опіки і піклування, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування з урахуванням віку, стану здоров`я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що батько, який проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини.

Частиною першою ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, встановивши, що між сторонами склались відносини, які позбавляють позивача можливості регулярно спілкуватися з дитиною, відповідачка чинить перешкоди у спілкуванні батька з сином, який проживає з матір`ю, дійшов обґрунтованого висновку про доцільність спілкування батька з сином.

При цьому встановлюючи порядок побачень батька з сином, врахувавши інтереси дитини, які мають пріоритет над інтересами батьків, а також закріплений у положеннях міжнародних норм та норм чинного законодавства України принцип рівності батьків у реалізації права на вільне спілкування з дитиною та участь у її вихованні, активне бажання батька брати участь у вихованні та спілкуванні зі своїм сином, взявши до уваги рішення органу опіки та піклування, дійшов правильного висновку про можливість визначення порядку (запропонованого органом опіки та піклування) періодичних тимчасових побачень батька з дитиною, оскільки право батька на спілкування з дитиною є його незаперечним правом, а спілкування малолітньої дитини з батьком відповідає її інтересам.

Вбачається, що рішення органу опіки та піклування Шевченківської районної у місті Полтаві ради від 27.10.2020 року чітко не визначало день зустрічей позивача з сином, передбачаючи суботу або неділю місяця, що викликало певне непорозуміння сторін.

Між тим, рішенням суду першої інстанції визначено спосіб спілкування ОСОБА_1 з сином кожної суботи.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 не містять жодних заперечень з приводу визначення саме такого способу участі батька у зустрічах з сином.

Твердження апеляційної скарги про недоведеність з боку відповідача перешкод у спілкуванні батька з сином спростовуються матеріалами справи.

Так, позивачем надані відповіді органів поліції за його зверненнями про перешкоди з боку ОСОБА_2 у побаченнях із сином 23 січня 2021 року (субота),11 квітня 2021 року (неділя), 24 жовтня 2020 року (неділя), в яких роз`яснено право на звернення до суду в порядку цивільного судочинства (а.с.11-13).

Позивач відповідне звернення з цих же питань надсилав у квітні 2021 року до Шевченківської районної у місті Полтаві ради (а.с.26).

Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Оцінивши наведене та надані позивачем докази, які не спростовані відповідачем, районний суд прийшов до обгрунтованого висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Інші посилання апеляційної скарги висновків районного суду не спростовують.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на наявних у справі доказах, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Книша Сергія Івановича в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 26 січня 2022 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 14.12.2022 року.

Головуючий суддя О.В. Прядкіна

Судді: С.Б. Бутенко

О.І. Обідіна