ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2022 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Кішкіної І.В.,

суддів Агєєва О.В., Корчистої О.І.,

за участю секретаря судового засідання Шумило І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №243/10513/17 за заявою ОСОБА_1 про заміну стягувача у виконавчих листах у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Публічного акціонерного товариства «Київський страховий дім», треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , про відшкодування моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 01 грудня 2021 року (суддя Мірошниченко Л.Є.),

в с т а н о в и в:

В листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області іззаявою про заміну стягувача у виконавчих листах до відкриття виконавчого провадження, обґрунтовуючи вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 його мати ОСОБА_2 померла, правонаступником після її смерті є він, її син. 21 серпня 2020 року він надав до Слов`янського відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Донецькій області виконавчі листи щодо виконання рішення суду від 24 липня 2018 року та заяву про відкриття виконавчого провадження. В той же час на його адресу надійшло повідомлення зі Слов`янського ВДВС про повернення виконавчих листів без прийняття до виконання. Він як правонаступник після смерті матері, має право звернутись до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження. У зв`язку з чим просив суд замінити у виконавчому листі №2/243/359/2018 (243/10513/17) від 24 липня 2018 року, виданому Слов`янським міськрайонним судом Донецької області про примусове стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 моральної шкоди у розмірі 70000,00 грн, а також у виконавчому листі №2/243/359/2018 (243/10513/17) від 24 липня 2018 року, виданому Слов`янським міськрайонним судом Донецької області про примусове стягнення з ПАТ «Київський страховий дім» на користь ОСОБА_2 моральної шкоди у розмірі 8286,00 грн, а також судових витрат на надання правничої допомоги у розмірі 92,00 грн, замінити стягувача, а саме ОСОБА_2 на ОСОБА_1 .

Ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 01 грудня 2021 року заяву ОСОБА_1 про заміну стягувача у виконавчих листах задоволено.

Замінено стягувача, а саме ОСОБА_2 на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у виконавчому листі №2/243/359/2018 (243/10513/17) від 24 липня 2018 року, виданому Слов`янським міськрайонним судом Донецької області про примусове стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 моральної шкоди в розмірі 70000,00 грн, а також у виконавчому листі №2/243/359/2018 (243/10513/17) від 24 липня 2018 року, виданому Слов`янським міськрайонним судом Донецької області про примусове стягнення з ПАТ «Київський страховий дім» на користь ОСОБА_2 моральної шкоди в розмірі 8286,00 грн, а також судових витрат на надання правничої допомоги в розмірі 92,00 грн.

Із вказаною ухвалою не погодився ОСОБА_3 та оскаржив її в апеляційному порядку, в апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 .

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що примусове виконання рішення не було розпочато при житті ОСОБА_2 , оскільки вона за своє життя виконавчі листи не отримувала і не була визнана стягувачем у виконавчому провадженні, то підстави для заміни стягувача відсутні. Крім того, посилається на те, що заявником ОСОБА_2 не надано доказів наявності матеріального правонаступництва, тобто доказів переходу права вимоги.

ОСОБА_1 у відзиві на апеляційну скаргу просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду залишити без змін, оскільки судом прийнято судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Іншими учасниками справи відзив на апеляційну скаргу не надано.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заявник ОСОБА_1 , заінтересовані особи ОСОБА_3 , ПАТ «Київський страховий дім», ОСОБА_4 , ОСОБА_5 в судове засідання апеляційного суду не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлені шляхом розміщення інформації на офіційному вебпорталі судової влади з посиланням на вебадресу ухвали суду в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Згідно із частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із частинами 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та як вбачається з матеріалів справи, що рішенням Слов`янського міськрайонного суду від 24 липня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ПАТ «Київський страховий дім», треті особи на стороні позивача, які не заявляють самостійні позовні вимоги: ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , про відшкодування моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у сумі 168399,00 грн та судові витрати за надання правової допомоги у сумі 1871,00 грн. Стягнуто з ПАТ «Київський страховий дім» на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у сумі 8268,00 грн та судові витрати за надання правової допомоги у сумі 92,00 грн. В інший частині позовних вимог відмовлено (а.с. 175-178, том 1).

Постановою Донецького апеляційного суду від 22 листопада 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено. Рішення Слов`янського міськрайонного суду від 24 липня 2018 року змінено в частині відшкодування моральної шкоди. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 70000,00 грн (а.с. 244-250, том 1).

Постановою Верховного суду від 27 січня 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, постанову Донецького апеляційного суду від 22 листопада 2018 року залишено без змін (а.с. 42-45, том 2).

Відповідно до повідомлення старшого державного виконавця Філонік А.В про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання №70016 від 21 серпня 2020 року, виконавчого документу №2/243/359/2018 (243/10513/17), про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 моральної шкоди у розмірі 70000,00 грн та про стягнення з ПАТ «Київський страховий дім» на користь ОСОБА_2 моральної шкоди в сумі 8268,00 грн та витрат на правову допомогу в сумі 92,00 грн, повернуто без прийняття до виконання (а.с. 54, том 2).

Згідно зі свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 від 05 серпня 2015 року, ОСОБА_1 є сином ОСОБА_2 (а.с. 52, том 2).

Відповідно до свідоцтва про смерть серія НОМЕР_2 від 03 жовтня 2019 року, ОСОБА_2 померла у м. Миколаївка Слов`янського району Донецької області (а.с. 53, том 2).

ОСОБА_1 надано Витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі №582223412 від 07 листопада 2019 року та Витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі №60724945 від 26 червня 2020 року, а також Свідоцтво про право на спадщину за законом від 26 червня 2019 року, що посвідчене приватним нотаріусом Слов`янського міського нотаріального округу Донецької області Таранушенко В.М., зареєстровано в реєстрі за №2089 (а.с. 59, том 2).

Відповідно до довідки приватного нотаріуса Слов`янського міського нотаріального округу Донецької області Таранушенко В.М. за вих. №214/02-14 від 07 квітня 2020 року, нотаріусом 07 листопада 2019 року заведено спадкову справу №331/2019 до майна ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , за заявою її сина ОСОБА_1 . Згідно із матеріалами спадкової справи ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_2 (а.с. 60, том 2).

Задовольняючи заяву про заміну стягувача, суд першої інстанції виходив з того, що заміна сторони виконавчого провадження її правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу, а самим заявником доведено, що він є правонаступником після смерті ОСОБА_2 .

Такий висновок суду першої інстанції є правильним та таким, що ґрунтується на вимогах чинного законодавства.

Статтею 55 ЦПК України передбачено, що у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив.

За частиною 5 статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Згідно із частинами 1, 2 статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Частиною 1 та пунктом 3 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що цивільна права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільна прав та обов`язків, зокрема є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок правонаступництва (пункт 2 частини 1 статті 512 ЦК України).

Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

За статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно із частиною 3 статті 1230 ЦК України до спадкоємця переходить право на відшкодування моральної шкоди, яке було присуджено судом спадкодавцеві за його життя.

Відповідно до частини 3 статті 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Отже, підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи праві обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах.

Крім того, норма статті 442 ЦПК України має імперативний характер, оскільки в ній прямо визначено правило поведінки, а саме: замінити сторону виконавчого провадження, а не замінювати сторону виконавчого провадження лише у відкритому виконавчому провадженні чи за інших обставин.

Таким чином, заміна сторони виконавчого провадження її правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу. Без заміни сторони виконавчого провадження правонаступник позбавлений процесуальної можливості ставити питання про відкриття виконавчого провадження та вчиняти інші дії згідно із Законом України «Про виконавче провадження».

Заміна сторони виконавчого провадження правонаступником, тобто здійснення процесуального правонаступництва після набрання судовим рішенням законної сили, полягає в поширенні на правонаступників законної сили судового рішення. При цьому на правонаступників законна сила судового рішення поширюється усіма своїми правовими наслідками незмінністю, неспростовністю, виключністю, преюдиційністю, виконуваністю.

За таких обставин, звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу стягувача відповідає змісту статей 512, 514 ЦК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження».

Крім того, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями6,13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України і судове рішення є обов`язковим до виконання.

У пункті 9 статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Частиною першою статті 18 ЦПК визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Вибуття первісного кредитора і заміна його новим не скасовує обов`язковості виконання рішення суду, при цьому реалізувати право на примусове стягнення присуджених судом сум можливо лише шляхом заміни сторони стягувача у виконавчому провадженні, оскільки новий кредитор, без вирішення питання про заміну сторони у зобов`язанні, не має права звернутись до органу державної виконавчої служби із заявою про примусове виконання рішення суду.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі №643/4902/14-ц (провадження №61-26197св18), від 31 жовтня 2018 року у справі №201/8548/16-ц (провадження №61-16059св18), від 15 серпня 2018 року у справі №190/2119/14-ц (провадження №61-20171св18) та від 15 травня 2019 року у справі №370/2464/17 (провадження 61-39193св18).

Однакове застосування закону забезпечує загальнообов`язковість закону, рівність перед законом та правову визначеність у державі, яка керується верховенством права. Єдина практика застосування законів поліпшує громадське сприйняття справедливості та правосуддя, а також довіру до відправлення правосуддя.

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи вищезазначене, доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції застосував норми права, які не підлягали застосуванню, є безпідставними.

Апеляційний суд не приймає до уваги посилання скаржника на порушення судом принципу диспозитивності, обумовленим виходом за межі вимог та розгляд не тих вимог, які були заявлені заявником.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про заміну стягувача у виконавчих листах до відкриття виконавчого провадження. Зі змісту оскаржуваної ухвали, зокрема й резолютивної її частини, випливає, що суд першої інстанції розглянув таку заяву в межах заявлених вимог і доводів.

Тому, безпідставними є доводи скарги про порушення ОСОБА_1 строку на звернення суду із заявою про заміну стягувача. На думку скаржника, звернення ОСОБА_1 до суду є фактично оскарженням дій державного виконавця, що відповідно до статті 449 ЦПК України та частини 5 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» можливо лише у 10-денний термін, рахуючи з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Разом з тим, вищезазначені доводи скаржника є результатом неправильного суб`єктивного тлумачення окремих норм законодавства, адже чинним законодавством не передбачено строки звернення до суду із заявою про заміну стягувача. До того ж, в даному випадку заявник не оскаржує дії виконавця, а просить суд замінити ним стягувача у виконавчих листах.

Не впливають на правильність висновків суду першої інстанції й посилання ОСОБА_3 на відсутність в свідоцтві про право на спадщину сум, стягнутих на користь ОСОБА_2 у відшкодування моральної шкоди, оскільки ОСОБА_1 підтверджено належними та допустимими доказами, що він є єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_2 . В свою чергу, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. До цих прав належить й право на відшкодування моральної шкоди, яке було присуджено судом спадкодавцеві за його життя. В даному випадку відсутність у свідоцтві про право на спадщину за законом сум на відшкодування моральної шкоди не є підставою для позбавлення спадкоємця права на спадщину.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Згідно із статтею 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на наведене, ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 01 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 14 грудня 2022 року.

Судді І.В. Кішкіна

О.В. Агєєв

О.І. Корчиста