КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер апеляційного провадження: №22-ц/824/9146/2022
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2022 року м. Київ

Справа № 754/4539/22

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Махлай Л.Д., Немировської О.В.,

за участю секретаря судового засідання Кравченко Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 24 червня 2022 року, постановлену у складі судді Грегуля О.В., про відмову у забезпеченні позову

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Подаваленко Марії Сергіївни, третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Алейнік Любов Олексіївна про визнання заповіту недійсним,

встановив:

17 червня 2022 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Подаваленко М.С., третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Алейнік Л.О. про визнання недійсним заповіту від 07.06.2016 р. від імені померлої ОСОБА_3 .

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 24.06.2022 року відкрито провадження у справі.

22 червня 2022 року від позивача до суду надійшла заява про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на спірне майно та заборони вчиняти будь-які дії щодо відчуження нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_1 .

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 24 червня 2022 року у задоволенні заяви позивача відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою, ОСОБА_1 звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду та постановити нове судове рішення, яким задовольнити заяву про забезпечення позову, посилаючись на її незаконність, необґрунтованість, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що підставою для звернення із заявою про забезпечення позову слугувало те, що між позивачем та відповідачем існує спір щодо нерухомого майна, а відтак існує необхідність у накладенні арешту на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 . Оспорюваний заповіт був складений покійною матір`ю позивача в порушення вимог чинного законодавства і правові наслідки якого порушують її право на спадкування, у зв`язку з чим позивач може втратити конституційне право на житло та фактично в умовах воєнного стану може опинитися на вулиці без житла. Фактично оспорюваним заповітом позивач позбавлена права на спадщину після смерті своєї покійної матері - ОСОБА_3 , а також позбавлена права на житло, в результаті чого після видачі свідоцтва про право на спадщину в майбутньому її сестрі ОСОБА_2 позивач буде позбавлена права на житло. Однак судом першої інстанції вказані обставини не були взяті до уваги.

Вказує, що застосування заходу забезпечення позову у вигляді накладення арешту на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , що є предметом спору, забезпечило б розумність, обґрунтованість та адекватність позовних вимог ОСОБА_1 , а також збалансованість інтересів сторін, оскільки такі заходи забезпечення позову спрямовані на збереження даного майна до вирішення справи по суті. Заявлений позивачем спосіб забезпечення позову є співмірним із заявленими нею вимогами. Арешт спірної квартири полягає у позбавленні відповідача ОСОБА_2 можливості лише розпоряджатись цим об`єктом нерухомого майна. За таких обставин накладення арешту на спірну квартиру не призведе до жодних негативних наслідків. Звертає увагу на те, що при винесенні оскаржуваної ухвали судом першої інстанції не було враховано практику Європейського суду з прав людини.

Зазначає, що нею були надані докази на підтвердження тієї обставини, що ризик відчуження відповідачем спірного майна може бути реальним після отримання відповідачем свідоцтва про право власності на нерухоме майно.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_4 просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, ухвалу суду залишити без змін, посилаючись на те, що оскільки Деснянським районним судом м. Києва розглядається справа про визнання заповіту на спірну квартиру недійсним, нотаріус не видав відповідачу ОСОБА_2 свідоцтва про право на спадщину за заповітом на дану квартиру, а отже відповідач ОСОБА_2 на цей день не є власником спірної квартири, не може нею ні володіти, ні користуватись, ні розпоряджатись. Вважає що вимоги позивача про накладення арешту на дану квартиру мотивовані тим, що відповідач нібито зможе нею якимось чином розпорядитись, не відповідають дійсності та не знайшли свого підтвердження в матеріалах, які були додані до заяви про забезпечення позову.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_5 підтримав доводи апеляційної скарги, просив ухвалу суду скасувати.

Представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_6 заперечував проти апеляційної скарги, просив ухвалу суду залишити без змін.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, будучи повідомленими про день та час розгляду справи у встановленому законом порядку, тому колегія суддів вважала можливим розглянути справу за їх відсутності відповідно до вимог ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Постановляючи оскаржувану ухвалу від 24 червня 2022 року, суд першої інстанції виходив з того, що у заяві про забезпечення позову заявником не наведено жодних передбачених положеннями ст. ст. 149, 153 ЦПК України правових підстав, необхідних для застосування забезпечення.

З висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову колегія суддів погоджується.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів заявника від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Згідно з ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч.3 ст. 150 ЦПК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».

У постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 909/835/18 зазначено, що «повинен бути наявним зв`язок між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги. Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу».

У постанові Верховного Суду від 04 червня 2020 року у справі № 200/12227/17 (провадження № 61-27220св18) зазначено, що «достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви».

Встановлено, що предметом спору у даній справі є визнання недійсним заповіту від 07 червня 2016 року від імені померлої ОСОБА_3 , який зареєстрований в реєстрі за № 289, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Подаваленко М.С.

Звертаючись до суду із завою про забезпечення позову, позивач посилається на те, що після похорону ОСОБА_3 (матері позивача) їй стало відомо, що відповідач ОСОБА_2 (сестра позивача) після оформлення права власності на спадкове майно, з її слів, вижене позивача із займаної квартири та відчужить вказане вище житло, тим самим порушить прижиттєву домовленість та обіцянку на сімейній нараді, позбавить позивача конституційного права на житло, а тому фактично до моменту вирішення справи у суді та до набрання рішенням суду законної сили, якщо суд не вживе заходів забезпечення позову - відповідач відчужить вказану квартиру і позивач автоматично опиниться в умовах воєнного часу на вулиці, в результаті чого будуть порушені її спадкові права та конституційне право на житло.

Врахувавши предмет та підстави позову, а також характер спірних правовідносин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову, оскільки накладення арешту на майно не відповідає змісту права позивача, яке вона вважає порушеним, та не є співмірним із заявленими позовними вимогами у справі.

З виділених матеріалів справи вбачається, що квартира АДРЕСА_1 належала на праві власності ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З відповіді приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Алейнік Л.О. на заяву ОСОБА_1 від 09.05.2022 року, вбачається, що в матеріалах спадкової справи від імені померлої ОСОБА_3 знаходиться заповіт щодо всього майна. В колі спадкоємців ОСОБА_1 не зазначена.

Згідно з п.4.16 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів того, що станом на момент розгляду заяви про забезпечення позову відповідачу ОСОБА_2 було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, право власності на яке зареєстровано в установленому законом порядку.

Отже, на час розгляду заяви про забезпечення позову не відбулась реєстрація права власності на квартиру АДРЕСА_1 за спадкоємцями, тому ОСОБА_2 не має правомочностей власника розпоряджатись цією квартирою та не має можливості реалізувати право розпорядження квартирою, отже, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими.

Відповідно до п.3 глави 2 розділу І Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, визначено, що за обґрунтованою письмовою заявою заінтересованої особи, яка звернулася до суду, та на підставі отриманого від суду повідомлення про надходження позовної заяви заінтересованої особи, яка оспорює право або факт, про посвідчення якого просить інша заінтересована особа, вчинення нотаріальної дії зупиняється до вирішення справи судом.

Отже, чинним законодавством України прямо передбачений обов`язок нотаріуса зупинити нотаріальне провадження, тобто тимчасово припинити вчинення нотаріальних дій до вирішення справи судом, за умови надходження від заінтересованої особи відповідної заяви та надання доказів звернення до суду з позовною заявою.

З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає правильним висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру, оскільки ОСОБА_2 не отримувала свідоцтва про право на спадщину, а тому не має можливості розпоряджатись спадковим майном.

Крім того, звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач не довела намірів відповідача відчужити спірну квартиру або чинити перешкоди у виконанні рішення суду. Посилання в заяві про можливість відчуження спірної квартири без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для її задоволення.

Отже, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та на правильність постановленої ухвали не впливають, оскільки позивачем не наведено обґрунтування існування реальної загрози невиконання або утруднення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Відповідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з додержанням норм процесуального права, є законною і обґрунтованою, підстав для її скасування не вбачається, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374-379, 381-383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 24 червня 2022 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду з підстав, визначених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 05 січня 2023 року.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Махлай Л.Д.

Немировська О.В.