Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30.11.2022 Справа №607/10468/22

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі :

головуючого Ромазана В.В.

з участю секретаря Безручко Т.В.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Фізичної особи підприємця ОСОБА_3 про відшкодування шкоди ,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Фізичної особи підприємця ОСОБА_3 , у якому просить стягнути із відповідача в його користь по 45,00 грн. завданої йому матеріальної шкоди та 1 800,00 грн. моральної шкоди.
В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує на те, що він є ветераном війни та учасником бойових дій, що стверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 21.11.2018 року. 22 березня 2022 року об 11 год. 35 хв., ОСОБА_1 мав намір здійснити поїздку із м. Зборова до м. Тернополя. З метою переїзду позивач скористався рейсовим автобусом, д.н.з. НОМЕР_2 , що здійснює постійні перевезення за маршрутом «Ніще-Тернопіль», перевізник ФОП ОСОБА_3 . Зайшовши до автобусу, ОСОБА_1 пред`явив документ, що підтверджує наявність пільги на безкоштовний проїзд посвідчення учасника бойових дій, однак водій відмовив йому у наданні послуги з перевезення, повідомивши, що на час війни пільги скасовані. Водій наполягав на тому, щоб позивач оплатив проїзд або покинув автобус. ОСОБА_1 вважає, що відповідач безпідставно відмовив йому у пільговому перевезенні, а тому його дії є незаконними. Із метою повернення сплачених позивачем коштів за проїзд, позивач запропонував водію на кінцевій зупинці, звернутись до диспетчера для з`ясування питання щодо дії пільг під час воєнного стану, на що отримав відповідь водія, що він не підпорядковується диспетчеру. Із метою вжиття заходів, спрямованих на недопущення неправомірних дій в майбутньому, позивач звернувся до Управління розвитку, інфраструктури та державного господарства Тернопільської обласної військової адміністрації. Також, в липні 2022 року, позивачем подано заяву до Відділу державного нагляду (контролю) у Тернопільській області Придністровського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки, з метою притягнення до відповідальності особи, винної у порушенні його права на пільговий проїзд, внаслідок чого водія автобуса притягнуто до адміністративної відповідальності. Позивач вважає, що ФОП ОСОБА_3 безпідставно змушений був оплатити кошти за проїзд в розмірі 45,00 грн., які підлягають поверненню. Крім того, неправомірним діями водія, ОСОБА_1 було завдано моральної шкоди, яка полягає у незаконній вимозі оплачувати проїзд, оспорюванні його права на безкоштовний проїзд, із приводу чого позивач, як особа похилого віку, змушений був звертатися у відповідні інстанції для поновлення своїх прав та притягнення винних до відповідальності. Завдану позивачу моральну шкоду, останній оцінює в розмірі 1 800,00 грн., яку просить стягнути в його користь.
Ухвалою суду від 15 серпня 2022 року відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.
Відповідач, ФОП ОСОБА_3 відзиву на позов не подав.

Позивач ОСОБА_1 та представник позивача адвокат Віляйкіна А.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю та просять суд їх задовольнити.
Відповідач, фізична особа підприємець ОСОБА_3 в судовому засіданні до початку розгляду справи по суті позовні вимоги визнав та проти їх задоволення не заперечив.
Дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази суд встановив наступні обставини
ОСОБА_1 є учасником бойових дій, що стверджується Посвідченням серії НОМЕР_1 , виданим 21.11.2018 року ІНФОРМАЦІЯ_1 .
22 березня 2022 року о 11 год. 35 хв., ОСОБА_1 маючи намір поїхати в Тернопіль, зайшов до автобусу д.н.з. НОМЕР_2 , що здійснює постійні перевезення за маршрутом «Ніще-Тернопіль» (послуги надає відповідач) та пред`явив водію документ, що підтверджує наявність пільги на безкоштовний проїзд посвідчення учасника бойових дій. Проте, водій відмовив йому у наданні послуги з перевезення з наданням пільг, передбачених Законом України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року.
Як вбачається із наявної при матеріалах справи, копії автобусного квитка серії ТЕА3 ІІ-62 №017443 придбаного ОСОБА_1 , вартість його проїзду становить 45,00 грн.
Як вбачається із інформації викладеній у листі Відділу державного нагляду (контролю) у Тернопілській області Державної служби України з безпеки на транспорті №1844/824/23-22 від 29.07.2022 р., 27.07.2022 року інспектором Відділу складено протокол про адміністративне правопорушення, а начальником Відділу винесено постанову про накладення адміністративного стягнення на водія автобуса марки «Mercedes-Benz», д.н.з. НОМЕР_2 , за порушення ч.7 ст. 133-1 КУпАП (безпідставна відмова від передбаченого законом пільгового перевезення громадян).

За змістом статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема є відшкодування шкоди.
Відповідно до п.7 ч.1 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту`від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII, з наступними змінами, учасникам бойових дій (статті 5,6) надаються пільги з безплатного проїзду усіма видами міського пасажирського транспорту, автомобільним транспортом загального користування в сільській місцевості, а також залізничним і водним транспортом приміського сполучення та автобусами приміських і міжміських маршрутів, у тому числі внутрірайонних, внутрі- та міжобласних незалежно від відстані та місця проживання за наявності посвідчення встановленого зразка, а в разі запровадження автоматизованої системи обліку оплати проїзду - також електронного квитка, який видається на безоплатній основі.

Частинами 1-3 статті 37 Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачено, що пільгові перевезення пасажирів, які, відповідно до законодавства, користуються такими правами, забезпечують автомобільні перевізники, які здійснюють перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування. Автомобільному перевізнику, який здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування, забороняється відмовлятися від пільгового перевезення, крім випадків, передбачених законом. Безпідставна відмова від пільгового перевезення тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані надати перевізникам, які здійснюють пільгові перевезення пасажирів та перевезення пасажирів за регульованими тарифами, компенсацію відповідно до закону (ч.2 ст.29 Закону України «Про автомобільний транспорт»).
Відповідно до п.п. 10 п. 145 Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №176 від 18 лютого 1997 року перелік послуг, автомобільний перевізник зобов`язаний здійснювати перевезення пасажирів з квитками і пасажирів, яким згідно із законодавством надано пільги щодо плати за проїзд.
Тлумачення Закону України «Про автомобільний транспорт» свідчить про те, що відповідальність за безпідставну відмову від пільгового перевезення має покладатися на автомобільного перевізника. Це зумовлено тим, що саме йому забороняється відмовляти у пільговому перевезенні.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) дохід, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомiрними рiшеннями, дiями чи бездiяльнiстю особистим немайновим правам фiзичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фiзичної або юридичної особини, вiдшкодовується в повному обсязi особою, яка її завдала.
Як роз`яснено у п.п. 2, 3 постанови Пленуму Верховного Суду України вiд 27.03.1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивiльних справ за позовами про вiдшкодування шкоди», шкода, заподiяна особi й майну громадянина або заподiяна майну юридичної особи, пiдлягає вiдшкодуванню в повному обсязi особою, яка її заподiяла, за умови, що дiї останньої були неправомiрними, мiж ними й шкодою є безпосереднiй причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.
Суд дослідивши та оцінивши докази надані суду, вважає, що вимоги, позивача в частині відшкодування матеріальної шкоди підлягають до задоволення шляхом стягнення з відповідача в його користь 45,00 грн., затрачених ОСОБА_1 на придбання квитка для проїзду в автобусі, перевезення на якому здійснював перевізник ОСОБА_3 .

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Відповідно до роз`яснень Верховного Суду України, зазначених у пункті 3 Постанови Пленуму від 31.03.1995 № 4 із змінами і доповненнями, внесеними постановами Пленуму Верховного Суду України від 25.05.2001 № 5, від 27.02.2009 № 1, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд приймає до уваги стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його житті, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити з засад розумності, виваженості та справедливості.

При вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди суд враховує наявність такої, протиправність дій її заподіювача ФОП ОСОБА_3 , причинний зв`язок між шкодою і протиправним діянням відповідача. В даному випадку, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких ОСОБА_1 зазнав у зв`язку із приниженням його, як особи похилого віку, учасника бойових дій, незаконній вимозі оплачувати проїзд, оспорюванні його права на безкоштовний проїзд, тривалому витрачанні часу для поновлення своїх прав.

Визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд враховує визнання позову відповідачем, характер неправомірних дій відповідача, тривалість порушення прав позивача, глибину його душевних та психічних страждань пов`язаних із порушення нормального ритму життя (необхідність вчинення додаткових дій, які за нормальних обставин не було необхідності вчиняти), нормальних життєвих зв`язків, час та зусилля необхідні для відновлення попереднього стану.

Враховуючи наведене та вимоги п.п.3, 5, 9 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної(немайнової) шкоди» від 31.03.1995р. № 4, суд погоджується з твердженням позивача, щодо спричинення йому моральної шкоди, та, враховуючи принцип розумності та справедливості, обставини справи, розмір спричиненої матеріальної шкоди, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди підлягають до задоволення у повному обсязі.

Згідно ч.1 ст. 142 ЦПК України, враховуючи визнання позову відповідачем до початку розгляду справи, вважає, що із відповідача в користь держави слід стягнути 50 відсотків судового збору, що складає 496, 20 коп..

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 4, 13, 82, 263, 265 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

ОСОБА_1 до фізичної особи підприємця ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, задовольнити.

Стягнути із фізичної особи підприємця ОСОБА_3 у користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 45 (сорок п`яти) грн. 00 коп., а також 1 800 (одну тисячу вісімсот) грн. 00 коп. заподіяної моральної шкоди.

Стягнути із фізичної особи підприємця ОСОБА_3 у користь держави 496 (чотириста дев`яносто шість) грн. 20 коп. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Тернопільського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 05 грудня 2022 року.

Головуючий суддяВ. В. Ромазан