ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6916/22 Справа № 183/2523/21 Суддя у 1-й інстанції - Оладенко О. С. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
П О С Т А Н О ВА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2022 року Дніпровський Апеляційний суд у складі:
головуючого - судді Ткаченко І.Ю.
суддів - Деркач Н.М., Пищиди М.М.,
за участю секретаря Лопакової А.Д.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу
за позовом Криворізької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону України в інтересах держави в особі: Міністерства оборони України, квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпро до ОСОБА_1 про відшкодування збитків, завданих державі
за апеляційною скаргою Криворізької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону України в інтересах держави в особі: Міністерства оборони України, квартирно-експлуатаційного відділу м.Дніпро
на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 серпня 2022 року,
В С Т А Н О В И В:

У квітні 2021 року прокурор Криворізької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону України звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди у якому просив стягнути з відповідача на користь держави в особі Квартирно-експлуатаційного відділу м.Дніпро в рахунок відшкодування збитків, завданих державі 808697,25 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідач ОСОБА_1 в період часу з 01 жовтня 2013 року до 01 травня 2016 року в квартирно-експлуатаційному відділі м.Дніпропетровська обіймала посаду завідувача паливного складу, що розташований за адресою: Дніпропетровська область, Новомосковський район, с.Вільне та фактично виконувала організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські функції. З відповідачем укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність. У період з грудня 2015 року, в порушення посадової інструкції завідувача паливного складу та договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, відповідач не виконала дії з належного обліку відпускання матеріальних цінностей у вигляді твердого палива (дров).
У другій декаді грудня 2015 року, ОСОБА_1 , перебуваючи на робочому місці на паливному складі КЕВ м.Дніпропетровська, розташованому у с.Вільне Новомосковського району, здійснила операцію з відпуску наявного на складі твердого палива дров у загальній кількості 1344,3132 складометрів на суму 352327,04 грн., а також операцію з відпуску дров у кількості 1615,044 складометрів на суму 456370,21 грн. для перевезення залізничним транспортом до м.Красноармійська Донецької області, які повинні були отримати уповноважені представники військової частини НОМЕР_1 .
Аудиторським звітом №520/1/9/аз від 06 березня 2019 року про результати фінансового аудиту та аудиту відповідності фінансово-господарської діяльності військової частини НОМЕР_1 за період з 01 жовтня 2015 року по 01 листопада 2018 року встановлено, що військова частина НОМЕР_1 зазначені матеріальні цінності не отримувала; на бухгалтерському обліку військової частини вони не перебували, матеріально відповідальні особи не підтвердили отримання дров, а підписи в накладних про отримання твердого палива своїми не визнали. За даним фактом здійснюється досудове розслідування, під час якого встановлено, що у накладних про отримання дров підписи у графі «Отримав» виконано іншими особами. Крім того, у накладних вказано осіб, яким не видавалося доручення на отримання матеріальних цінностей.
Отже, відповідач, не здійснивши виїзд та перебуваючи поза межами пункту розвантаження, не пересвідчилася особисто чи опосередковано в отриманні партії дров уповноваженим представником, в результаті чого матеріальні цінності у вигляді твердого палива було незаконно передано невстановленій особі. Такими діями відповідача державі завдано матеріальну шкоду на загальну суму 808697,25 грн., яку відповідач у добровільному порядку не відшкодувала, тому просить стягнути зазначену суму на користь держави в особі КЕВ м.Дніпро.

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 серпня 2022 року у позові Криворізької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону України в інтересах держави в особі: Міністерства оборони України, квартирно-експлуатаційного відділу м.Дніпро до ОСОБА_1 про відшкодування збитків, завданих державі відмовлено повністю (том 2 а.с.93-95).

Не погоджуючись із рішенням суду, Криворізька спеціалізована прокуратура у військовій та оборонній сфері Південного регіону України в інтересах держави в особі: Міністерства оборони України, квартирно-експлуатаційного відділу м.Дніпро звернулася із апеляційною скаргою, посилаючись на порушення місцевим судом норм матеріального та процесуального права. Просить рішення суду скасувати, та ухвалити нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі (том 2 а.с.97-100).

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 в період часу з 01 жовтня 2013 року до 01 травня 2016 року в квартирно-експлуатаційному відділі м.Дніпропетровська обіймала посаду завідувача паливного складу.
21 жовтня 2013 року між КЕВ м.Дніпропетровськ та ОСОБА_1 , як завідуючою паливним складом, укладено договір про повну матеріальну відповідальність (т.1 а.с.203).
У копії накладної (вимоги) №13, затвердженої 11.12.2015 начальником КЕВ м.Дніпропетровська вбачається, що на підставі довіреності №482 вимагалося у КЕВ м.Дніпропетровськ для відпуску військовій частині НОМЕР_1 через ОСОБА_2 матеріальні засоби - дрова, на суму 352,33 тис. грн. (1 344,31 складометрів), (т.1 а.с.154). У вказаній накладній мітяться підписи від імені головного бухгалтера, бухгалетара, у графі «Видав» міститься підпис відповідача ОСОБА_1 , у графі «Одержав» міститься підпис від імені ОСОБА_2
У копії накладної (вимоги) №444, затвердженої 26.01.2016 начальником КЕВ м.Дніпропетровська вбачається, що на підставі довіреності №478 вимагалося у КЕВ м.Дніпропетровськ для відпуску військовій частині НОМЕР_1 через ОСОБА_2 матеріальні засоби дрова, на суму 456,37 тис. грн. (1615,04 складометрів), (т.1 а.с.148). У вказаній накладній мітяться підписи від імені головного бухгалтера, бухгалетара, у графі «Видав» міститься підпис відповідача ОСОБА_1 , у графі «Одержав» міститься підпис від імені ОСОБА_2 .
Відповідно до аудиторського звіту фінансового аудиту та аудиту відповідності фінансово-господарської діяльності військової частини НОМЕР_1 за період часу з 01.10.2015 по 01.11.2018, що проводився ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлено нестачу твердого палива (дров) внаслідок не підтвердження військовою частиною НОМЕР_1 отримання від КЕВ м. Дніпра 3 149,35 складометрів дров. Тверде паливо (дрова) в кількості 3149,35 складометрів, що передане КЕВ м. Дніпро до військової частини НОМЕР_1 , на кількісному та бухгалтерському обліку вказаної військової частини не перебувало. Матеріально відповідальні особи військової частини НОМЕР_1 не підтвердили отримання дров, а також підписи в накладних про отримання твердого палива своїми не визнали, а саме: за накладною №13 від 11.12.2015 на суму 352,33 тис. грн. (1 344,31 складометрів), за накладною №444 від 26.01.2016 на суму 456,37 тис. грн. (1615,04 складометрів), за накладною №373 від 03.11.2015 на суму 39,86 тис. грн. (190,00 складометрів), на загальну суму 848,56 тис. грн. (т.1 а.с.47-116).
Вказані результати аудиторського звіту підтверджено висновком судово-економічної експертизи від 04.05.2020 (т.1 а.с.184-195) та висновком додаткової судової економічної експертизи від 22.12.2020 (т.1 а.с.204-232).
17 травня 2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості стосовно кримінального провадження №0000034 з того приводу, що невстановлені посадові особи КЕВ м.Дніпро, зловживаючи своїм службовим становищем, за попередньою змовою групою осіб вчинили розтрату бюджетних грошових коштів, які були виділені на закупівлю твердого палива для потреб військової частини НОМЕР_1 на загальну суму 850 тис. грн. (т.1 а.с.12). З даними Єдиного державного реєстру судових рішень, ухвалою суду від 03 березня 2021 року зазначене кримінальне провадження закрито у зв`язку зі звільненням від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.
Висновком експерта №19/104-17/1/734 від 22.04.2020 встановлено, що у накладних №13 від 11.12.2015 та №444 від 26.01.2016, у графі «Одержав» підпис виконано ймовірно, не ОСОБА_2 , а іншою особою з наслідуванням автентичним підписам ОСОБА_2 . Вирішити питання в категоричній формі не надалось можливим, зважаючи на малий об`єм графічної інформації, що обумовлено їх короткістю та простою будовою (т.1 а.с.161-172).
Згідно висновку експерта від 24.11.2020 у накладних №13 від 11.12.2015 та №444 від 26.01.2016, у графі «Видав» підписи виконано ОСОБА_1 . Встановити чи виконано підписи у графі «Одержав» ОСОБА_1 чи іншою особою не надалось можливим (т.1 а.с.233-250).
У судовому засіданні встановлено, що робоче місце відповідача, тобто паливний склад, розташований у Новомосковському районі Дніпропетровській області, звідки відбулося відвантаження залізничним транспортом тверде паливо, натомість пункт призначення вантажу розташований у Донецькій області.
Ні відповідач ОСОБА_1 не відряджалася у Донецьку область для фактичного передання матеріальних цінностей, ні особа, вказана у накладній (вимозі) як отримувач, тобто ОСОБА_2 .

Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд 1 інстанції виходив із того, що оскільки позивачем за допомогою належних та допустимих доказів не доведено той факт, що матеріальну шкоду заподіяно саме з вини ОСОБА_1 , суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Колегія суддів погоджується з висновоком суду 1 інстанції.
Відповідно до ст.130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків.
За статтею 134 КЗПП України, відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших ціле.
Судом 1 інстанції встановлено, що дійсно, військовою частиною НОМЕР_1 не отримано матеріальні цінності у вигляді твердого палива, яке зазначено у накладних №13 від 11.12.2015 та №444 від 26.01.2016.
У відповідності до ч.ч.1,2 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Для деліктних відносин є характерним застосування презумпції вини заподіювача шкоди, проте усі інші умови застосування такого виду цивільно-правової відповідальності підлягають доведенню у повному обсязі позивачем, який наполягає на наявності підстав для задоволення такого позову.
Аналогічні правові висновки зробила Велика палата ВС у постанові від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц (п.81 зазначеної постанови): «Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (див. постанови Касаційного господарського суду від 2.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18 (п.41). Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (див. п.43 постанови КГС від 23.10.2019 у справі №917/1307/18)».

При цьому, суд 1 інстанції вірно звернув увагу, що у позовній заяві не зазначено та не надано відповідних доказів на підтвердження того, що нестача матеріальних цінностей сталася внаслідок порушення трудових обов`язків відповідачем.
Як підставу позовних вимог прокурор у позовній заяві зазначив, що відповідач ОСОБА_1 «прямо чи опосередковано» не переконалася в особі отримувача матеріальних цінностей.
Встановлено, що робоче місце відповідача, тобто паливний склад, розташований у Новомосковському районі Дніпропетровській області, звідки відбулося відвантаження залізничним транспортом тверде паливо, натомість пункт призначення вантажу розташований у Донецькій області.
Ні відповідач ОСОБА_1 не відряджалася у Донецьку область для фактичного передання матеріальних цінностей, ні особа, вказана у накладній (вимозі) як отримувач, тобто ОСОБА_2 .
Суду не надано відомостей про те, яким чином відповідач, перебуваючи у Новомосковському районі Дніпропетровської області, не будучи у відрядженні, повинна була пересвідчитися в особі отримувача вантажу у Донецькій області.
З пояснень наданих в суді 1 інстанції представника Міністерства оборони України та відповідача ОСОБА_1 , зазначено, що вантаж відправляли залізничним транспортом у супроводі військовослужбовців, які перевіряли особу та повноваження отримувача вантажу, вказану у накладній (вимозі). Проте, позовна заява та додані до неї документи не містять відомостей про цих осіб.
За таких обставин, суд 1 інстанції вірно вказав, що твердження прокурора про те, що ОСОБА_1 неналежним чином виконувала свої посадові обов`язки, що призвело до матеріальних збитків, є лише припущенням, яке не підтверджено належними та допустимими доказами.
Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано.
Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Виходячи з наведеного, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами, повно, всебічно і об`єктивно перевірив доводи і заперечення сторін, встановленим фактам і доказам дав правильну правову оцінку і дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволені позовних вимог. Рішення суду першої інстанції винесено з додержання вимог матеріального та процесуального права і відсутні підстави для його скасування.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Криворізької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону України в інтересах держави в особі: Міністерства оборони України, квартирно-експлуатаційного відділу м.Дніпро - залишити без задоволення.

Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 серпня 2022 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: