Номер провадження: 22-ц/813/8267/22
Справа № 947/4674/22
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.12.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Орловської Н.В.,

суддів Пузанової Л.В.,

Семиженка Г.В.,

секретар Зєйналова А.Ф.к.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРДЕБТ ПЛЮС» на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 06 вересня 2022 року у справі за заявою ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Пейчева Сніжана Дмитрівна, про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Товариство з обмеженою відповідальністю «УКРДЕБТ ПЛЮС», приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Сегеченко Ірина Миколаївна про визнання договору купівлі - продажу недійсним,

В С Т А Н О В И В :

04.02.2022р. ОСОБА_1 звернувся до Київського районного суду міста Одеси з позовом до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Товариство з обмеженою відповідальністю «УКРДЕБТ ПЛЮС», приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Сегеченко Ірина Миколаївна про визнання недійсним договору купівлі - продажу квартири АДРЕСА_1 від 24.09.2008 року.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вказана квартира належала ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 20.06.2007 р.

24.09.2008р. ОСОБА_1 , як продавець, уклав договір купівлі-продажу зазначеної квартири з ОСОБА_2 , згідно пункту 5 якого визначено ціну договору у розмірі 392 000 грн.

ОСОБА_2 з метою придбання цієї квартири 24.09.2008 уклав кредитний договір №0 з АКІБ «УкрСиббанк» на суму 80 000 доларів США, що на момент укладання договору становило 388 408 грн. Вказані кошти були отримані ОСОБА_2 на прохання ОСОБА_3 , яка зобов`язалась погашати кредит власними коштами, про що останньою була складена розписка.

Кредитні кошти ОСОБА_2 передав не ОСОБА_1 в рахунок оплати за квартиру, а ОСОБА_3 .

Оскільки після підписання договору купівлі-продажу від 24.09.2008р. ОСОБА_1 , як продавець, не отримав кошти, а відповідачеві, як покупцю, не була передана квартира, що свідчить про відсутність у сторін наміру створювати правові наслідки, тому позивач вважає наявними підстави для визнання вказаного договору недійсним.

06.09.2022р. ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Пейчева Сніжана Дмитрівна, звернувся до суду з заявою про забезпечення позову.

Вказана заява обґрунтована тим, що предметом позову є визнання недійсним договору купівлі-продажу від 24.09.2008р., укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 щодо квартири за адресою: АДРЕСА_2 . Позивач з 2007 року по теперішній час постійно проживає у вказаній квартирі.

24.09.2008 року на підставі оскаржуваного договору купівлі - продажу право власності на квартиру перейшло ОСОБА_2 , який у цей же день на підставі іпотечного договору передав її у іпотеку кредитору АКІБ «УкрСиббанк», який в подальшому передав право вимоги ПАТ «Дельта Банк», а він, в свою чергу, до ТОВ «Укрдебтплюс».

На підставі договору №2244/К про відступлення прав вимоги від 13.05.2020 р. право власності на вказану квартиру перейшло до ТОВ «Укрдебтплюс».

В подальшому заявнику стало відомо, що право власності на квартиру набула ОСОБА_4 .

Оскільки предметом оскарження у даній справі є договір купівлі-продажу, на підставі якого спірна квартира вибула з володіння позивача, а також з урахуванням реальної загрози невиконання або утруднення виконання рішення суду внаслідок багаторазового перепродажу квартири, заявник вважав за необхідне вжити заходи забезпечення позову шляхом:

-накладення арешту на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 ;

-заборони ОСОБА_4 та/або будь-яким іншим фізичним чи юридичним особам, третім особам перешкоджати ОСОБА_1 у користуванні квартирою у будь-якій формі, будь-яким способом відчужувати, розпоряджатись, користуватись квартирою за адресою: АДРЕСА_2 , в якій проживає позивач - ОСОБА_1 , зокрема, заборонити вселення, передачу в оренду, найм, іпотеку, заставу, здійснювати будівництво, реконструкцію, ремонт, реєструвати повідомлення про початок виконання або готовність будівельних робіт, та про готовність об`єкту до експлуатації, та заборони державним реєстраторам прав на нерухоме майно та органам державної реєстрації, в тому числі, Міністерству юстиції України, його структурним та територіальним органам, акредитованим суб`єктам, нотаріусам, іншим особам та органам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, у відповідності до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», вчиняти будь-які реєстраційні дії, в тому числі, але не обмежуючись державною реєстрацією речових прав та їх обтяжень на нерухоме майно - відкриття та/або закриття розділів в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майнова також вносити до державного реєстру речових прав на нерухоме майно записи про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень, записи про скасування реєстрації речових прав та їх обтяжень, зміни до таких записів.

Ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 06.09.2022 р. заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Пейчевої С.Д. про забезпечення позову задоволено частково.

Накладено арешт на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 . В решті вимог відмовлено.

Вказане судове рішення вмотивовано тим, що з огляду на предмет позову, а також враховуючи ймовірність ускладнення виконання або невиконання судового рішення у випадку задоволення позовних вимог, наявні підстави для вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , які є співмірними із заявленими позовними вимогами.

Разом з тим, суд вважав за необхідне відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову в іншій частині, оскільки вказані заходи забезпечення позову, на думку суду, не є співмірними із заявленими позовними вимогами, істотним чином можуть порушувати права ОСОБА_4 , гарантовані Конституцією України та Законами України, яка на момент постановлення даної ухвали є власником спірного нерухомого майна, та яку не залучено до участі у справі.

В апеляційній скарзі ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС», від імені якого діє адвокат Тяжкороб Євгенія Віталіївна, посилаючись на ненадання судом належної оцінки обставинам справи, які мають бути підтверджені певними доказами, суперечливість мотивів ухвалення судового рішення, помилкове застосування норм матеріального права, а також порушення норм процесуального права, просить ухвалу Київського районного суду міста Одеси від 06.09.2022 р. скасувати та постановити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі наводить суперечливе мотивування прийнятого рішення, одночасно накладаючи арешт на нерухоме майно, яке належить на праві власності ОСОБА_4 та констатує при цьому, що таке накладення арешту передбачає заборону вчиняти будь-які дії, пов`язані з державною реєстрацією прав, що є неспівмірним із заявленими позовними вимогами та може порушувати права ОСОБА_4 , як власника нерухомого майна.

Крім того, позивач заявляючи про необхідність забезпечення позову, зокрема, шляхом накладання арешту на нерухоме майно, належне ОСОБА_4 , не наводить достатніх підстав та не подає суду жодних доказів, які б свідчили, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Також суд не звернув увагу, що згідно норм чинного цивільного процесуального законодавства позов забезпечується накладенням арешту на майно, що належить відповідачеві у цивільній справі.

Крім того, забезпечення позову шляхом накладення арешту відповідає виключно вимогам майнового характеру, у той час як предметом позову у даній справі є вимога про визнання недійсним договору, тобто вимога немайнового характеру.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив, що відповідно до ч.3 ст. 360 ЦПК України не є перешкодою для розгляду справи.

В судове засідання учасники справи не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Представник апелянта ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС» адвокат Ковалевський Є.В. у наданих в електронній формі заявах від 04.11.2022р. та від 08.12.2022р. просив розглянути справи без його участі.

Адвокат Пейчева С.Д., яка діє від імені ОСОБА_1 , 14.12.2022р. надала до суду в електронній формі заяву про відкладення розгляду справи з підстав відсутності електроенергії, мережі інтернет та, як наслідок, неможливістю брати участь у розгляді справи в режимі відеоконференції, а також у зв`язку з її зайнятістю в іншій справі, призначеній до розгляду в Овідіопольському районному суді Одеської області.

Надаючи правову оцінку вказаному клопотанню на предмет його відповідності нормам процесуального права, колегія суддів зазначає наступне.

Наслідки неявки в судове засідання учасників справи врегульовані статтею 372 ЦПК України.

Згідно частини першої цієї статті суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Як вбачається з матеріалів справи, справа призначалася до розгляду судом апеляційної інстанції неодноразово.

В судове засідання, призначене на 23.11.2022р. об 11.45 год представник позивача ОСОБА_1 адвокат Пейчева С.Д. не прибула, надавши заяву про відкладення розгляду справи з метою надання їй можливості підготувати відзив на апеляційну скаргу, а також у зв`язку з бажанням брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Внаслідок задоволення вказаного клопотання представника позивача судове засідання, призначене на 23.11.2022 р. об 11.45 год відкладено до 14.12.2022р. до 09.45 год.

Крім того, ухвалою Одеського апеляційного суду від 24.11.2022р. забезпечено участь адвоката Пейчевої С.Д. у розгляді справи в режимі відеоконференції у розгляді справи, призначеному на 14.12.2022р. о 09.45 год поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

При цьому, попереджено адвоката Пейчеву С.Д., що відповідно до ч.5 ст.212 ЦПК України ризики технічної неможливості участі у відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, який подав відповідну заяву.

Згідно довідки про доставку електронного листа, вказана ухвала суду в електронній формі доставлена адвокату Пейчевій С.Д. на вказану нею електронну адресу (ІНФОРМАЦІЯ_1 ) ІНФОРМАЦІЯ_2 о 17.50 год.

З наведеного слідує, що адвокат Пейчева С.Л. з 24.11.2022р. була належним чином повідомлена про дату, час та місце проведення судового засідання, призначеного на 14.12.2022р., а також повідомлена про задоволення її клопотання щодо участі у розгляді справи в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою власних технічних засобів.

Враховуючи, що ризики технічної неможливості участі у відеоконференції поза межами приміщення суду несе адвокат Пейчева С.Д., як учасник справи, який подав відповідну заяву, справа призначалася до розгляду неодноразово і раніше вже була відкладена за клопотанням адвоката Пейчевої С.Д., тому суд не вважає наведені заявником обставини поважними причинами для повторного відкладення судового засідання.

Щодо посилання заявника на її зайнятість в іншому судовому засіданні у Овідіопольському районному суді Одеської області, то суд апеляційної інстанції не бере його до уваги, оскільки адвокатом Пейчевою С.Д. не надано доказів на підтвердження вказаних обставин.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що згідно ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ст.371 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції має бути розглянута протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Предметом розгляду в суді апеляційної інстанції є правомірність ухвали суду першої інстанції про вжиття заходів забезпечення позову, апеляційне провадження за якою відкрито ухвалою Одеського апеляційного суду від 12.10.2022р.

Таким чином, тривале зволікання у розгляді апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції про забезпечення позову порушуватиме принцип своєчасного розгляду справи, а також матиме негативні наслідки для власника об`єкту, відносно якого заходи забезпечення тривають.

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку про залишення клопотання адвоката Пейчевої С.Д. про відкладення розгляду справи без задоволення та, як наслідок, можливість розгляду справи за відсутності учасників справи.

Як вбачається зі змісту апеляційної скарги, ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС» не погоджується з ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 06.09.2022р. виключно в частині задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 .

Оскільки ухвала суду першої інстанції не оскаржується в частині відмови у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом заборони іншим особам вчиняти певні дії щодо наведеної вище квартири, тому в цій частині ухвала Київського районного суду міста Одеси від 06.09.2022р. не переглядається як така, що не оскаржена.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах, визначених статтею 367 ЦПК України, відповідність ухвали суду нормам цивільного процесуального закону, апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ встановив наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч.2 ст.149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст.150 ЦПК України, одним із видів забезпечення позову може бути накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Згідно з ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах ВС.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі №381/4019/18 (провадження №14-729цс19) вказано, що «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.05.2021 у справі №914/1570/20 вказано, що «під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому, важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення.

Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами».

Як вбачається з матеріалів справи, предметом позову, на забезпечення якого оскаржуваною ухвалою вжито заходи у вигляді арешту нерухомого майна, є вимога позивача ОСОБА_1 про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 24.09.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сегеченко І.М., згідно якого ОСОБА_1 продав, а ОСОБА_2 купив квартиру АДРЕСА_1 .

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, наведеної у інформаційній довідці від 02.09.2022р. №308854308, право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 з 31.08.2022 року зареєстровано за ОСОБА_4 . (а.с.40)

За позицією ОСОБА_1 , викладеною у заяві про забезпечення позову, необхідність вжиття таких заходів обумовлена реальною загрозою утруднення або неможливістю виконання рішення суду через захоплення іншими особами нерухомого майна, допущення порушень законних прав та інтересів позивача з боку ОСОБА_4 та інших осіб, які за позицією заявника, вчинили протиправні дії, що підтверджується черговістю зміни власника квартири.

Фактично, заявник просить ужити заходів забезпечення позову з метою захисту його майнових прав та інтересів від порушень з боку ОСОБА_4 , яка є власницею квартири АДРЕСА_1 . При цьому, жодних позовних вимог до ОСОБА_4 у межах даної справи позивачем не заявлено.

Таким чином, вимоги заявника про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, власник якого не є учасником спірних правовідносин, виходять за межі мети забезпечення позову, яка полягає у вжитті судом, у провадженні якого перебуває справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення у випадку задоволення заявлених позовних вимог саме у даній справі.

Ураховуючи викладене, суд доходить висновку, що вимоги заявника про забезпечення позову у обраний ним спосіб не підлягають задоволенню, оскільки не обґрунтовані заявником у контексті необхідності застосування таких заходів, а також у контексті їх співмірності та відповідності до заявлених позовних вимог.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи заяву ОСОБА_1 та застосовуючи вид забезпечення позову, передбачений п.1 ч.1 ст.150 ЦПК (накладення арешту на майно) наведених обставин не врахував, зробив помилковий висновок про співмірність та відповідність вказаного виду забезпечення позову позовним вимогам, у зв`язку з чим ухвала Київського районного суду м. Одеси від 06 вересня 2022 року відповідно до ст.376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні вказаних вимог заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРДЕБТ ПЛЮС» задовольнити.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 06 вересня 2022 року в частині задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 - скасувати та постановити нове судове рішення про відмову у задоволенні цієї частини вимог.

В іншій частині ухвала Київського районного суду м.Одеси від 06 вересня 2022 року не переглядалася як така, що не оскаржена.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції.

Головуюча ________________ Н.В.Орловська

Судді: ________________ Л.В.Пузанова

________________ Г.В.Семиженко