Справа № 756/7944/13-ц Головуючий 1 інстанція- Тиха О.О.
Проваження № 22-ц/824/9028/2022 Доповідач апеляційна інстанція- Савченко С.І.
П О С Т А Н О В А

іменем України

01 грудня 2022 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Савченка С.І.,

суддів Іннатченко Н.В., Мережко М.В.,

за участю секретаря Малашевського О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 ухвалу Оболонського районного суду м.Києва від 15 червня 2022 року за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» про заміну сторони стягувача на його правонаступника у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

У лютому 2022 року заявник ТОВ «Вердикт Капітал» звернувся до суду із заявою про заміну сторони стягувача на його правонаступника, яку мотивував тим, що рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 04 листопада 2013 року (справа №756/7944/13-ц), яке набрало законної сили, стягнуто солідарно із ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «Родовід Банк`борг за кредитним договором № 37.3/АА-136.07.2 від 17 грудня 2007 року в розмірі 6125,74 доларів США та 29671,58 грн. Також стягнуто із ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «Родовід Банк»судовий збір у розмірі 392,02 грн.

Вказував, що 24 травня 2019 року ПАТ «Родовід Банк» уклав ізТОВ «Вердикт Капітал`договір № 15 про відступлення прав вимоги, за умовами якогобанк відступив, а ТОВ «Вердикт Капітал» набувправо вимоги за кредитним договором№ 37.3/АА-136.07.2 від 17 грудня 2007 року,укладеним з ОСОБА_2 .Посилався, що внаслідок укладення договору № 15відповідно до положень ст.ст.512,514 ЦК України відбулася заміна кредитора і до ТОВ «Вердикт Капітал» перейшли права первісного кредитора у зобов`язанні, в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. У зв`язку з наведеним заявник просив замінити стягувача ПАТ «Родовід Банк» на його правонаступника - ТОВ «Вердикт Капітал» усправі №756/7944/13-ц за позовом ПАТ «Родовід Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту №_37.3/АА-136.07.2 від 17 грудня 2007 року.

Ухвалою Оболонського районного суду м.Києва від 15 червня 2022 року заяву задоволено. Замінено стягувача ПАТ «Родовід Банк» на його правонаступника - ТОВ«Вердикт Капітал» у справі №756/7944/13-ц за позовом ПАТ «Родовід Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту №_37.3/АА-136.07.2 від 17 грудня 2007 року.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, боржниця ОСОБА_1 подалаапеляційну

- 2 -

скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, та порушення судом норм процесуального права.

Скарга мотивована неврахуванням судом того факту, що на момент відступлення права вимоги первісний кредитор ПАТ «Родовід Банк» прострочив зобов`язання і переуступив безнадійну заборгованість, за якою пройшли усі строки давності, а державним виконавцем було відмовлено у відкритті виконавчого і така постанова не оскаржена у встановленому законом порядку. Суд проігнорував наявність рішення Оболонського районного суду м.Києва від 06 липня 2020 року у справі № 756/16470/16-ц, яке є преюдиційним і яким відмовлено у позові ТОВ «Вердикт Капітал`до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, що порушує принцип правової певності, який передбачає, що рішення суду, яке набрало законної сили, не може ставитися під сумнів, і який закріплений у ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практиці ЄСПЛ. Суд не звернув уваги, що договір про відступлення прав вимоги укладено між ПАТ «Родовід Банк» і ТОВ «Вердикт Капітал» 24 травня 2019 року, а звернулося товариство із даною заявою лише у червні 2022 року. При вирішенні заяви судом неправильно застосовано Закон України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року, який в силу ст.58 Конституції України не має зворотньої сили і не підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Заявник ТОВ «Вердикт Капітал» подав відзив на апеляційну скаргу, де вказав, що суд першої інстанції прийняв законну і обґрунтовану ухвалу і правомірно задоволив заяву товариства та замінив стягувача, а доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є безпідставними і надуманими, не грунтуються на вимогах закону, не спростовують висновків суду.

Боржник ОСОБА_2 правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

В суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 адвокат Новицька С.В.подану апеляційну скаргу та викладені в ній доводи підтримала, просила задоволити та скасувати оскаржувану ухвалу Оболонського районного суду м.Києва як незаконну.

Заявник ТОВ«Вердикт Капітал» належним чином повідомлений про час розгляду справи, подав заяву про розгляд справи без участі його представника, просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити.

Щодо боржника ОСОБА_2 , то судова повістка повернулася із відміткою пошти, що особа за даною адресою не знаходиться, що у свою чергу відповідно до п.3 ч.8 ст.128 ЦПК України вважається врученням судової повістки та відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обгрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Зазначеним вимогам оскаржувана судова ухвала не відповідає.

Судом встановлено, що рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 04 листопада 2013 року (справа № 756/7944/13-ц), яке набрало законної сили, стягнуто солідарно із ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «Родовід Банк» борг за кредитним договором № 37.3/АА-136.07.2 від 17 грудня 2007 року в розмірі 6125,74 доларів США та 29671,58 грн. Також стягнуто із ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «Родовід

- 3 -

Банк» судовий збір у розмірі 392,02 грн.

Постановою державного виконавця відділу ДВС Оболонського РУЮ у м.Києві Гусєвої Я.А. від 06 квітня 2016 року стягувачу ПАТ «Родовід Банк» відмовлено у відкритті виконавчого провадження за виконавчим листом № 2/756/3311/13, виданим 20 травня 2014 року Оболонським районним судом м.Києва, у зв`язку із пропуском строку його пред`явлення до виконання (а.с.59).

Вказана постанова є чинною і не скасована.

Також судом встановлено, що 24 травня 2019 року між ПАТ «Родовід Банк» і ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір № 15 про відступлення прав вимоги, за умовами якого банк відступив, а ТОВ «Вердикт Капітал» набув право вимоги за кредитним договором № 37.3/АА-136.07.2 від 17 грудня 2007 року, укладеним з ОСОБА_2 .

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Задовольняючи заяву, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах.

При цьому суд виходив з того, що заміна сторони виконавчого провадження її правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто заміна сторони може бути проведена на будь-якій стадії процесу. Без заміни сторони виконавчого провадження правонаступник позбавлений процесуальної можливості ставити питання про відкриття виконавчого провадження та вчиняти інші дії згідно із Законом України «Про виконавче провадження».

Проте, колегія суддів не може повністю погодитися з такими висновками, оскільки суд першої інстанції у порушення вимог ст.ст.263-264 ЦПК України в достатньому обсязі не визначився із характером спірних правовідносин та правовою нормою, що підлягає застосуванню до них.

Відповідно до положень ст.442 ЦПК України, у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником (ч.1). Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець (ч.2). Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття провадження (ч.5).

Аналогічні положення містить ч.5 ст.15 Закону України «Про виконавче провадження», яка передбачає, що у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником.

Під правонаступництвом як на стадії виконання судового рішення, так і до відкриття виконавчого провадження, розуміється заміна однієї із сторін (стягувача або боржника) з переходом прав і обов`язків від правопопередника до іншої особи (правонаступника), що раніше не брала участь як у розгляді справи, так і у виконавчому провадженні.

Відповідно до ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст.514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, згідно з вимогами чинного законодавства (ст.512 ЦК України, ст.442 ЦПК України, ст.15 Закону України «Про виконавче провадження») заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

- 4 -

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 січня 2022 року у справі № 34/425 (пункти 8.9-8.10) зазначено: «стадія виконавчого провадження як завершальна стадія судового процесу починається після видачі виконавчого документа стягувачу та закінчується фактичним виконанням судового рішення або зі спливом строку пред`явлення документа до виконання, оскільки у разі пропуску такого строку виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання. Тобто, за межами цього процесуального строку виконавчі дії не вчиняються, а строк виконавчого провадження спливає одночасно зі строком пред`явлення виконавчого документа до виконання. Така правова позиція викладена в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 910/10031/13 та від 11 березня 2021 року у справі № 910/2954/17, від якої Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для відступу».

Згідно ст.21 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року (чинний на час ухвалення судом рішення) строк пред`явлення виконавчих листів до виконання встановлено протягом одного року.

05 жовтня 2016 року набрав чинності Закон України «Про виконавче провадження», ст.12 якого встановлено, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років.

Згідно з пунктом 5 Розділу ХІІІ Прикінцеві та перехідні положення цього Закону від 05 жовтня 2016 року виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

При цьому, тлумачення п.5 Розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження», який набрав чинності 05 жовтня 2016 року, свідчить про те, що він застосовується тільки до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання за якими не сплив на час набрання чинності цим Законом. Для цього п.5 Розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» не передбачено зворотної дії в часі і можливості застосування норм Закону від 02 червня 2016 року до виконавчих документів, пред`явлення до виконання за якими сплив на час набрання ним чинності (правова позиція Верховного Суду у постанові від 10 червня 2020 року у справі № 522/11429/13-ц та у постанові від 18 травня 2020 року у справі №2-9/11).

Звертаючись до суду із заявою про заміну сторони стягувача ПАТ «Родовід Банк» на його правонаступника, заявник ТОВ «Вердикт Капітал» не надав суду доказів і такі у справі відсутні, що видані на підставі рішення Оболонського районного суду м.Києва від 04 листопада 2013 року виконавчі листи пред`явлені до примусового виконання у встановлений законом строк, як і не надав доказів, що на підставі таких виконавчих листів відкривалося виконавче провадження.

Встановлено, що рішення Оболонського районного суду м.Києва від 04 листопада 2013 року по справі №756/7944/13-ц, яким стягнуто солідарно із ОСОБА_2 і ОСОБА_1 на користь ПАТ «Родовід Банк» борг за кредитним договором, набрало законної сили у 2013 році.

На підставі вказаного рішення Оболонським районним судом м.Києва стягувачу ПАТ «Родовід Банк» 20 травня 2014 року видано виконавчий лист № 2/756/3311/13 щодо солідарного стягнення боргу із ОСОБА_1 .

Водночас якк вище вказувалося постановою державного виконавця ВДВС Оболонського РУЮ у м.Києві від 06 квітня 2016 року стягувачу ПАТ «Родовід Банк» відмовлено у відкритті виконавчого провадження за виконавчим листом № 2/756/3311/13, виданим 20 травня 2014 року Оболонським районним судом м.Києва, у зв`язку із пропуском строку його пред`явлення до виконання.

Вказана постанова є чинною, не скасована ні вищестоячим органом ДВС, ні судом.

Наведенеу свою чергу свідчить про пропуск заявником ТОВ «Вердикт Капітал»

- 5 -

строку пред`явлення до виконання виконавчого листа № 2/756/3311/13 від 20 травня 2014 року, виданого на підставі рішення Оболонського районного суду м.Києва від 04 листопада 2013 року.

Заяви про поновлення такого строку заявником ТОВ «Вердикт Капітал» не подано, як і не надано доказів щодо оскарження вказаної постанови державного виконавця і її скасування.

Зазначені обставини виключають можливість заміни стягувача правонаступником на підставі ч.ч.1 та 5 ст.442 ЦПК України.

Такий правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 січня 2022 року у справі № 34/425, де залишаючи без змін судові рішення про відмову у видачі дубліката виконавчого документа, Велика Палата зазначила, що заміна сторони виконавчого провадження правонаступником полягає в поширенні на правонаступника законної сили судового рішення з усіма її наслідками - незмінністю, неспростовністю, виключністю, преюдиційністю, виконуваністю. Отже, у випадку неможливості виконання судового рішення за відсутності підстав для поновлення строків для виконання наказу суду (виконавчого листа) або у випадку, якщо судове рішення не підлягає виконанню у примусовому порядку через органи виконавчої служби, правонаступник не може бути замінений у виконавчому провадженні, яке не здійснюється (п.8.16).

Схожий за змістом правовий висновок викладено упостанові Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 2-7763/10, в якій Велика Палата зазначила: «заміна сторони виконавчого провадження, як процесуальне правонаступництво на підставі матеріального правонаступництва, повинна здійснюватися з метою виконання завдання цивільного судочинства щодо ефективного захисту порушених прав шляхом своєчасного та ефективного виконання судового рішення. У випадку закінчення виконавчого провадження заявник, що звертається з заявою про заміну сторони виконавчого провадження, повинен поставити перед судом питання щодо відновлення виконавчого провадження (оскарження постанови про закінчення виконавчого провадження). За відсутності підстав для відновлення закінченого виконавчого провадження відсутні і підстави для процесуального правонаступництва. Якщо ж виконавче провадження не закінчене, але виконавчий документ був повернутий стягувачу без виконання, у його правонаступника є можливість отримати право на повторне звернення з виконавчим документом до виконання за умови дотримання строків звернення виконавчого документа до виконання. Якщо ці строки пропущені, то разом з питанням процесуального правонаступництва заявник повинен звернутися з заявою про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання. За відсутності підстав для поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання відсутні і підстави для процесуального правонаступництва».

Суд наведеного не врахував, що призвело до неправильного вирішення заяви.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норми матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

З викладених вище підстав колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального і неправильним застосуванням норм матеріального права та підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод

- 6 -

кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно із ст.13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.Ефективний засіб захисту, який гарантований ст.13 Конвенції, передбачає, зокрема, що за результатами розгляду скарги особа отримує відповідний захист.

Вирішуючи заяву ТОВ «Вердикт Капітал» про заміну сторони стягувача на його правонаступника, колегія суддів вважає, що заява не підлягає до задоволення з викладених вище підстав.

При цьому апеляційний суд виходить з того, що виконавче провадження щодо примусового виконання рішення Оболонського районного суду м.Києва від 04 листопада 2013 року по справі № 756/7944/13-ц на час розгляду цієї заяви відсутнє, оскільки постановою державного виконавця ВДВС Оболонського РУЮ у м.Києві від 06 квітня 2016 року відмовлено у відкритті виконавчого у зв`язку із пропуском строку його пред`явлення до виконання.

Отже,строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання закінчився,цей строк заявник ТОВ «Вердикт Капітал» поновити не просить і постанову державного виконавця не оскаржує.

Також, колегія суддів вважає з необхідне звернути увагу на хибність доводів апеляційної скарги про те, що рішення Оболонського районного суду м.Києва від 06 липня 2020 року у справі № 756/16470/16-ц, яким відмовлено у позові ТОВ «Вердикт Капітал» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, є преюдиційним для даної справи.

Із наявного в Єдиному державному реєстрі судових рішень рішення Оболонського районного суду м.Києва від 06 липня 2020 року вбачається, що предметом позовних вимог ПАТ «Родовід Банк» (замінено правонаступником ТОВ «Вердикт Капітал» було стягнення з відповідачів на підставі ст.625 ЦК України трьох процентів річних від суми боргу за період з 30 січня 2013 року по 08 грудня 2016 року, з огляду на невиконання попереднього рішення Оболонського районного суду м.Києва від 04 листопада 2013 року, яким стягнуто борг за інший період, а саме до 29 січня 2013 року.

Даючи оцінку доводам учасників, викладеним у апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу,з огляду на низку тверджень сторін, що не стали предметом аналізу в даній постанові,апеляційний сапеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони грунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справах «Серявін та інші проти України», «Трофимчук проти України», «Проніна проти України»). Отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо наведення обґрунтування рішення, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Колегія суддів враховує, що викладені в цій постанові висновки прийнятого рішення та його мотивування єдостатніми і зрозумілими та відповідають вимогам закону.

Керуючись ст.ст.259, 374, 376, 381 ЦПК України, апеляційнийсуд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити.

- 7 -

Ухвалу Оболонського районного суду м.Києва від 15 червня 2022 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» про заміну сторони стягувача на його правонаступника у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. У випадку проголошення лише вступної і резолютивної частини, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Головуючий

Судді: