Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 695/3888/21
номер провадження 2/695/529/22

23 грудня 2022 року м. Золотоноша
Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області в складі:
головуючого судді Середи Л.В.
секретаря Оніщенко Н.В.,
представника позивача адвоката Орла С.І.,
відповідача ОСОБА_2 ,
представника відповідача адвоката Гончар Л.В.,
представника третьої особи Щербатюк Л.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в м. Золотоноша цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог: Золотоніський відділ ДВС у Золотоніському районі Центрального Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про звільнення від сплати заборгованості за аліментними платежами та зменшення розміру аліментів, присуджених на утримання дітей,
ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог: Золотоніський відділ ДВС у Золотоніському районі Центрального Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про звільнення від сплати заборгованості за аліментними платежами та зменшення розміру аліментів, присуджених на утримання дітей, у якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила:
- зменшити розмір аліментів із розміру 1/3 частини всіх видів заробітку (доходів) позивача, які стягуються з неї за судовим наказом Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 09.06.2020р. по справі №695/1183/20 та стягувати з позивача на користь відповідача на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти у розмірі 1/12 частини всіх видів заробітку на кожну дитину щомісячно, до досягнення дітьми повноліття.
Свої вимоги мотивує тим, що вона разом з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, в якому у них народилося двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . У подальшому сторони шлюб розірвали, а діти за рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 16.04.2021р. залишилися проживати разом із батьком - відповідачем по справі. За судовим наказом, який був виданий Золотоніським міськрайонним судом Черкаської області 09.06.2020 р. у справі №695/1183/20 з позивача на користь відповідача на утримання спільних дітей було стягнуто аліменти, у розмірі 1/3 частини всіх доходів на дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.
Позивач вказує, що вона працювала на посаді продавця-консультанта ТОВ «АТБ-Маркет» та із її заробітної плати утримувалися в рахунок погашення заборгованості зі сплати аліментів грошові кошти, однак позивач в жовтні 2020 р. була змушена звільнитися з роботи у зв`язку із складним перебігом вагітності та майбутніми пологами. ІНФОРМАЦІЯ_3 у ОСОБА_1 народилася донька ОСОБА_5 та позивач перебуває у соціальній відпустці по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку, має досить чимало турбот, пов`язаних з доглядом за маленькою дитиною.
Крім того позивач вказує, що розмір аліментів є для неї надто великим, а тому вона, з урахуванням народження у неї дочки від іншого шлюбу просить суд зменшити розмір аліментів та вважає достатнім для утримання двох її синів аліменти у розмірі 1/12 частини всіх видів заробітку.
Ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 31.12.2021р. вказана справа прийнята до провадження та розглядається в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
Відповідач надав до суду відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позову заперечував у повному обсязі вказуючи, що позивач неналежно надавала допомогу на утримання своїх синів, тривалий час працювала неофіційно і навіть тоді не сплачувала аліменти у встановленому законом розмірі, при цьому позивач на підтвердження своїх доводів про тяжку вагітність не надала до суду жодних належних доказів, які б підтверджували поважні та об`єктивні причини, що унеможливлювали нею сплату аліментів на утримання її дітей, починаючи з травня 2020 року до цього часу. Щодо зміни розміру аліментів відповідач вказав, що визначений рішенням суду розмір аліментів є мінімальним розміром, передбаченим чинним законодавством, народження у позивача ще однієї дитини не може свідчити про погіршення її майнового стану, а інша дитина народилася у позивача в іншому шлюбі та її утриманням також займається батько іншої дитини.
У судовому засіданні позивач суду пояснила, що спочатку сплачувала аліменти за відповідним рішенням суду, однак змушена була звільнитися із роботи у зв`язку із вагітністю та тяжким її перебігом. Надалі вона була позбавлена можливості сплачувати аліменти, а тому у неї виникла вказана заборгованість. При цьому вона продовжує сплачувати аліменти відповідачу по мірі своєї можливості, в тому числі із коштів, які перераховуються їй за земельну ділянку (пай).
Представник позивача просив позов задовольнити, вказуючи, що позивач знаходиться в декретній відпустці та отримує соціальні виплати.
Відповідач проти задоволення позову заперечував у повному розмірі, вказуючи, що позивач не сплачувала аліментів, а за неї аліменти сплачував її батько, хоча сама позивачка тривалий час працювала неофіційно та мала змогу сплачувати аліменти у повному розмірі. Наполягав, що третя вагітність позивача не була проблемною та остання знаходилась в лікарні лише декілька днів.
Представник відповідача проти задоволення позову заперечувала у повному обсязі, вказувала, що належних доказів тяжкої вагітності та пологів позивача матеріали справи не містять, вказані обставини є надуманими з метою уникнення від сплати заборгованості по аліментах, а підстави для задоволення позову відсутні.
Представник третьої особи по справі вказувала, що позивач належно була повідомлена про необхідність сплати аліментів та ухиляється від їх сплати. Свекруха позивача подавала скаргу на дії державного виконавця, в якій оскаржувала розмір аліментів, вважаючи їх надмірними. Нарахований розмір заборгованості є правомірним та здійснений на основі норм чинного законодавства.
Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази, заслухавши пояснення представників сторін по справі, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню із наступних підстав.
Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 09.07.2014р. позивач та відповідач 09.07.2014р. зареєстрували шлюб за відповідним актовим записом №94.
ІНФОРМАЦІЯ_4 у сторін народився син ОСОБА_3 , що стверджується свідоцтвом про народження (серії НОМЕР_2 від 21.10.2014 року).
Згідно із свідоцтвом про народження (серії НОМЕР_3 від 19.04.2017 року) ІНФОРМАЦІЯ_5 у сторін народився син ОСОБА_4 .
Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 23.06.2020р. шлюб між сторонами був розірваний.

Судовим наказом Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 09.06.2020 р. по справі №695/183/20 із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини від усіх видів доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання заяви, тобто з 26.05.2020р. і до досягнення повноліття.

Відповідно до свідоцтва про народження (серії НОМЕР_4 від 06.05.2021 року) ОСОБА_1 та ОСОБА_6 є батьками ОСОБА_5 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до акту обстеження умов проживання позивача, який складено начальником Служби у справах дітей, сім`ї, молоді та спорту виконавчого комітету Золотионіської міської ради, ОСОБА_1 проживає разом із своєю дочкою ОСОБА_5 , співмешканцем ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Згідно з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів, який складений Золотоніським ВДВС у Золотоніському районі Черкаської області ЦМУМЮ (м. Київ) ОСОБА_1 станом на вересень 2022 р. має сукупний розмір заборгованості у сумі 89862.50 коп. При цьому суд зауважує, що розмір заборгованості розраховується з травня 2020 року.

Сторони не заперечують та не оспорюють факт проживання неповнолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом із відповідачем ОСОБА_2 .

Звертаючись до суду із вказаною позовною заявою позивач наполягає, що у зв`язку із складним перебігом її вагітності, пологами та народженням дитини, а також перебування її у соціальній відпустці по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку, вона не могла сплачувати аліменти. Крім того, розмір стягуваних із неї аліментів є надто великим та підлягає зменшенню, адже при ухваленні зазначеного судового рішення у позивача ще не народилася дочка, а її народження та перебування позивача у відпустці по догляду за дитиною до трьох років ставить її в скрутне матеріальне становище.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч.,ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ст. 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Частинами 1 та 2 ст. 27 Конвенції встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно з положеннями ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина 3 ст. 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до положень ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Частиною 1 ст. 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним.

У постанові Верховного Суду від 28 травня 2021 року у справі № 715/2073/20 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Варто зауважити, що нормами чинного законодавства встановлено обов`язок щодо сплати присуджених аліментів.

Згідно з ч.,ч. 1, 2 ст. 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження", максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження". Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 СК України, за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006, суд, у випадках передбачених ст. 197 СК України, може частково або повністю звільнити платника аліментів від сплати заборгованості по аліментам. З аналізу зазначеної правової норми вбачається, що повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом і лише тоді, коли заборгованість виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. При цьому, слід звернути увагу на те, що у такий спосіб законодавцем визначено право, а не обов`язок суду звільнити платника аліментів від сплати заборгованості. При вирішенні таких спорів необхідно виходити з інтересів дитини, оскільки аліменти за рішенням суду присуджені на утримання дитини з метою забезпечення достатнього матеріального рівня її життя.

Аналіз зазначеної правової норми дає підстави для висновку про те, що платника аліментів може бути звільнено за рішенням суду від сплати заборгованості за аліментами у разі, якщо він доведе суду наявність у нього тяжкої хвороби або іншої обставини, що має істотне значення. При цьому вказана норма права не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для повного або часткового звільнення від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд.

Вочевидь, звільнення від сплати заборгованості по аліментам на неповнолітню дитину (дітей) повинно мати місце лише у виключних випадках.

Тобто, в розумінні цих положень закону підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами можуть бути лише ті істотні обставини, які вплинули та пов`язані із самим фактом виникнення такої заборгованості.

Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, його сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів.

У такому разі позивач, відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України, має довести наявність таких обставин.

Надаючи правову оцінку вказаним доводам та доказам сторін, суд зазначає про наступне.

Обставини про які вказує позивач як підставу для звільнення її від сплати заборгованості по аліментах (звільнення її з роботи у зв`язку із важким перебігом вагітності, відсутність роботи, перебування на лікарняному та в декретній відпустці по догляду за дитиною до трьох років) істотного значення не мають та не є підставою для звільнення від сплати заборгованості по аліментам.

Так, із матеріалів справи вбачається, що заборгованість позивача по вказаних аліментах почала виникати ще в травні 2020 р. (644.93 грн.), при цьому позивач, згідно з довідкою ТОВ «АТБ-маркет» від 13.08.2020 р. №323-ОК працювала на посаді продавець-консультант з 23.07.2020 р., а станом на вересень 2020 р. заборгованість позивача по сплаті аліментів вже становила 4169.55 грн.

Позивач в обґрунтування заявлених нею позовних вимог щодо звільнення від сплати заборгованості за аліментними платежами посилається на важкий перебіг її вагітності, що позбавив її можливості працювати.

Однак жодних доказів такого факту матеріали справи не містять.

В якості доказів своїх доводів позивачем надано до суду два листки непрацездатності, однак останні не підтверджують доводи позивача щодо ускладненої вагітності, перебування у вказаний позивачем строк на лікарняному чи інші обставини на які посилається позивач. Такі докази не можуть бути визнані судом достатніми і зводяться до припущень самого позивача.

Посилання позивача на безпідставне нарахування щомісячних аліментних платежів, виходячи із середньої заробітної плати по Золотоніському районі в період перебування позивача у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років не може бути предметом розгляду по даній справі, оскільки позивач відповідних позовних вимог до державного виконавця не заявляв, розрахунок заборгованості по аліментних платежах під сумнів не ставив, а тому суд, керуючись нормами ст.,ст. 12, 13 ЦПК України здійснює розгляд справи тільки в межах пред`явлених позовних вимог.

Інших доказів на підтвердження своїх доводів, позивачем не надано.

Крім того позивачем не надано жодного доказу про її майновий стан, його погіршення чи покращення.

За нормами ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника при стягненні аліментів не може перевищувати 70 відсотків.

Про те, позивачем у встановленому законом порядку не доведено, що її матеріальне становище не дозволяє їй сплачувати аліменти на користь відповідача у раніше визначеному судом розмірі, а розмір заборгованості по аліментних платежах нарахований безпідставно чи у позивача наявні достатні підстави для звільнення її від сплати заборгованості по аліментних платежах.

Окремо слід зазначити, що зміна сімейного стану позивача, а саме народження дочки ОСОБА_9 , не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів.

Зазначена правова позиція викладена у постанові від 06.06.2020 року у справі № 760/9783/18 Верховного Суду.

У цьому контексті зміна сімейного стану позивача, а саме народження дітей в іншому шлюбі, не є безумовною підставою для зміни розміру стягуваних аліментів.

Крім того, розмір аліментів, визначений судовим наказом від 09.06.2020 року в справі №695/1183/20 на утримання синів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в розмірі 1/3 частини доходів відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні неповнолітню дитину, та відсутність у останньої заробітку, без доведення погіршення її майнового становища, не буде спрямовано на належне забезпечення дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , та суперечитиме їх інтересам.

Згідно з висновком, викладеним в Постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі №565/2071/19, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншими.

З огляду на зазначені вище обставини, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимог позивача, оскільки вони не доведені жодними належними, допустимими та переконливими доказами.

При цьому, слід зазначити, що при наявності нових чи інших обставин, передбачених ст. 192 СК України, позивач не позбавлений права на звернення до суду з відповідним позовом.

Інші доводи позовної заяви суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер і на правильність висновків суду не впливають.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Суд враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами.

При цьому, суд звертає увагу на те, що, розглядаючи дану цивільну справу, суд виходить з інтересів дітей, в тому числі дітей, що перебувають на утриманні відповідача, та повинен дотриматися балансу між інтересами дітей та їх батьків.

З`ясувавши обставини справи та дослідивши докази, суд вважає, що вказані позивачем обставини не дають підстав для звільнення від сплати заборгованості за аліментними платежами та зменшення розміру аліментів, які сплачуються нею на виконання судового наказу від 09.06.2020 року в справі №695/1183/20 про стягнення із відповідача аліментів на утримання синів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

За цих підстав у задоволенні позову слід відмовити.

Оскільки позивач при поданні позовної заяви судовий збір не сплачувала, а у задоволенні позову відмовлено повністю, суд вважає, що відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з позивача необхідно стягти судовий збір на корить держави у розмірі який був станом на дату подання позовної заяви.

На підставі викладеного, керуючись ст.,ст. 180, 181, 182, 183, 192 СК України, ст.,ст. 2, 10, ст.,ст. 12, 13, 81, 264, 265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

ОСОБА_1 у задоволенні позову до ОСОБА_2 про звільнення від сплати заборгованості за аліментними платежами та зменшення розміру аліментів, присуджених на утримання дітей відмовити у повному обсязі.

Стягнути з позивача ОСОБА_1 на користь бюджету судовий збір у сумі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 коп.

Рішення може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з моменту виготовлення повного судового рішення.

Головуючий: Середа Л.В.

Повний текст рішення виготовлено та підписано головуючим 27 грудня 2022 року.