Справа № 314/2738/22
Провадження № 2/314/832/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.12.2022 року м.Вільнянськ

Вільнянський районний суд Запорізької області в складі судді Мануйлової Н.Ю., секретар судового засідання Рясна А.В., розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в приміщенні суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу №314/2738/22 за позовом ОСОБА_1 до Матвіївської сільської ради Запорізького району Запорізької області про визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

02.11.2022 позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати за ним право власності на нерухоме майно за набувальною давністю.

На обґрунтування своїх позовних вимог вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , яка за час життя не мала спадкоємців.

Її доглядом та похованням займалась сусідка бабуся позивачки ОСОБА_3 . У подальшому позивачка ОСОБА_1 у 2012 році оселилась у домоволодінні, розташованому за адресою АДРЕСА_1 , та по теперішній час зберігає оригінали правовстановлюючих документів на землю у себе.

Станом на теперішній час виникла необхідність оформлення документів на будинок та земельну ділянку на ім`я позивачки, проте реалізувати таке право можливо лише в судовому порядку.

Починаючи з квітня 2012 року року позивач разом із своєю родиною оселилась в будинку АДРЕСА_1 та користується земельною ділянкою, утримує в себе оригінали правовстановлюючих документів, постійно проживає у вищевказаному житловому будинку, користується ним, декілька разів робила поточний ремонт в будинку, ремонтувала дах будинку, змінила дерев`яні вікна на металопластикові, постійно сплачує комунальні послуги за будинок, утримує та доглядає земельну ділянку.

Користування та володіння майном позивачем по справі є відкритим та очевидним, що визнає сільська рада, на території якої розташоване домоволодіння.

До теперішнього часу ніхто не оспорював набуття позивачем за набувальною давністю права власності на вказане домоволодіння.

Проте, наявність правовстановлюючих документів на житловий будинок та земельну ділянку на ім`я померлої ОСОБА_2 , унеможливлює оформлення за позивачем, права власності в порядку спрощеної реєстрації речового права на нерухоме майно.

Починаючи з 01.04.2012 року, ОСОБА_1 володіє та користується домоволодінням як своєю власністю. На даний час позивач продовжує проживати у вказаному будинку, веде господарство, тобто добросовісно та відкрито володіє цим майном більше десяти років, постійно сплачує комунальні послуги за цією адресою, господарює на земельній ділянці.

Враховуючи вищевказані обставини, а саме, добросовісність, відкритість та безперервність (більше 10 років) її проживання у житловому будинку АДРЕСА_1 , а також відсутність власника та його спадкоємців на такий будинок, вона позбавлена можливості вирішити питання про визнання права власності на нерухоме майно в позасудовому порядку, а тому змушена звернутися до суду з зазначеним позовом.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, надіслав до суду заяву про розгляд справи за відсутності позивача та представника позивача, просив позов задовольнити з підстав, в ньому зазначених.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надісла до суду заяву, згідно з якою позов визнає, та просив розглянути справу за його відсутності.

За результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем у відповідності до вимог ч.5 ст.200 ЦПК України.

Розглянувши матеріали справи, суд приходить до такого висновку.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, власником житлового будинку АДРЕСА_1 зазначено ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 14.08.2002 державним нотаріусом Вільнянської держнотконтори Коробкою О.В. (арк.с.5), та копією технічного паспорту на вказаний будинок (оборотн.арк.с.6-9).

Згідно з наданою копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого Запорізьким міським відділом реєстрації актів громадянського стану Запорізького обласного управління юстиції 19.08.2003, ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (арк.с.6).

Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов проживання сім`ї ОСОБА_4 , складеного 30.05.2022 у складі сусідів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , та депутата сільської ради ОСОБА_7 , підпис якої затверджено старостою Матвіївської сільської ради ОСОБА_8 , встановлено те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_2 , та з 01.04.2012 у будинку АДРЕСА_1 проживає ОСОБА_1 та її діти.

Відповідно до довідки виконавчого комітету Матвіївської сільської ради від 14.07.2022 за №57 зазначено про те, що ОСОБА_1 дійсно проживає за адресою АДРЕСА_1 з 01.04.2012 року по теперішній час, але не зареєстрована. Разом із нею проживають діти.

Крім того, після смерті ОСОБА_2 ніхто не звертався до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, що підтверджується наданою інформаційною довідкою із Спадкового реєстру №70960374 від 20.12.2022.

Також, факт володіння й користування вказаним будинком з 2012 року позивачем визнається відповідачем.

Згідно ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Згідно Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК) (п. 9 Постанови).

Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду.

Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦКпро набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року.

При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. (п. 11 Постанови)

Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. (п. 13 Постанови)

Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю.

Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень") (п. 14 Постанови).

З наведенного суд приходить до висновку, що позивач ОСОБА_1 більше 10 років відкрито, безперервно володіє вищевказаним нерухомим майном, відповідачем по справі позовні вимоги визнаються, спростувань вказаних обставин та вимог про повернення цього нерухомого майна не заявлено, а тому вона після більш 10 років такого володіння набула право власності за набувальною давністю на будинок АДРЕСА_1 .

Враховуючи відсутність заяви позивача щодо стягнення з відповідача судових витрат, суд відносить на рахунок позивача понесені судові витрати у вигляді судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 15,16, 344 ЦК України, 10, 12, 77-81,197-198, 200, 206, 259, 263-265, 279 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , до Матвіївської сільської ради Запорізького району Запорізької області, місцезнаходження: Запорізька область, Запорізький район, с.Матвіївка, вул.Центральна, буд. 77 а, , про визнання права власності задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності на житловий будинок з усіма господарськими будівлями та спорудами за АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Запорізької області. Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частину другій статті 358 ЦПК України.

Повний текст рішення складено 29.12.2022.

Суддя Наталія Юріївна Мануйлова

29.12.2022