Справа № 638/1852/20
Провадження № 2/638/1267/22
РІШЕННЯ

Іменем України

23 листопада 2022 року м. Харків

Дзержинський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді - Подус Г.С.,

при секретарі - Веліток Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщені Дзержинського районного суду міста Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, ОСОБА_3 про усунення перешкод у спілкуванні з онуками та їх вихованні та встановлення порядку спілкування з онуками,

встановив:

10.02.2020 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з онуками, встановлення способу участі у вихованні шляхом встановлення графіку побачень з онуками.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач та ОСОБА_4 є батьками ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 . Він уклав шлюб з ОСОБА_6 4 серпня 2007 р. Від даного шлюбу народилося двоє дітей (наших онуків): син ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 , і сина ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_3 . Молодший онук страждає на хворобу Дауна . Сімейне життя у сина з ОСОБА_2 не склалося і у березні 2019 року, після її неодноразових та наполегливих вимог, син подав позовну заяву до Дзержинського районного суду про розірвання шлюбу - справа № 638/3034/19. До теперішнього часу рішення по справі не ухвалено. 3 18.08.2019 року наш син ОСОБА_5 з ОСОБА_2 стали проживати окремо у різних житлових приміщеннях по різних адресах, вона виїхала і по черзі забрала з собою дітей. Зараз діти проживають з нею за адресою АДРЕСА_1 . Діти зареєстровані за адресою АДРЕСА_2 , фактично мешкають у Московському районі. 3 моменту подання сином заяви про розірвання шлюбу відносини між ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 значно погіршилися і вона перешкоджає спілкуванню з онуками та їх вихованню.

Позивач вважає, що спілкування онуків із нею буде сприяти повноцінному вихованню дітей, їх розвитку, оскільки спілкування дітей з бабусею служитиме задоволенню життєво важливих психологічних потреб. Відзначає, що має право на спілкування з онуками та приймати участь у їх вихованні і при цьому, відповідач не має права перешкоджати цьому в інтересах дітей. Позивач вважає, що позбавлення її спілкування з онуками, може позбавити їх родинних зв`язків, турботи та любові з її боку.

На підставі вище наведеного, позивач просила суд, встановити порядок вільного спілкування з дітьми, а саме онуком ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_2 і онуком ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_3 наступним чином: друга субота та неділя місяця з 10 години ранку суботи до 19 годин ввечері неділі, на день народження ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_5 - з 10 годин ранку першої суботи до 19 годин ввечері неділі, ОСОБА_1 - ІНФОРМАЦІЯ_6 - також з 10 годин ранку першої суботи до 19 годин ввечері неділі, перші субота і неділя після або на Різдво та Пасху - з 10 годин ранку суботи до 19 годин ввечері неділі, 30 днів у любий літній місяць.

06.03.2020 року ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче провадження у справі.

29.10.2021 ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду.

Відповідачем ОСОБА_2 подано відзив Вх. №21312 від 23.04.2022 року, в якому зазначила, що починаючи з травня 2007 року вона проживала у квартирі АДРЕСА_3 , яка належала на праві власності, ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та ОСОБА_3 в рівних частках, кожному по 1/3 частці на підставі Свідоцтва про право на житло. Станом на квітень 2007 року ОСОБА_1 з чоловіком ОСОБА_12 проживала, і на теперішній час проживають у приватному будинку АДРЕСА_4 . Відповідач з дітьми та чоловіком ОСОБА_5 в цій квартирі мешкали протягом 12 років, доки ОСОБА_1 не вигнала її та її дітей( онуків )з цієї квартири. Чоловік теж погодився з тим, що його мати виганяє його дітей, а сам залишився проживати в квартирі. 3 18.08.2019 року відповідач та її діти не проживають в кв. АДРЕСА_3 . У день, коли позивач ОСОБА_13 з дітьми виганяла з квартири, вона двічі змушена була викликати поліцію. Заяви та відповіді з Холодногірського РВ НП додала до Відзиву, так бабуся бажала приймати участь у вихованні та спілкуванні з онуками. Протягом часу з 18.08.2019 року позивачка ніяк не цікавилася навчанням старшого онука, лікуванням меншого онука, який має захворювання - синдром Дауна і є інвалідом дитинства. Позивачка працює медичним працівником і розуміє, що її онук ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є особливою дитиною, яка потребує постійного догляду та лікування, проходження різних реабілітаційних курсів з навчання дитини спеціалістами життєво важливим навичкам, навчанню ходити, стрибати, жувати їжу, самостійно держати ложку та самостійно їсти. Батько дітей ОСОБА_5 теж звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми та їх вихованні та встановлення порядку спілкування з дітьми. Справа знаходиться у провадженні судді Цвіри Д.М. Отже, бабуся та батько дітей бажають створити неможливі для мене умови для виховання дітей. Але окрім вихідних днів, у дітей є ще і будні, в яких старший син ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , має відвідувати школу, отримувати знання, закріпляти їх навчанням вдома, відвідувати секції та кружки. Молодший син ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який має хворобу Дауна, потребує постійного навчання у спеціалістів простим життєвим навичкам, які потім необхідно закріплювати вдома, потребує постійного нагляду у лікарів невролога, педіатра та регулярно у лікаря кардіолога. Про прийняття активної участі у вихованні дітей саме з цих життєво важливих питань, позивачка не клопоче перед судом.

В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримала, просила суд задовольнити.

Відповідач та її представник в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечували та просили суд відмовити.

Представник третьої особи - Служби у справах дітей Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, в судове засідання не зявився, надав до суду висновок щодо встановлення порядку участі ОСОБА_1 у вихованні онуків Вх. №50749 від 12.10.2020 року.

Третя особа ОСОБА_3 заявлені позовні вимоги підтримав, надав суду також свої письмові пояснення Вх.№ 17714 від 06.04.2021 року.

Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком осіб, які беруть участь у справі (справа "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії", рішення від 07.07.1989 року).

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

У рішенні 15-рп/2004 від 02.11.2004 року Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень ст. 69 Кримінального кодексу України (справа про призначення судом більш м`якого покарання) визначено, що справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню. У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом і засобах, що обираються для їх досягнення.

Значення принципів справедливості та добросовісності поширюється не тільки на сферу виконання зобов`язань, а і на сферу користування правами, тобто, такі засади здійснення судочинства виступають своєрідною межею між припустимим використанням права (як формою правомірного поводження) та зловживанням правами (як формою недозволеного використання прав).

Суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнова проти України»).

Приймаючи до уваги належне повідомлення сторін про розгляд даної справи, а також приймаючи до уваги, що судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Цивільним процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів, що є підстави для розгляду справи по суті за наявними у ній матеріалами.

Відповідне положення міститься у постанові КЦС ВС від 01.10.2020 року у справі № 361/8331/18.

Суд дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цих Кодексом випадках.

Статтею 43 ЦПК України серед іншого визначено, що учасники справи зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Отже, за цими правилами суд надає оцінку доказам, які є в матеріалах справи та на які сторони посилаються, як на підтвердження своїх вимог та заперечень, та не може вважати встановленими факти, які не підтверджені наявними у справі доказами.

Згідно з ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Суд зазначає, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, тому подання позивачем доказів на підтвердження наведених обставин є обов`язковим, оскільки такі докази матимуть значення для ухвалення рішення у справі. Докази, які позивач повинен подати в рахунок обґрунтування всіх тих обставин, на які він посилається як на підставу для задоволення його вимог, і на підставі яких суд в подальшому встановлює наявність або відсутність підстав для задоволення позову чи відмови у його задоволенні, - повинні бути виключно належними та допустимими.

Згідно із ст. 129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. ст. 43, 57 ЦПК України).

Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані їх сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Частиною 1 ст. 229 ЦПК України, визначено, що суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази.

ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 .

ОСОБА_5 є батьком ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , а ОСОБА_2 їх матір`ю, що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії НОМЕР_2 , НОМЕР_3 .

Згідно висновку за даними експериментально-психологічного обстеження ОСОБА_15 , складеному психологом ОСОБА_16 , дані обстеження свідчать про затримку психомовного та моторного розвитку.Дитина потребує постійного піклування з боку рідних, зокрема матері, з якою знаходится в міцному емоційному звязку, безпечного розвиваючого середовища та подальшої реабілітації в дитячих корекційних центрах.

Відповідно наданої відповіді В.о. директора ХЗОШ №126 Балала Л.М. №130 від 15.04.2020, щодо спілкування ОСОБА_17 з бабусею ОСОБА_1 та дідом ОСОБА_3 зазначаємо, що саме протягом 2019/2020 навчального року бабуся не приходила до школи, а дідусь відвідував онука приблизно два-три рази на місяць, спілкувався з класним керівником стосовно навчання та поведінки онука та цікавився справами по телефону у формі бесіди.

Відповідно до довідки наданої КНП «Міська дитяча клінічна лікарня №19» №01-10/48 від 09.04.2019 року, малолітні діти ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які мешкають за адресою: АДРЕСА_5 , перебувають під наглядом фахівців КНП «МДКЛ №19» ХМР з народження. Дітькми опікується мати ОСОБА_2 , ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_4 одержує соціальну допомогу на дитину з інвалідністю, хлопчик постійно потребує стороннього догляду, який забезпечує мати ОСОБА_2 .

Згідно медичного висновку №145 від 27.12.2017 року, ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є дитиною інвалідом, має захворювання Дауна,регулярна форма.

Відповідно до Висновку щодо встановлення порядку участі ОСОБА_1 у вихованні малолітніх онуків ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , встановлено, що бабуся дітей - ОСОБА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_4 . Згідно з актом обстеження житлово-побутових умов від 12.08.2020 року, за даною адресою для дітей створено належні умови для перебування. ОСОБА_1 є пенсіонеркою, на наркологічному або психоневрологічному обліку не перебуває.

Згідно з довідкою, наданою адміністрацією Харківської загальноосвітньої школи I-ІІІ ступенів №126 XMP, де навчався ОСОБА_18 з 01.08.2016 по 08.07.2020, дитина з добротою у серці згадує тата та його батьків.

Згідно з довідкою, наданою адміністрацією К3О3 «Харківська міська дитяча клінічна лікарня № 19» ХМР, де ОСОБА_18 та ОСОБА_19 перебувають на обліку, до липня 2019 року бабуся ОСОБА_1 та дідусь ОСОБА_20 приймали участь у вихованні, утриманні та лікуванні дітей.

ОСОБА_2 повідомила, що вона заперечує проти спілкування дітей з бабусею ОСОБА_1 та дідом ОСОБА_3 (її пояснення додаються).

Питання щодо встановлення порядку участі ОСОБА_1 у вихованні малолітніх онуків, ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , додатково було розглянуто на Комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Харківської міської ради.

Враховуючи вищезазначене, керуючись ст.ст. 19, 141, 157, 159, 257 Сімейного кодексу України та рекомендацією Комісії, Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, як представник органу опіки та піклування, вважає за доцільне: встановлення порядку участі ОСОБА_1 у вихованні малолітнього онука, ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визначивши час: перпа, третя субота місяця з 10.00 до 18.00, всі зустрічі за згодою дитини; встановлення порядку участі ОСОБА_1 у вихованні малолітнього онука, ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , визначивши час: перша, третя субота місяця з 10.00 до 12.00 у присутності матері ОСОБА_2 , всі зустрічі за згодою дитини.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими.

Підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов`язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім`ї та родичів визначено Сімейним Кодексом України. Відповідно до частин 9 та 10 статті 7 Сімейного Кодексу України, сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Так, згідно зі ст. 257 СК України баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення.

Вимогами ст. 18 СК України передбачені способи захисту сімейних прав та інтересів, зокрема, припинення дій, які порушують сімейні права.

Згідно до ст. 263 СК України спір щодо участі баби та діда у вихованні дитини вирішується судом відповідно до ст. 159 СК України. За положеннями ст. 159 СК України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Відповідно до ст. 3 Конвенції у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Оскільки дід, баба, як з боку батька, так і з боку матері є родичами дітей, батьки чи інші особи, з якими проживають діти, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, своїх прав.

З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, питання щодо способів участі одного із батьків, баби та діда має вирішуватися судом не тільки з урахуванням інтересів кожного з них, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками, права на безперешкодне спілкування з бабою та дідом, що є запорукою нормального психічного розвитку дитини.

Одним із завдань Сімейного кодексу України є забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку (ст.1). Виховання у колі сім`ї, як раз передбачає у повній сім`ї, тобто при участі усіх членів родини, як молодших, так і старших, і баби з дідом у тому числі.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про охорону дитинства» контакт з дитиною - це реалізація матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини.

Статтею 19 Сімейного кодексу України встановлено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Висновок органу опіки і піклування має базуватися на достовірній інформації про усі фактичні обставини, які можуть мати істотне значення та ретельному їх з`ясуванні. Такий висновок є рекомендаційним, тому суд може постановити інше рішення, ніж пропонує орган опіки та піклування з урахуванням положень ч. 6 ст. 19 Сімейного Кодексу України, якими передбачено, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Встановлюючи порядок спілкування баби з онуками, враховуючи докази які містяться в матеріалах справи, суд відступає від порядку, запропонованого Департаментом служб у справах дітей ХМР в частині того, що зустрічі необхідно проводити зі згоди дітей, з огляду на те, що суду не надано доказів того, що малолітній ОСОБА_19 в змозі надати свою згоду та незрозуміла форма такої згоди.

Відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, що визначено частино 2 статті 77 ЦПК України.

Згідно ст. ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані сторонами належні, допустимі та достовірні докази як кожний окремо, так і у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, з урахуванням якнайкращих інтересів дітей, приходить до висновку про можливість часткового задоволення позовних вимог та встановлення часу та способу участі ОСОБА_1 у спілкуванні та вихованні зі своїми онуками.

Саме в такий спосіб будуть враховані інтереси дітей, який не порушує режиму їх дня та навчання, не відриває їх від нормального, звичайного для дітей середовища та не заважає нормальному існуванню.

У статті 159 СК України зазначено, що суд визначає способи участі у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця проживання тощо), місце та час спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Одним із найважливіших прав дитини є право на сімейне виховання. Право дитини на сімейне виховання включає також право на спілкування з іншими членами сім`ї: дідом, бабою, братами, сестрами, іншими родичами.

Право на повагу до сімейного життя, гарантоване статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, охоплює щонайменше зв`язки між близькими родичами, наприклад, між дідусями, бабусями та онуками, оскільки такі родичі можуть відігравати у сімейному житті важливу роль.

Тлумачення статті 159 СК України свідчить, що позов про усунення перешкод у вихованні дитини і спілкуванні з нею - є позовом про заборону поведінки особи, яка чинить перешкоди іншій особі у здійсненні нею свого права.

Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.12,13,81,141,223,259,263-265,268,280 ЦПК України, ст.ст.19,159,263,257 СК України, суд, -

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, ОСОБА_3 про усунення перешкод у спілкуванні з онуками та їх вихованні та встановлення порядку спілкування з онуками - задовольнити частково.

Встановити порядок участі ОСОБА_1 у вихованні малолітнього онука, ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визначивши час: перша, третя субота місяця з 10.00 до 18.00 год.

Встановити порядок участі ОСОБА_1 у вихованні малолітнього онука, ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , визначивши час: перша, третя субота місяця з 10.00 до 12.00 год. у присутності матері ОСОБА_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду до або через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня виготовлення повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 06.12.2022 року.

Суддя: