КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/5501/2022
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Білич І.М., Коцюрби О.П.,

за участю секретаря судового засідання Хоменко О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Літвінова Євгена Володимировича в інтересах товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 29 листопада 2021 року у складі судді Диби О.В.,

у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про витребування майна із чужого володіння та визнання права власності,-

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2016 року товариство з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" (далі - ТОВ "Порше Лізинг Україна") звернулося у суд із позовом, в якому просило витребувати у ОСОБА_7 автомобіль марки "Volkswagen Touareg", д.н.з. НОМЕР_1 2014 року випуску, № кузова/шасі: НОМЕР_2 та визнати за позивачем право власності на вказаний автомобіль.

Позов обґрунтовано тим, що 23.09.2014 між позивачем та ОСОБА_2 укладено договір про фінансовий лізинг № 00010406, предметом якого був автомобіль марки "Volkswagen", модель "Touareg", 2014 року випуску, № кузова/шасі: НОМЕР_2 .

Згідно умов укладеного договору лізингоодержувач зобов`язався здійснювати лізингові платежі у відповідності до погодженого графіку, зокрема, перший платіж підлягав сплаті 23.09.2014, останній - 15.09.2019.

На виконання умов вказаного договору позивач уклав з ТОВ "Автогранд Миколаїв" договір купівлі-продажу автомобіля № 914610 від 23.09.2014, відповідно до умов якого придбав автомобіль марки "Volkswagen", модель " Touareg ", № кузова/шасі: НОМЕР_2 , який було зареєстровано за позивачем у визначеному чинним законодавством порядку, присвоєно д.н.з. НОМЕР_1 та передано у користування під виплату лізингових платежів лізингоодержувачу.

У зв`язку з невиконанням лізингоодержувачем умов договору про фінансовий лізинг позивач звернувся до приватного нотаріуса за вчиненням виконавчого напису, внаслідок чого 04.09.2015 приватним виконавцем Київського міського нотаріального округу Семеновою Г.В. вчинено виконавчий напис про повернення позивачу автомобіля "Volkswagen", модель " Touareg ", № кузова/шасі: НОМЕР_2 .

На підставі зазначеного виконавчого напису 11.09.2015 державним виконавцем відділу ДВС Бучанського міського управління юстиції Кудрановським Ю.В. відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого напису, а 21.09.2015 винесено постанову про розшук майна боржника.

В подальшому позивачу стало відомо, що автомобіль "Volkswagen", модель " Touareg" № кузова/шасі: НОМЕР_2 , йому на праві власності не належить, був зареєстрований за ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , а станом на 26.07.2016 власником спірного автомобіля є ОСОБА_1 .

Виходячи з викладеного, оскільки спірний автомобіль вибув з володіння позивача не з його волі, і на даний час належить ОСОБА_1 , у зв`язку з чим просить позовні вимоги задовольнити.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 29 листопада 2021 року у позовні вимоги ТОВ «Порше Лізинг Україна» залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі адвокат Літвінов Є.В. в інтересах ТОВ «Порше Лізинг Україна» посилаючись на порушення норм процесуального права, не правильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення районного суду та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що районний суд відмовляючи в задоволенні позову, зазначив, що позивачем не доведено факту вибуття спірного автомобіля з його володіння не з його волі. Разом з тим, суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні проігнорував положення ч. 4 ст. 82 ЦПК України, оскільки не взяв до уваги обставини, встановлені рішенням Святошинського районного суду від 14.07.2020 у справі № 759/20940/18, що набрало законної сили, щодо того, що об`єкт лізингу вибув з володіння позивача поза його волею, а також що відчуження об`єкта лізингу відбулось на підставі недійсного правочину.

Вказано, що позивач як власник майна об`єкта лізингу не здійснював жодних дій направлених на його відчуження та перереєстрацію, що свідчить про відсутність волевиявлення позивача щодо відчуження об`єкта лізингу, а тому наявні всі законні підстави звертатись до відповідача з позовом про витребування об`єкта лізингу з його володіння на користь позивача.

