Справа № 297/2098/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2022 року м. Берегове

Берегівський районний суд Закарпатської області в особі:

головуючого ІЛЬТЬО І. І.,

за участю секретаря Гарані О. А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Берегово цивільну справу за позовом Берегівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Закарпатській області до Великобийганської сільської ради, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог на предмет спору Закарпатська державна сільськогосподарська дослідна станція Національної академії аграрних наук України про визнання недійсним рішення та витребування земельної ділянки з незаконного володіння,

встановив:

Берегівська окружна прокуратура звернулася до суду в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Закарпатській області до Великобийганської сільської ради про визнання недійсним рішення Астейської сільської ради №211 від 04.08.2015, яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,2042 га за кадастровим номером :10:001:0110 у власність ОСОБА_1 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована в АДРЕСА_1 .

Прокурор свої вимоги мотивує тим, що вказане рішення Астейською сільською радою було прийнято в порушення ст. 84, 149, 150 Земельного кодексу України, статті 5 Закону України «Про особливості правового режиму діяльності Національної академії наук України, національних галузевих академій наук та статусу їх майнового комплексу», оскільки оспорювана земельна ділянка сільськогосподарського призначення не будучи вилучена з постійного користування Закарпатської державної сільськогосподарської дослідної станції НААН України, передана у приватну власність фізичній особі ОСОБА_1 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що підтверджено висновком земельно-технічної експертизи № 15/221 від 27.11.2020.

22.10.2021 року Великобийганська сільська рада подала відзив на позов і вважає його необгрунтованим та просить відмовити в його задоволенні, оскільки позовну заяву подано в інтересах неналажного позивача, без підстав для преставництва інтересів держави в суді, а також, що при розробленні вказаного проекту землеустрою було погоджено межі насленого пункту, в тому числі і із Закарпатським інститутом агропромислового виробництва шляхом підписання акт погодження меж, а висновок земельно-технічної експертизи не є належним доказом та прокуратурою пропущено строк позовної давності звернення до суду.

02.11.2021 року представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Попович Ш.О. також подав відзив на позов і вважав його безпідставним та просив відмовити в його задоволенні, оскільки в позовній заяви не наведені підстави для представництва прокуратурою інтересів держави в суді, що прокуратурою не надано докази, що спірна земельна ділянка на момент передачі у власність перебувала у постійному користуванні Закарпатської державної сільськогосподарської дослідної станції НААН України, а висновок земельно-технічної експертизи не є належним доказом та прокуратурою пропущено строк позовної давності звернення до суду

Прокурор в судове засідання не зявився, однак подав заяву згідно якої просив розглянути справу без його участі, позов підтримав з мотивів наведених в позовній заяві та просив позов задоволити.

Представник позивача Головного управління Держгеокадастру в Закарпатській області в судове засідання не зявився, однак подав заяву, згідно якої просив розглянути спрау без їх участі.

Представник відповідача Великобийганської сільської ради в судове засідання не зявився, згідно поданої заяви просив розглянути справу без участі їх представника за наявними в матеріалах справи документами.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3 в судове засідання не зявилися, однак останній подав заяву, згідно якої просив розглянути справу без їх участі та відмовитив в задовоенні позову.

Відповідачі ОСОБА_1 та представник третьої особи у судове засідання не з`явилися, про причини своєї неявки не повідомили, хоча були нележним чином повідомлені про час та місце розгляду справи.

Експерт ОСОБА_4 та спеціалісти ТОВ «ЕКСПЕРТ», які викликалися в судове засідання не зв`явились, оскільки за адресою, яку вказав представник відповідача вони не проживають.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, враховуючи всі обставини, що мають істотне значення по справі, суд вважає, що позов слід задовольнити, виходячи із наступного.

Судом встановлено, що 04.08.2015 рішенням Астейської сільської ради №211 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею площею 0,2042 га за кадастровим номером :10:001:0110 у власність ОСОБА_1 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована в АДРЕСА_1 .

В подальшому, ОСОБА_1 , згідно договору купівлі-продажу №185 від 05.02.2016 продав земельну ділянку ОСОБА_2 , який було посвідчено приватним нотаріусом Берегівського районного нотаріального округу Мирончук Оксаною Василівною.

Згідно довідки ТОВ «Ріалті О» ринкова вартість 1 квадратного метра земельної ділянки для житлового та громадської забудови на території с. Астей Берегівського району складає 358,45 грн., таким чином вартість вказаної земельної ділянки складає 731954,90 грн.

На підставі Державного акту на право постійного користування землею І-ЗК № 000413 у користуванні Закарпатського інституту агропромислового виробництва, який в подальшому реорганізований в Закарпатську державну сільськогосподарську дослідну станцію Національної академії аграрних наук України, на території Берегівського району перебуває земельна ділянка площею 3166,8 га.

Згідно ч. 3 п. 33 статуту Закарпатської державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України, землі дослідних полів відносяться до особливо цінних земель і їх вилучення для суспільних потреб не допускається за виключенням випадків, визначених законом. Вилучення земельних ділянок здійснюється лише за погодженням Президії Академії відповідно до Земельного кодексу України та Порядку володіння та користування земельними ділянками Науковими установами та організаціями НААН України.

У відповідності до п. в ч. 1 ст. 150 ЗК України землі, надані в постійне користування НВАО "Масандра" та підприємствам, що входять до його складу; землі дослідних полів науково-дослідних установ і навчальних закладів відносяться до особливо цінних земель.

Пунктом 2 ст. 150 ЗК України встановлено, що припинення права постійного користування земельними ділянками особливо цінних земель, визначених у пунктах "в" і "г" частини першої цієї статті, з підстави добровільної відмови від користування ними або шляхом їх вилучення здійснюється за погодженням з Верховною Радою України.

Також п. 3 ст. 84 Земельного кодексу України встановлено, що до земель державної власності, які не можуть передаватися у приватну власність, належать земельні ділянки, які використовуються для забезпечення діяльності Верховної Ради України, Президента України, Кабінету Міністрів України, інших органів державної влади, Національної академії наук України, державних галузевих академій наук.

За змістом статті 5 Закону України «Про особливості правового режиму діяльності Національної академії наук України, національних галузевих академій наук та статусу їх майнового комплексу» вилучення земельних ділянок Національної академії наук України та національних галузевих академій наук може здійснюватися лише за згодою Президії Національної академії наук України та президій національних галузевих академій наук відповідно до Земельного кодексу України. Відчуження нерухомого майна Національної академії наук України та національних галузевих академій наук і організацій, що віднесені до їх відання, здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Однак, у порушення вимог ст. ст. 84, 149, 150 Земельного Кодексу України та статті 5 Закону України «Про особливості правового режиму діяльності Національної академії наук України, національних галузевих академій наук та статусу їх майнового комплексу», земельна ділянка сільськогосподарського призначення не будучи вилучена з постійного користування, передана у приватну власність фізичній особі ОСОБА_1 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Вказане порушення вимог законодавства підтверджено висновком земельно-технічної експертизи № 15/221 від 27.11.2020.

Відповідно до ст. 19 ЗК України, землі України за основним цільовим призначенням поділяються на відповідні категорії, у тому числі землі житлової та громадської забудови та сільськогосподарського призначення.

Однак, у порушення вимог ч. 5 ст. 20 Земельного кодексу України, у приватну власність ОСОБА_1 із земель сільськогосподарського призначення передано земельну ділянку з цільовим призначенням землі житлової та громадської забудови без розроблення проекту землеустрою зміни цільового призначення земель.

30.11.2020 утворено Великобийганську об`єднану територіальну громаду, до складу якої увійшла Астейська сільська рада. Згідно ч. 3 ст. 8 Закону України «Про добровільне об`єднання територіальних громад» Великобийганська сільська рада є правонаступником всього майна, прав та обов`язків територіальних громад, що об`єдналися. Таким чином позов подається до Великобийганської сільської ради.

Посилання Великобийганською сільською радою на те, що прокуратура не мала права звертатись із позовом до суду в інтересах Головного управління Держгеокадастру в Закарпатській області та ним не доведено підстави представи представництва інтересів держави в суді спростовується тим, що до компетенції органів Держгерокадстру відноситься розпорядження земельними ділянками сільськогосподарського призначення державної власності, в межах визначених Земельним кодексом України, визначених частиною восьмою цієї статті, отже позов прокурором про захист права власності заяявлений в інтересах держави в особі компетентного органу.

Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.06.2021 у справі № 925/929/19.

Згідно ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" та п. 81 Правового висновку Великої палати Верховного Суду у справі 912/2385/18 наголошено на те, що прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові.

Так, окружною прокуратурою повідомлено Головне управління Держгеокадастру в Закарпатській області про порушення вимог земельного законодавства України при передачі у власність вказаної земельної ділянки і листом головне управління Держгеокадастру в Закарпатській області від 08.07.2021 повідомили, що не вжили заходів щодо звернення до суду з позовною заявою про повернення земельних ділянок державі у звязку з тим, що в них відсутні кошти на сплату судового збору, про що було зазначено в позовній заяві.

Оскільки у відповіді головного управління не було зазначено, що вони вживають заходів щодо отримання коштів на сплату судового збору і що ними буде подано позов до суду, а також враховуючи те, що оспрюване рішення прийнято в 2015 році, щоб не закінчились строки давності звернення до суду та щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, ситуація потребувала негайного звернення прокуратури до суду з вказаним позовом.

Надаючи і більше часу головному управлінню на реагування вони не могли б вжити відповідних заходів, які б реально могли усунути порушення інтересів держави у зв`язку з відсутністю в них коштів для сплати судового збору.

Крім того, 01.04.2021 прокуратура повідомила про вказані порушення Закарпатську державну сільськогосподарську дослідну станцію НААН, однак листом від 22.04.2021 вони повідомили, що у зв`язку з відсутністю коштів вони не взмозі подати позовну заяву.

Не заслуговують на увагу доводи відповідача Великобийганської сільської ради, що Астейською сільською радою прийнято рішення згідно норм законодавства України, оскільки при розробленні вказаного проекту землеустрою було погоджено межі населеного пункту, а саме підписано суміжними землекористувачами, в тому числі і Закарпатським інститутом агропромислового виробництва акт погодження меж, а на підставі вказаних меж, розроблено генеральний план населеного пункту с. Астей і отримано інформацію з Держкомзему, що вказана земельна ділянка не відноситься до земель, які використовує інститут.

Відповідно ч.2 ст. 150 ЗК України ( в редакції діючої станом на прийняття оспорюваного рішення), земельні ділянки особливо цінних земель, що перебувають у державній або комунальній власності, можуть вилучатися (викуплятися) для будівництва об`єктів загальнодержавного значення, доріг, ліній електропередачі та зв`язку, трубопроводів, осушувальних і зрошувальних каналів, геодезичних пунктів, житла, об`єктів соціально-культурного призначення, нафтових і газових свердловин та виробничих споруд, пов`язаних з їх експлуатацією, за постановою Кабінету Міністрів України або за рішенням відповідної місцевої ради, якщо питання про вилучення (викуп) земельної ділянки погоджується Верховною Радою України.

Також, статтею 5 Закону України «Про особливості правового режиму діяльності Національної академії наук України, національних галузевих академій наук та статусу їх майнового комплексу» встановлено, що вилучення земельних ділянок Національної академії наук України та національних галузевих академій наук може здійснюватися лише за згодою Президії Національної академії наук України та президій національних галузевих академій наук відповідно до Земельного кодексу України. Однак, компетентним органом рішення на їх вилучення не приймалось.

Таким чином, Астейською сільською радою не враховано положень частини третьої статті 142, статей 149, 150 ЗК України, якими встановлено порядок припинення права постійного користування земельною ділянкою, оскільки компетентним органом не приймалось рішення (з урахуванням юридичного статусу землекористувача, положень його правовстановлюючих документів, а також категорії земель) про припинення права користування спірною земельною ділянкою. Компетентним органом не приймалось рішення.

Аналогічні правові позиції містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2021 у справі № 369/592/18 та у постанові Верховного суду від 26.02.2020 по справі №297/2516/16-ц.

Не заслуговує на увагу твердження відповідача, що у прокуратури відсутні докази, що спірна земельна ділянка на момент передачі у власність перебувала у постійному користуванні Закарпатської державної сільськогосподарської дослідної станції НААН Україн, оскільки ухвалою Берегівського районного суду від 01.02.2021 справа №297/85/21 за результатами розгляду кримінального провадження №0000306 по обвинуваченню ОСОБА_5 за ч.2 ст. ст.367 КК України, вказане кримінальне провадження закрито, у зв`язку з закінченням строків давності та звільнено ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності на підставі п.1 ч.2 ст. 284 КПК України.

При цьому, судом констатовано, що в ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_5 перебуваючи на посаді начальника Держземагенства у Берегівському районі Закарпатської області, всупереч вимог ст. ст. 92, 118, 142, 186-1 ЗК України (в редакції від 06.06.2015), Законів України «Про особливості правового режиму діяльності Національної академії наук України, галузевих академій наук та статусу їх майнового комплексу», «;Про землеустрій», Положення про Державний фонд документації із землеустрою, Положення про Управління (Відділ) Держземагенства у районі,, не перевіривши у визначеному законом порядку та не порівнявши наявні матеріали проектів відведення земельних ділянок у приватну власність громадян із наявним в Управлінні фондом документації із землеустрою, а також Державним Актом на право постійного користування землею І-ЗК № 000413 від 29.03.1996, виданого Закарпатському інституту агропромислового виробництва с. В. Бакта, (останнім правонаступником якого є Закарпатська державна сільськогосподарська дослідна станція Національної академії аграрних наук України) для ведення сільськогосподарського виробництва, у тому числі в межах населеного пункту села Астей, Берегівського району, Закарпатської області (ділянка № НОМЕР_1 контур НОМЕР_2 (урочище « ІНФОРМАЦІЯ_1 »), протягом червня-серпня 2015 року, безпідставно скріпила своїми підписами та відтисками печатки Управління:

- висновки Управління Держземагенства у Берегівському районі за результатами розгляду проектів відведення земельних ділянок у власність громадян ОСОБА_6 за №19-702-0,4-3347/2-15, ОСОБА_7 за№ 19-702-0,4-3345/2-15, ОСОБА_8 за № 19-702-0,4-3344/2-15, ОСОБА_9 за № 19-702-0,4-3362/2-15, ОСОБА_10 за № 19-702-0,4-3411/2-15, ОСОБА_11 за № 19-702-0,4-3414/2-15, ОСОБА_1 за № 19-702-0,4-3699/2-15, ОСОБА_12 за № 19-702-0,4-3701/2-15, ОСОБА_13 за № 19-702-0,4-3700/2-15, ОСОБА_14 за № 19-702-0,4-3809/2-15, ОСОБА_15 за № 19-702-0,4-3357/2-15, ОСОБА_16 № 19-702-0,4-3355/2-15 та ОСОБА_17 № 19-702-0,4-3412/2-15 про віднесення земельних ділянок до земель житлової та громадської забудови, а також, про те, що цільове призначення земельної ділянки не змінюється;

-кадастрові плани земельних ділянок у проектах землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в с. Астей, Берегівського району, Закарпатської області громадянам ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_1 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , на яких графічно, в системах координат зображено місце розташування земельних ділянок, у які внесено відомості про віднесення земельної ділянки до земель відведених для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд;

- експлікацію земельних угідь у проектах землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в с. Астей, Берегівського району, Закарпатської області громадянам ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_1 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , на яких графічно, в системах координат, зображено місце розташування земельних ділянок, у які внесено відомості про віднесення земельної ділянки до земель відведених для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

Як наслідок, упродовж липня - вересня 2015 року Астейською сільською радою Берегівського району Закарпатської області, з урахуванням позитивних висновків територіального органу центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин, а саме Управління Держземагентства у Берегівському районі Закарпатської області, які скріплені підписами ОСОБА_5 та відтисками печатки Управління, та які є невід`ємною частиною проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадянам, вказані проекти відведення земельних ділянок з кадастровими номерами :10:001:0060, :10:001:0110, :10:001:0111, :10:001:0077, :10:001:0057, :10:001:0156, :10:001:0112, :10:001:0113, :10:001:0055, :10:001:0061, :10:001:0163, :10:001:00597 затверджено та передано земельні ділянки у приватну власність вказаних громадян.

В судовому засіданні було заявлено клопотання про звільнення її від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності.

Отже, закриття кримінального провадження це закінчення досудового розслідування, яке відбувається в силу обставин, що виключають кримінальне провадження або наявності підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Закриття даного кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності та звільнення ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності на підставі п.1 ч.2 ст. 284 КПК України відноситься до нереабілітуючих підстав тобто таких, які не знімають підозру, але звільняють від кримінальної відповідальності.

В п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 23.12.2005 Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності зазначено, що …звільнення від кримінальної відповідальності це відмова держави від застосування щодо особи, котра вчинила злочин, установлених законом обмежень певних прав і свобод шляхом закриття кримінальної справи, яке здійснює суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України… Закриття кримінальної справи зі звільненням від кримінальної відповідальності можливе лише в разі вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого КК.

Таким чином, ухвалою Берегівського районного суду від 01.02.2021 закрито кримінальне провадження з нереабілітуючих ознак, що, відповідно не перешкоджає вирішенню питання цивільно-правової відповідальності шляхом усунення наслідків злочину та поновлення порушених прав та охоронюваних державних і громадських інтересів.

Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою (ч. 6 ст. 82 ЦПК України).

Посилання відповідачів на те, що висновок земельно-технічної експертизи № 15/221 від 27.11.2020 не є належним та допустимим доказом, є необґрунтованими, оскільки вказана експертиза була призначена 30.10.2020 в ході розслідування кримінального провадження №0000306 старшим слідчим в ОВС СУ ГУНП в Закарпатській області Сингаєвською М.І. і експерт Матьовка Є.І. має свідоцтво експерта за №16573 на проведення земельно-технічної експертизи і зареєстрований на сайті Міністерства юстицію України в реєстрі атестованих судових експертів та був попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок експерта. Крім того, працівники ТОВ «Експерт», згідно ліцензії №189130 мають право проводити топографо-геодезичні роботи.

Суд вважає, що витяги з протоколів Національної академії аграрних наук України про вилучення земель за №9 від 30.06.2005, №16 від 29.11.2001, №12 від 15.08.2002 є неналежними доказами, оскільки в них не зазначено, що надається дозвіл на вилучення оспорюваних земель.

Крім того, витяг з протоколу Національної академії аграрних наук України про вилучення земель за №13 від 22.09.2005 також є неналежним доказом, оскільки в ньому дається згода на вилучення землі на території Астейської сільської ради в урочищі «За селом», а в позові іде мова про землі в урочищі «Культурне пасовище», що підтверджено висновком земельно-технічної експертизи №15/221 від 27.11.2020.

При цьому суд констатує, що у відповідності до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Однак, відповідачем зазначені обставини належними та допустимими доказами не спростовано.

Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України за загальним правилом перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом цієї норми, для визначення початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а й об`єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав.

При цьому, норма частини першої статті 261 ЦК України містить презумпцію обізнаності особи про стан своїх суб`єктивних прав, отже, обов`язок доведення терміну, з якого особі стало (могло стати) відомо про порушення права, покладається на позивача.

Берегівській окружній прокуратурі стало відомо про наявність вказаних порушень лише 27.11.2020, а саме після складення висновку експерта №15/221, яка була призначена під час досудового розслідування кримінального провадження №0000306 від 23.08.2017 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 367 КК України, згідно якого встановлено, що вказана земельна ділянка частково накладається на земельну ділянку площею 1,0283 га, яка відповідно до державного акту на право постійного користування серії І-ЗК №000413 від 29.03.1996 перебувала у користуванні Закарпатського інституту агропромислового виробництва Берегівського району, тому початок перебігу позовної давності слід обраховувати від дня коли стало відомо останній, а саме з 27.11.2020.

Враховуючи те, що Берегівська окружна прокуратура та Головне управління Держгеокадастру в Закарпатській області не були сторонами оспорюваного рішення, про вище вказані порушення не могли знати та про обставини, які стали підставою звернення до суду, прокуратура дізналася лише після отримання висновку експерта 27.11.2020, а головне управління після повідомлення прокуратурою 06.07.2021, тому початок перебігу позовної давності слід обраховувати від дня, коли про це стало відомо останній Головному управлінню Держгеокадастру в Закарпатській області, а саме 06.07.2021.

Такого правового висновку дійшов Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалах від 15.07.2015 та 08.07.2015 та Верховний Суд України при винесенні постанови від 20 серпня 2013 року в справі № 6-18гс13, який відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковим для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

Статтею 21 Цивільного кодексу України передбачено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Статтею 393 ЦК України передбачено, що правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом державної влади має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта.

Відповідно до ст. 155 Земельного кодексу України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Положення ст. 152 Земельного кодексу України визначають, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням прав володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Водночас, власник майна, з дотриманням вимог ст. 388 ЦК України, може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, ланцюгу договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна із чужого незаконного володіння (стаття 387 Цивільного кодексу України) та визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування (частина друга статті 152 ЗК України).

Аналогічні правові позиції містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2021 у справі № 369/592/18, від 26.06.2019 у справі № 911/2258/18 та від 21.08.2019 у справі № 911/3681/17.

Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», рішення суду про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійсним правочином, чи витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації.

Згідно із п. 22 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати це майно з незаконного володіння набувача (статті 387, 388 ЦК України). Якщо в такій ситуації (саме так обґрунтовано підставу позову) пред`явлений позов про визнання недійсними договорів про відчуження майна, суду під час розгляду справи слід мати на увазі правила, встановлені статтями 387, 388 ЦК України. У зв`язку із цим, коли майно придбано за договором в особи, яка не мала права його відчужувати, то власник має право на підставі ст. 388 ЦК України звернутися до суду з позовом про витребування майна у добросовісного набувача, а не з позовом про визнання договору про відчуження майна недійсним. Це стосується не лише випадків, коли укладено один договір із порушенням закону, а й випадків, коли спірне майно відчужено на підставі наступних договорів.

Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, та вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Як вже зазначалось до прийняття оскаржуваного рішення, земельна ділянка перебувала у державній власності категорія землі сільськогосподарського призначення. Водночас, надання такої у власність відбулося з порушення процедури передбаченої земельним законодавством.

Статтею 387 ЦК України встановлено, що власник майна має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

У правовій позиції, визначеній у постанові по справі № 6-99 цс 14 від 17.12.2014 р., Верховний Суд України зазначив, що захист порушених прав особи, яка вважає себе власником майна, але не володіє ним, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до незаконно володіючої цим майном особи (у разі відсутності між ними зобов`язально-правових відносин), якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 388 ЦК України, які, зокрема, дають право витребувати майно в добросовісного набувача.

Витребування майна від добросовісного набувача залежить від обставин вибуття майна з володіння власника та оплатності (безоплатності) придбання цього майна набувачем.

Так, від добросовісного набувача, який безоплатно придбав майно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати це майно лише у разі, якщо майно було загублене власником або особою, якій майно було передане власником у володіння, або викрадене у того чи іншого, або вибуло з їхнього володіння іншим шляхом не з їхньої волі (частина перша статті 388 ЦК України).

Оскаржуване рішення про відчуження спірної земельної ділянки, що перебувала в державній власності, було прийняте Астейською сільською радою з перевищенням повноважень, оскільки вони відносились до земель сільськогосподарського призначення і перебували в постійному користуванні, а дозвіл на їх вилучення не надавався, тобто спірні земельні ділянки вибули з володіння власника ( держави ) поза її волею.

Статтею 330 ЦК України передбачено, що якщо майно відчужене особою, яка не мала на це право, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 цього Кодексу майно не може бути витребувано у нього.

Таким чином, спірна земельна ділянка вибула з володіння власника держави не за її волею, а внаслідок прийняття незаконного рішення органу місцевого самоврядування.

Таким чином, наявні правові підстави для витребування вказаної земельної ділянки від добросовісного набувача ОСОБА_2 в порядку статті 388 ЦК України.

Керуючись ст. ст. 14, 131-1 Конституції України, ст. ст. 19, 20, 84, 116, 122, 149, 150, 152, 155 Земельного кодексу України, 21, 104, 182, 203, 215, 261, 328, 378, 393 ЦК України, ст. 5 Закону України «Про особливості правового режиму діяльності Національної академії наук України, національних галузевих академій наук та статусу їх майнового комплексу», ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст.ст. 12, 13, 76, 78, 81, 89, 141, 229, 235, 259, 263, 264, 265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд,

ухвалив:

Позов задоволити.

Визнати недійсним рішення Астейської сільської ради №211 від 04.08.2015, яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,2042 га за кадастровим номером :10:001:0110 у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована в АДРЕСА_1 .

Витребувати земельну ділянку кадастровий номер :10:001:0110, площею 0,2042 га, вартістю 731954,90 грн., яка розташована на території АДРЕСА_1 , із незаконного володіння ОСОБА_2 на користь держави в особі Головного управління Держгеокадстру в Закарпатській області.

Стягнути пропорційно з Великобийганської сільської ради, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Закарпатської обласної прокуратури судові витрати у вигляді судового збору в сумі 13249 (тринадцять тисяч двісті сорок девять) грн. 32 коп..

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Іван ІЛЬТЬО