ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8471/22 Справа № 219/8146/21 Суддя у 1-й інстанції - Худіна О.О. Суддя у 2-й інстанції - Хейло Я. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2022 року м.Кривий Ріг

Справа № 219/8146/21

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Хейло Я.В.,

суддів Мірути О.А., Тимченко О.О.,

секретар судового засідання: Тимофєєва В.О.

сторони

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Київ Фінанс»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Київ Фінанс» на ухвалу Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 06 серпня 2021 року про забезпечення позову та ухвалу Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 10 серпня 2021 року про виправлення описки у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія Київ Фінанс» про визнання недійсним договору купівлі продажу, скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нежитлове приміщення, визнання права власності та визнання припиненою іпотеку нежитлового приміщення, ухвалене суддею Худіною О.О. у місті Бахмуті Донецької області, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Артемівського міськрайонного суду Донецької області з заявою про забезпечення позову.

В заяві зазначав, що він звернувся до суду з позовом про визнання недійсним договору купівлі продажу нежитлового приміщення - бази, скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нежитлове приміщення, визнання права власності та визнання припиненою іпотеку нежитлового приміщення.

Вказував, що спір виник з приводу правомірності вчиненого договору купівлі-продажу внаслідок якого позивач був позбавлений права власності на своє майно.

Вважав, що існує необхідність застосування заходів забезпечення позову, шляхом накладення арешту на вказане майно та заборонити вчиняти з ним будь-які юридично значимі дії, направлені на його переоформлення (зміну власника), відчуження, передачу в заставу (в іпотеку), реконструкцію, оскільки саме такий вид забезпечення позову унеможливить втрату чи зміну власника майна, що є предметом спірного договору.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

06 серпня 2021 року Артемівським міськрайонним судом Донецької області постановлено ухвалу, якою задоволено заяву позивача ОСОБА_1 , в інтересах якого діяв адвокат Гуревич М.Г., про забезпечення позову.

Накладено арешт на нежитлове приміщення базу, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , до якої входить: їдальня загальною площею 451,80 кв.м; цех з переробки вторсировини загальною площею 333,90 кв.м.

Заборонено вчиняти із зазначеним майном будь-які юридично значимі дії, направлені на його переоформлення (зміну власника), відчуження, передачу в заставу (в іпотеку), реконструкцію.

Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 10 серпня 2022 року виправлено описку, допущену в ухвалі Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 6 серпня 2021 року (справа № 219/8146/21, провадження № 2-з/219/114/2021), зазначено у резолютивній частині: Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 . Представник позивача: адвокат Гуревич Максим Геннадійович, адреса: 84511, Донецька область, м. Бахмут, вул. Свободи, 13/9. Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія Київ Фінанс», , юридична адреса: 01135, м. Київ, вул. Павлівська, буд. 29, корпус 5, офіс 2.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі Товариство з обмеженою відповдальністю «Фінансова компанія «Київ-Фінанс» просить скасувати ухвали суду від 05 серпня 2021 року та від 10 серпня 2021 року повністю та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову ОСОБА_1 .

Узагальнення доводів особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Київ-Фінанс» ставить питання про скасування ухвал суду та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, нездійснення оцінки обгрунтованності доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів, не з`ясування співмірності виду забезпечення заходів забезпечення позову, який просив застовувати позивач.

Вказує, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що відповідач не є власником спірного нежитлового приміщення, а його власниками є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , про що зазанчав позивач у позовній заяві, проте вказані особи не зазначені у справі як співвідповідачі.

Зазначає, що на момент вирішення справи судом вирішувались права та інтереси осіб, які не є учасниками справи, що є недопустимим, зокрема, посилається на відповідні правові висновки Верховного Суду у справі № 372/333/20 від 21.04.2021 року, № 755/5333/20 від 24 лютого 2021 року, № 646/6944/19 від 21 жовтня 2021 року.

Вказує, що судом неправильно застосовано норми ЦПК України, оскільки арешт може бути накладено на майно відповідача, а не третьої особи, посилаючись на аналогічні правові висновки, які викладені у постановах Верховного Суду від 05 лютого 2020 року у справі № 759/13257/19, від 12 травня 2021 року у справі № 369/7695/20, від 29 липня 2021 року у справі № 759/9585/20.

Вважає, що обраний позивачем вид забезпечення позову неспівмірний предмету позову, посилаючись на правові висновки зроблені у постановах Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 127/220/19 та від 19 червня 2019 року у справі № 201/12570/18, від 29.09.2021 року у справі № 541/514/19.

Просить урахувати, що предметом спору є нежитлове приміщення, а не житлове, а отже, на думку відповідача, зважаючи на заявлені позивачем позовні вимоги, жодних перешкод чи ускладнень у виконані рішення суду у позивача не буде у разі задоволення позову.

Узагальнення доводів та заперечень інших учасників справи

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_4 в судове засідання не з`явились, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином. Представник ОСОБА_1 ОСОБА_4 подав до суду клопотання про відкладення розгляд справи на іншу дату після закінчення воєнного стану.

Колегія суддів вважає, що клопотання не підлягає задоволенню та можливо розглянути справу, оскільки, відповідно до ст. 372, 371 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, крім того, апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції має бути розглянута протягом тридцяти днів із дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Київ Фінанс» - в судове засідання не з`явився.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

ОСОБА_1 04 серпня 2021 року звернувся до Артемівського міськрайонного суду Донецької області з заявою про забезпечення позову.

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія Київ Фінанс» про визнання недійсним договору купівлі продажу, скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нежитлове приміщення, визнання права власності та визнання припиненою іпотеку нежитлового приміщення.

Позиція апеляційного суду

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Київ Фінанс» задовольнити.

Ухвалу Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 06 серпня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Ухвалу Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 10 серпня 2021 року про виправлення описки скасувати.

Мотиви з яких виходив апеляційний суд та застосовані норми права

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону, ухвала суду першої інстанції не відповідає.

Задовольняючи заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що на теперішній час існує реальна можливість розпорядитись спірним майном третіми особами, що створює реальну загрозу утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Виправляючи описку в ухвалі Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 6 серпня 2021 року (справа № № 219/8146/21, провадження № 2-з/219/114/2021), суд першої інстанції зазначав, що, відповідно до ч. 1 ст. 157 ЦПК України, ухвала суду про забезпечення позову є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом, у зв`язку з чим, з власної ініціативи, вказав у резолютивні частині ухвали реквізити сторін.

Проте, колегія судді не погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права (частина четверта статті 10 ЦПК України та стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).

Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до частини 1 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, тимчасових заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання можливого судового рішення, якщо його буде ухвалено на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Суд застосовує заходи забезпечення позову у разі, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в справі.

Стаття 149 ЦПК України передбачає, що суд за заявою учасника справи має право вжити, передбачених статтею 150 цього Кодексу, заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь - якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.4 Постанови «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» №9 від 22 грудня 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до п. 1, п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 № 9, єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір і існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18.

З заяви ОСОБА_1 вбачається, що він просив забезпечити позов шляхом накладення арешту на нежитлове приміщення та заборонити вчиняти з ним будь-які юридично значимі дії, направлені на його переоформлення (зміну власника), відчуження, передачу в заставу (в іпотеку), реконструкцію. (а.с. 1-5).

Крім того, в заяві про забезпечення позову ОСОБА_1 зазначає, що він звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Київ Фінанс» про визнання недійсним договору купівлі продажу, скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нежитлове приміщення, визнання права власності та визнання припиненою іпотеку нежитлового приміщення.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції при вирішенні наявності правових підстав для задоволення заяви про забезпечення позову не з`ясував належним чином хто є власниками нерухомого майна, на яке заявник просить накласти арешт з метою забезпечення позову не встановив чи не буде порушено або безпідставно обмежено права та охоронювані інтереси інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками спору.

Отже, прийшов передчасного висновку про задоволення заяви про забезпечення позову за таких обставин.

Як вбачаються з доданих до апеляційної скарги довідок, відповідач не є власником спірного нежитлового приміщення, а його власниками є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с.42,43).

Отже, відсутні обґрунтовані підстави вважати, що незастосування вказаного позивачем заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення його позову з боку відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Київ Фінанс».

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, висновки суду не відповідають обставинам справи, ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права і підлягає скасуванню з постановленням нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про задоволення позову, відповідно до ст. 376 ЦПК України.

Щодо скасування ухвали про виправлення описки, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала є похідною від ухвали про задоволення заяви про забезпечення позову та самостійно не несе ніякого правового значення, тому вона також підлягає скасуванню.

У справі «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) зазначено, що національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін. Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає у тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland», заява № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року). На важливість дотримання судами вимоги щодо мотивованості (обґрунтованості) рішень йдеться також у ряді інших рішень ЄСПЛ (наприклад, «Богатова проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України» та ін.).

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

За частиною 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вищезазначене, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення заяви про забезпечення позову.

Розподіл судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

В даному випадку розподіл сум судового збору, пов`язаного з розглядом відповідної апеляційної скарги, здійснюється судом першої інстанції за результатами розгляду справи згідно із загальними правилами, передбаченими процесуальним законом.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Київ Фінанс» задовольнити.

Ухвалу Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 06 серпня 2021 року про забезпечення позову скасувати.

У задоволені заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія Київ Фінанс» про визнання недійсним договору купівлі продажу, скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нежитлове приміщення, визнання права власності та визнання припиненою іпотеку нежитлового приміщення відмовити.

Ухвалу Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 10 серпня 2021 року про виправлення описки в ухвалі Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 06 серпня 2021 року скасувати.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:

Судді: