СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/5329/20

пр. № 2/759/721/22

20 січня 2022 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: Кириленко Т.В.;

за участю секретаря судових засідань: Істоміної О.Г.;

позивачки ОСОБА_1 ;

представника позивачки ОСОБА_2 ;

відповідачки ОСОБА_3 ;

представника відповідачки ОСОБА_4 ;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , яка діє в інтересах недієздатної ОСОБА_5 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 ), ОСОБА_6 ( АДРЕСА_3 ) про стягнення коштів за житлово-комунальні послуги та моральної шкоди, суд, -

ВСТАНОВИВ:

У березні 2020 року позивачка ОСОБА_1 в інтересах недієздатної ОСОБА_5 звернулась до суду з позовом, в якому просила стягнути з відповідачів в рівних долях збитки у вигляді оплати за житлово-комунальні послуги у розмірі 9483,71грн., збитки у вигляді упущеної вигоди у розмірі 243600грн. та моральну шкоду в розмірі 50 000грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_7 , бабуся ОСОБА_5 , після смерті якої відкрилась спадщина. З заявами про прийняття спадщини до нотаріальної контори звернулись ОСОБА_3 та ОСОБА_5 .

Об`єктом спадщини є ѕ частки квартири, яка знаходиться в АДРЕСА_4 . ј частки квартири належить ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 18.12.2014р. після смерті батька ОСОБА_8 .

Починаючи з 26.08.2016 року та по серпень 2019 року відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_9 проживали у квартирі АДРЕСА_5 .

Позивачка стверджує, що за час свого незаконного проживання у даній квартирі відповідачі завдали позивачці матеріальних збитків у розмірі заборгованості за житлово-комунальні послуги в розмірі 9483,71 грн.

Також зазначає, що оскільки ОСОБА_5 є хворою дитиною та потребує нагляду, позивачка не може працювати, а тому могла б здавати житло в найм і мати додатковий дохід та забезпечити кращий рівень життя дитини. Таким чином просить стягнути із відповідачів упущеної вигоди у вигляді не отриманої орендної плати за період із 01.09.2016 року по 01.09.2019 року у розмірі 243 600 грн.

Крім цього позивачка просить стягнути з відповідачів моральну шкоду у розмірі 50 000 грн., мотивуючи тим, що порушення її прав як власника квартири призвело до порушення звичайного укладу її життя, зокрема, вона вимушена була підшукувати людей, з якими можна залишити дитину, щоб збирати необхідні документи та відвідувати судові засідання, що призвело до погіршення її здоров`я.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 25.03.2020 року було відкрито провадження у порядку загального позовного провадження (а.с. 54).

07.05.2020 року до суду надійшов відзив відповідачки ОСОБА_3 , у якому та заперечувала проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що матеріали справи не містять жодних підтверджень неправомірності дій відповідачів та безпосереднього зв`язку між такими діями та фактом заподіяння шкоди позивачці. Крім цього зазначає, що позивачка є одноосібним власником квартири АДРЕСА_5 , а тому вона є індивідуальним споживачем житлово-комунальних послуг і саме вона має зобов`язання їх сплачувати (а.с. 63-68).

13.05.2020 року відповідачка ОСОБА_6 подала до суду відзив аналогічного змісту (а.с. 59-61).

21.12.2020 року позивачкою було надано суду відповідь на відзив, у якому вона, спростовуючи доводи відповідачів, зазначає, що протиправна поведінка полягає у здійсненні перешкод у користуванні позивачкою своєю квартирою та спричиненні збитків у вигляді утворення заборгованості за житлово-комунальні послуги. Також зазначає, що в результаті протиправної поведінки відповідачів позивачка понесла збитки в вигляді упущеної вигоди за неможливості розпоряджатись своєю квартирою та здавати її в оренду (а.с. 79-81).

21.01.2021 року до суду надійшли заперечення відповідачки ОСОБА_3 , в яких та зазначила, що твердження позивачки про те, що відповідачка проживала у вказаній квартирі не відповідають дійсності та не знаходять будь-якого підтвердження в матеріалах справи. Також вказує, що твердження відповідачки про те, що вона збиралась здавати вказану квартиру в оренду також нічим не підтверджується. Таким чином зазначає, що за відсутності доказів завдання позивачці будь-якої шкоди та збитків, відсутні і підстави для стягнення моральної шкоди (а.с. 106-112).

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду (а.с. 124-125).

25.10.2021 року позивачкою було подано клопотання про відмову від позовних вимог в частині стягнення упущеної вигоди в розмірі 243 600 грн. (а.с. 153-154).

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 20.01.2022 року судом прийнято відмову позивачки від позовних вимог в частині стягнення збитків у вигляді упущеної вимоги (а.с. 173).

У судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали, просили задовольнити у повному обсязі, із врахуванням заяви про зменшення позовних вимог.

Відповідачка ОСОБА_3 та її представник у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечували із підстав, викладених у відзиві та письмових запереченнях.

Відповідачка ОСОБА_9 до суду не прибула, про дату час та місце судового розгляду повідомлялась належним чином.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_5 належить ј квартири за адресою: АДРЕСА_5 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 18.12.2014р. (а.с. 47-48).

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 23.06.2018р. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2. визнана недієздатною. Цим же рішенням призначено ОСОБА_1 опікуном над недієздатною ОСОБА_5 (а.с. 13-15).

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 25.01.2019р., залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 16 травня 2019р. відмовлено в позові ОСОБА_3 до ОСОБА_5 , інтереси якої представляє опікун ОСОБА_1 , 3-ті особи ОСОБА_6 , Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Голій Л.І., Орган опіки та пілкування Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації про усунення від права на спадкування за законом. (а.с. 16-26).

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 175137442 від 25.07.2019 року, ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про спадщину серії та номер НОМЕР_1, виданого 25.07.2019 року Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Голій Л.І., набула право власності на ѕ квартири АДРЕСА_5 (а.с. 35).

Відповідно до довідки Комунального концерну «Центр комунального сервісу» від 16.08.2019 року заборгованість за житлово-комунальні послуги квартири за адресою: АДРЕСА_5 станом на 01.07.2019 року становить 9483,71 грн. (а.с. 32).

Згідно Акту обстеження житлових умов про фактичне проживання від 27.06.2019 року, складеного майстром ЖЕД № 8-9 ОСОБА_10 , за адресою: АДРЕСА_5 проживає громадянка ОСОБА_6 , яка там не зареєстрована (а.с. 82).

У той же час відповідно до Актів складених майстром ЖЕД № 8-9 ОСОБА_10 від 10.12.2020 року та 15.12.2020 року, в ході огляду квартири АДРЕСА_7 було встановлено, що в ній проживає ОСОБА_3 (а.с. 113, 114).

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 18.02.2020р. відмовлено в позові ОСОБА_3 до ОСОБА_5 , в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_1 про визнання правочину щодо прийняття спадщини недійсним та визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним (а.с. 27-31).

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо).

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Пленум ВСУ роз`яснив судам, що «розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст.ст. 440, 450 ЦК (ст.ст. 1166, 1187 ЦК України) шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.ч. 2, 3, 4 ст. 74 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Обгрунтовуючи заподіяння матеріальної шкоди в розмірі 9 483,71грн. позивачка посилається на незаконне проживання відповідачів в квартирі АДРЕСА_5 .

Проте, як вбачається з Актів, складених майстром ЖЕД № 8-9 ОСОБА_10 від 10.12.2020 року та 15.12.2020 року, ОСОБА_3 проживає в квартирі АДРЕСА_7 , а не в квартирі АДРЕСА_5 .

Згідно пояснень позивачки, відповідачка ОСОБА_6 проживала в квартирі АДРЕСА_5 разом з попереднім власником даної квартири - ОСОБА_7 та за її згодою, а також і за згодою позивачки, яка з 18.12.2014р. є власником ј частини квартири за адресою: АДРЕСА_5 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, проте будь-яких витрат по утриманню даної квартири не несла.

З довідки Центру комунального сервісу вбачається, що заборгованість за житлово комунальні послуги за адресою АДРЕСА_5 станом на 1.07.2019р. становить 9483,71грн. (а.с. 32).

Проте, з даної довідки неможливо достовірно встановити, за який саме період часу утворилась заборгованість за житлово-комунальні послуги, що вказана заборгованість була сплачена позивачкою, внаслідок чого їй було заподіяно матеріальної шкоди.

Таким чином в судовому засіданні не знайшов підтвердження той факт, що заборгованість за житлово-комунальні послуги в квартирі АДРЕСА_5 виникла з вини відповідачів, що дії відповідачів були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок, а тому підстав для задоволення позову в цій частині немає.

Згідно зі ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діяти чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.

Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із подальшими змінами), заподіяна моральна шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб.

Згідно з п. 5 згаданої постанови Пленуму Верховного Суду України, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, а також вини останнього в її заподіянні.

Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

При вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди обов`язковому з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керувався, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Позивачка звернулась з позовом в інтересах недієздатної дочки ОСОБА_5 , проте моральну шкоду обґрунтовує тим, що змушена була підшукувати людей, з якими можна залишити дитину, щоб збирати необхідні документи та відвідувати судові засідання, тобто фактично обгрунтовує зміну звичайного укладу свого життя, а не втрати немайнового характеру, понесені недієздатною ОСОБА_5 .

За таких обставин суд приходить до висновку, що позов в частині стягнення моральної шкоди є безпідставним та задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 22, 23, 1166, 1167 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 76-82, 89, 95, 141, 223, ч. 2 ст. 247, 259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В позові ОСОБА_1 , яка діє в інтересах недієздатної ОСОБА_5 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 ), ОСОБА_6 ( АДРЕСА_3 ) про стягнення коштів за житлово-комунальні послуги та моральної шкоди - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 30.01.2022р.

Суддя Т.В. Кириленко