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Токовенко О.В. в інтересах ОСОБА_1 просив законне рішення районного суду, як постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

У судове засідання учасники справи не з`явилися, про день та час судового розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку (а.с. 198, 199), від адвоката Токовенка О.В. в інтересах ОСОБА_1 надійшло клопотання відкладення розгляду справи, посилаючись на участь у судовому засіданні у іншій справі.

Між тим вказане клопотання підлягає відхиленню з оглядку на тривале перебування справи в суді апеляційної інстанції - з січня 2022 року, а тому колегія суддів вважає за можливе розгляд справи проводити у відсутність учасників справи, за правилами ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Як убачається з матеріалів справи, 23.09.2014 між ТОВ "Порше Лізинг Україна" та ОСОБА_2 укладено договір про фінансовий лізинг № 00010406, предметом якого був автомобіль марки "Volkswagen", модель "Touareg", 2014 року випуску, № кузова/шасі: НОМЕР_2 . Згідно умов укладеного договору лізингоодержувач зобов`язався здійснювати лізингові платежі у відповідності до погодженого графіку, зокрема, перший платіж підлягав сплаті 23.09.2014, останній - 15.09.2019, строк лізингу 60 місяців (а. с. 10-14,т. 1).

На виконання умов вказаного договору позивачем було укладено з ТОВ "Автогранд Миколаїв" договір купівлі-продажу автомобіля № 914610 від 23.09.2014, відповідно до умов якого придбав автомобіль марки Volkswagen", модель "Touareg Premium» колір чорний лак, № кузова/шасі: НОМЕР_2 , вартістю 807300 грн, який було зареєстровано за ТОВ "Порше Лізинг Україна" у визначеному чинним законодавством порядку з присвоєнням д.н.з. НОМЕР_3 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_4 від 02.10.2014 (а.с. 15-18,т. 1).

04.09.2015 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Семеновою Г.В. вчинено виконавчий напис зареєстрований в реєстрі за № 1558 про повернення лізингоодержувачем позивачу автомобіля марки "Volkswagen", модель "Touareg", 2014 року випуску, № кузова/шасі: НОМЕР_2 (а. с. 31,т. 1).

У зв`язку з невиплаченими лізинговими платежами в період з 16.03.2015 по 19.05.2015, розмір заборгованості по яким станом на 19.05.2015 становить 31 206 грн 76 коп.

На підставі зазначеного виконавчого напису 11.09.2015 державним виконавцем відділу ДВС Бучанського міського управління юстиції Кудрановським Ю.В. відкрито виконавче провадження (а.с. 33,т. 1).

Відповідно до відповіді Територіального сервісного центру 8041 Регіонального сервісного центру в м. Києві від 05.12.2015 убачається, що станом на 05.12.2015 Volkswagen Touareg, колір чорний, 2014 року випуску, № кузова/шасі: НОМЕР_2 на праві власності ТОВ "Порше Лізинг Україна" не належить (а.с. 34,т. 1).

Згідно інформації з Єдиного державного реєстру МВС України) станом на 26.07.2016 власниками автомобіля марки "Volkswagen", модель "Touareg", 2014 року випуску, № кузова/шасі: НОМЕР_2 , за період з грудня 2015 року по теперішній час були: ОСОБА_3 ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 (а. с. 35-36,т. 1).

19.11.2015 на підставі довідки-рахунку серії НОМЕР_5 від 18.11.2015 виданої ТОВ "Інтрансавто" ОСОБА_3 на легковий автомобіль Volkswagen", модель "Touareg, 2014 року випуску, № кузова/шасі: НОМЕР_2 , д.н.з. НОМЕР_3 , (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_4 від 02.10.2014), останній був зареєстрований у ТСЦ 8043 РСЦ МВС в м. Києві за ОСОБА_3 , виданий д.н.з. НОМЕР_6 та свідоцтво про реєстрацію ТЗ НОМЕР_7 (а.с. 57-61,т. 2).

02.12.2015 спірний автомобіль був знятий ОСОБА_3 з обліку у ТСЦ 8041 для реалізації з видачею транзитного номеру НОМЕР_8 (а.с. 22-27,т. 2)

З заяви № 85148566 від 09.02.2016 та договору купівлі-продажу № 802/1244, оформлених та підписаних у сервісному центрі МВС N 1244 убачається, що ОСОБА_8 діючи на підставі довіреності від імені ОСОБА_3 продав спірний транспортний засіб (транзитний номер НОМЕР_8 ) ОСОБА_6 , за яким того ж дня було зареєстровано спірний автомобіль згідно свідоцтва НОМЕР_9 з видачею д.н.з. НОМЕР_10 (а.с. 201-202, т. 1).

Після чого 15.03.2016 спірний автомобіль був знятий ОСОБА_6 з обліку у ТСЦ 1241 для реалізації з видачею транзитного номеру НОМЕР_11 (а.с. 205-208,т. 1)

З заяви № 87382878 від 15.03.2016, оформленої та підписаної у сервісному центрі МВС № 3542, та договору купівлі-продажу транспортного засобу № 1839/01/1241/2016 від 15.03.2016, оформленого та підписаного у сервісному центрі МВС № 1241 в присутності адміністратора сервісного центру ОСОБА_9 , убачається, що ОСОБА_6 продав спірний транспортний засіб (транзитний номер НОМЕР_11 ) ОСОБА_5 , за яким того ж дня було зареєстровано спірний автомобіль згідно свідоцтва СТХ 967429 з видачею д.н.з. НОМЕР_12 (а.с. 211-216 т.1).

В подальшому 22.03.2016 спірний автомобіль був знятий ОСОБА_5 з обліку у ТСЦ 3542 для реалізації з видачею транзитного номеру НОМЕР_13 (а.с. 217, т. 1).

Згідно заяви 87984861 від 23.03.2016, оформленої та підписаної у сервісному центрі МВС N 3246, та договору купівлі-продажу транспортного засобу № 00500/01/3542/2016 від 22.03.2016, оформленого та підписаного у сервісному центрі МВС № 3542 в присутності адміністратора сервісного центру, ОСОБА_5 продав спірний транспортний засіб (транзитний номер НОМЕР_13 ) ОСОБА_4 , за яким 23.03.2016 було зареєстровано спірний автомобіль згідно свідоцтва НОМЕР_14 з видачею д.н.з. НОМЕР_1 (а.с. 2-9 т. 2).

Відповідно до заяви № 88917576 від 05.04.2016 та договору купівлі-продажу транспортного засобу № 0250/02/3246/2016 від 05.04.2016, оформлених та підписаних у сервісному центрі МВС № 3246 в присутності адміністратора сервісного центру ОСОБА_10 , ОСОБА_4 продав спірний транспортний засіб (д.н.з. НОМЕР_1 ) ОСОБА_1 , за яким того ж дня було зареєстровано спірний автомобіль згідно свідоцтва НОМЕР_15 з видачею д.н.з. НОМЕР_1 (а.с. 10-20, т. 2).

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 23.11.2016 задоволено позов ТОВ "Порше Лізинг Україна", стягнуто з ОСОБА_2 заборгованість за договором про фінансовий лізинг № 00010406 від 23.09.2014 в розмірі 758 491 грн 87 коп. та судові витрати в розмірі 11 377 грн 38 коп. (а.с. 79-80 т.1).

Постановою Одеського апеляційного суду від 29.10.2020 (ун. № 509/2/16-ц) скасовано рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 23.11.2016 та ухвалено нове, яким відмовлено у задоволенні позову ТОВ "Порше Лізинг Україна" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про фінансовий лізинг з підстав нікчемності укладеного між сторонами договору про фінансовий лізинг № 00010406 від 23.09.2014 внаслідок відсутності його нотаріального посвідчення.

Заочним рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 14.07.2020 визнано недійсною довідку-рахунок серії НОМЕР_5 від 18.11.2015 видану ТОВ "Інтрансавто" ОСОБА_3 на легковий автомобіль "Фольксваген", модель "Туарег", 2014 року випуску, № кузова/шасі: НОМЕР_2 .

Відмовляючи у задоволенні позову районний суд виходив з підстав його необґрунтованості та того, що обраний спосіб захисту щодо вимог про визнання за позивачем права власності на спірний автомобіль є не ефективним та суперечить нормам матеріального права.

З такими висновками районного суду колегія суддів погоджується та вважає доцільним зазначити наступне.

Відповідно до положень ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Положення ст. 392 ЦК України надають власнику майна право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Водночас, позивач зазначає, що належний йому спірний транспортний засіб був відчужений не з його волі, а тому вважає, що такий повинен бути витребуваний з чужого незаконного володіння на підставі ст. 387, п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України, шляхом пред`явлення віндикаційного позову.

Згідно зі ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

У свою чергу, право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі ч. 1 ст. 388 ЦК України пов`язується з тим, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача.

Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом (п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:

1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;

2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння;

3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Як роз`яснено в Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав ", у разі коли між особами відсутні договірні відносини або відносини, пов`язані із застосуванням наслідків недійсності правочину, спір про повернення майна власнику підлягає вирішенню за правилами статей 387, 388 ЦК. Якщо власник вимагає повернення свого майна з володіння особи, яка незаконно ним заволоділа, така позовна вимога підлягає розгляду та вирішенню також за правилами статей 387, 388 ЦК (п. 21).

Відповідно до ст. 387 ЦК особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача. При цьому суди повинні мати на увазі, що право власності на рухоме майно доводиться за допомогою будь-яких передбачених процесуальним законодавством доказів, що підтверджують виникнення такого права у позивача. Факт знаходження майна на балансі особи сам по собі не є доказом права власності чи законного володіння (п. 23).

Відтак, підставою віндикаційного позову є обставини, які підтверджують правомірність вимог позивача про повернення йому майна з чужого незаконного володіння, тобто факти, що підтверджують право власності на витребуване майно, вибуття його з володіння позивача, зокрема, чи з волі власника вибуло це майно з його володіння, та перебування майна в натурі у відповідача.

Так, судом встановлено, що у Святошинському районному суді м. Києва під час розгляду справи № 759/20940/18 позивач стверджував, що він як єдиний власник об`єкту лізингу ніяких заяв про перереєстрацію об`єкту лізингу не подавав і не видавав довіреності на вчинення дій щодо його відчуження. Жодні договорів на підставі яких могла видаватися довідка-рахунок ААЕ № 526958 від 18.11.2015 позивачем не укладалися.

Як убачається з матеріалів справи, довідку-рахунок серії НОМЕР_5 від 18.11.2015 видану ТОВ "Інтрансавто" на підставі якої спірний автомобіль було зареєстровано за ОСОБА_3 , визнано судом недійсною.

Вказаний позов був заявлений до ОСОБА_3 та ТОВ "Інтрансавто", третя особа: ОСОБА_2 .

Згідно з частиною четвертою статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиція - це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиційно встановлені факти не підлягають доказуванню.

Звільнення від доказування з підстав установлення преюдиційних обставин в іншому судовому рішенні, варто розуміти так, що учасники судового процесу не зобов`язані повторно доказувати ті обставини, які були встановлені чинним судовим рішенням в іншій адміністративній, цивільній або господарській справі, якщо в цій справі брали участь особи, щодо яких відповідні обставини встановлені.

Звертаючись у суд із указаним позовом ТОВ "Порше Лізинг Україна" заявило вимоги до ОСОБА_1 , який не був учасником провадження у Святошинському районному суді м. Києва.

Висновки суду по суті вирішення спору про обґрунтованість або необґрунтованість позовних вимог мають бути зроблені за належного суб`єктного складу її учасників.

Верховний Суд у постанові від 28 жовтня 2020 року у справі № 761/23904/19 вказав, що визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом.

З огляду на викладені обставини, районний суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав до задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.

Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Літвінова Євгена Володимировича в інтересах товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 29 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з моменту складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 13 грудня 2022 року.

Суддя-доповідач:

Судді: