Справа № 2-564/09
Провадження № 2-п/352/5/22
УХВАЛА

27 квітня 2022 року м. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої - Гриньків Д.В.,

секретар судового засідання Кукула О.С.,

за участю: прокурора Марчук С.В.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду, заяву представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення суду,-

В С Т А Н О В И В:

01.02.2022 представник ОСОБА_2 ОСОБА_3 звернувся із заявою про поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення та про перегляд заочного рішення від 03.06.2009 у справі за позовом заступника прокурора м. Івано-Франківська в інтересах ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Івано-Франківського обласного управління Державного ощадного банку України до ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 про розірвання кредитного договору та стягнення заборгованості в сумі 51 684,78 грн. яким позов задоволено.

Щодо підстав поновлення строку на подання такої заяви вказує, що ОСОБА_2 позовну заяву та повістки про виклик до суду не одержувала, а тому не з`являлась в судові засідання, не повідомила про причини неявки і не подала відзив на позов.

Крім того вказує, що в заступника прокурора не було підстав для звернення до суду, оскільки банк не є органом державної влади. Крім того позивач не надсилав ОСОБА_2 повідомлення про дострокове повернення кредиту, а тому вважає, що порука припинилась.

Вказав, що відповідно до його заяв від 22.11.2021 та 10.01.2022 про надсилання копії рішення від 03.06.2009 останнє отримано ним 11.01.2022. А відтак, просив поновити строк подання заяви про перегляд заочного рішення від 03.06.2009.

Заявник та її представник в судове засідання не з`явились, 20.04.2022 ОСОБА_3 подав клопотання про розгляд заяви без його участі.

Прокурор та представник позивача проти задоволення заяви заперечили з підстав, вказаних у письмових заявах. Вказали, що ОСОБА_2 було відомо про наявність судового рішення, так як з її доходів стягувалась заборгованість в рамках виконавчого провадження, відкритого ще 22.07.2013. На даний час залишок заборгованості складає 8 605,16 грн. Крім того лист-претензію отримано ОСОБА_2 особисто 16.01.2009 року, про що свідчить її підпис на відповідному листі. Одночасно, звернули увагу суду, що прокурором правомірно було подано позовну заяву, так як останній самостійно визначає підстави для представництва в судах, а невиконання умов кредитного договору спричинює збитки ВАТ «Державний ощадний банк України» та державним інтересам.

ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце повідомлялись у встановленому порядку, в тому числі шляхом розміщення оголошення на сайті «Судова влада».

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина третя статті 13 ЦПК України).

Відповідно до статті 284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Відповідно до частини другої статті 228 ЦПК України (в редакції чинній станом на 2009 рік) заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Відповідно до статті 122 ЦПК України строки, встановлені законом або судом, обчислюються роками, місяцями і днями, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.

Перебіг процесуального строку, відповідно до статті 123 ЦПК України, починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Наслідки пропущення процесуальних строків, визначені статтею 126 ЦПК України, згідно якої право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначав, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги, оскільки за своєю природою це право вимагає регулювання з боку держави, яка щодо цього користується певними межами самостійного оцінювання (рішення в справі «МПП «Голуб» проти України» від 18 жовтня 2005 року).

У рішенні від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» ЄСПЛ вказав, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні в часі, ні в підставах для поновлення строків.

Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. рішення у справі «Рябих проти Росії»).

Якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності.

Таким чином обґрунтоване застосування судами наслідків пропуску строків перегляду судових рішень не є порушенням права на доступ до суду.

Так, судом встановлено, що 03.06.2009 Тисменицьким районним судом Івано-Франківської області постановлено заочне рішення у справі №2-564/2009.

Цивільна справа №2-564/2009 за позовом заступника прокурора м. Івано-Франківська в інтересах ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Івано-Франківського обласного управління Державного ощадного банку України до ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 про розірвання кредитного договору та стягнення заборгованості в сумі 51 684,78 грн. була знищена у зв`язку із закінченням строків зберігання. Оригінал рішення зберігається в архіві Тисменицького районного суду Івано-Франківської області.

Звертаючись із заявою про поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення представник ОСОБА_2 вказав, що вона позовну заяву та повістки про виклик до суду не одержувала. Однак, жодних документів на підтвердженнях своїх доводів не надано, як і не надано доказів отримання рішення саме 05.02.2022, про що стверджував у заяві. Заяв щодо відновлення знищеного судового провадження також не подавалося.

В той же час, як вбачається зі змісту заочного рішення від 03.06.2009 відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, хоча про дату, час та місце судового розгляду була повідомлена належним чином.

Судом встановлено, що 05.02.2010 Тисменицьким районним судом Івано-Франківської області видано виконавчий лист у цивільній справі №2-564/2009, відповідно до якого слід стягнути у солідарному порядку з ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 в користь філії Івано-Франківського обласного управління Державного ощадного банку України 51 684,78 грн. заборгованості за кредитним договором.

Окрім того, згідно заяви позивача державним виконавцем 22.07.2013 було відкрито виконавче провадження ВП №50413430.

Відповідно до довідки головного спеціаліста ВРЗС АТ «Ощадбанк» погашення заборгованості здійснювалось шляхом щомісячного стягнення з заробітної плати ОСОБА_2 .

Одночасно, згідно постанови державного виконавця Тисменицького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області станом на 25.04.2018 із заробітної плати ОСОБА_2 було стягнено 20 453,61 грн боргу.

Крім того, в матеріалах справи містяться платіжні доручення від 05.05.2020, 07.04.2020, 05.06.2020, 07.07.2020 та 13.01.2021 про зарахування платежів від ОСОБА_2 на виконання виконавчого листа №2-564/2009 від 05.02.2010.

Таким чином, судом встановлено, що протягом тривалого часу із доходів, в тому числі заробітної плати, ОСОБА_2 стягувалась значна сума боргу, а відтак їй було відомо про наявність судового рішення у цивільній справі №2-564/2009, однак заява про перегляд заочного рішення подана тільки 01.02.2022 року, тобто із пропуском встановленого строку на його перегляд.

При цьому поважних причин для поновлення процесуального строку заявником не зазначено, як і не зазначено звідки саме ОСОБА_2 стало відомо про наявність даного судового рішення тільки наприкінці 2021 року, в той час коли кошти із її заробітної плати стягувались значно раніше та у великих сумах.

Частиною першою статті 44 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

У частині першій та другій статті 126 ЦПК України зазначено, що право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Встановивши, що ОСОБА_2 , будучи обізнаною про стягнення коштів, які станом на 25.04.2018 становили 20 453,61 грн та надходили на погашення заборгованості від заявниці і протягом 2020-2021 років, невиправдано зволікала із поданням заяви про перегляд заочного рішення, пропустила строк подачі такої заяви більш ніж на дванадцять років. Крім того, представником заявника не вказано поважних причин пропуску строку, об`єктивно непереборних і пов`язаних з дійсними істотними труднощами для вчинення процесуальних дій обставин, які б перешкоджали ОСОБА_2 звернутися до суду із заявою про перегляд заочного рішення протягом більш ніж дванадцяти років з моменту ухвалення рішення, відповідно належних і допустимих доказів цьому не надано, а тому підстав для поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення немає.

При цьому суд приймає до уваги висновок ВС ВП у справі № 214/5505/16 від 09.11.2021 згідно із яким суд приймає до розгляду належно оформлену заяву про перегляд заочного рішення незалежно від пропуску строку на її подання та залишає цю заяву без задоволення у разі, якщо нема підстав для поновлення вказаного строку. Тоді відповідач, який її подав, може оскаржити в апеляційному порядку заочне рішення, обґрунтувавши, зокрема, поважність причин для пропуску строку на подання заяви про перегляд цього рішення.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що заяву представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення суду слід залишити без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 287, 288 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Заяву представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення суду - залишити без задоволення.

Заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з 27.04.2022, як дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Ухвала в повному обсязі складена 29.04.2022.

Суддя Тисменицького районного суду

Івано-Франківської області Дзвенислава ГРИНЬКІВ