КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД М.МИКОЛАЄВА
Справа №
Провадження № 2/488/184/22 р.
ДОДАТКОВЕ РІШЕННЯ
Іменем України
07.12.2022 року м. Миколаїв
Корабельний районний суд м. Миколаєва у складі:
головуючого по справі судді Селіщевої Л.І.,
при секретарі Варакута Є.Ю.,
розглянувши у письмовому провадженні заяву представника позивача ОСОБА_1 , - ОСОБА_2 , про розподіл судових витрат, -
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до відповідача ДП «Електричні системи» про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі та оплату вимушеного прогулу.
Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 16.02.2022 року позов було задоволено у повному обсязі.

Визнано незаконним та скасовано наказ в.о. директора Державного підприємства «Електричні системи» № 235-к від 20.05.2020 р. «Про скорочення штату працівників» в частині скорочення посади заступника директора з фінансово-економічних питань.

Визнано незаконним та скасовано наказ в.о. директора Державного підприємства «Електричні системи» № 426-к від 20.07.2020 р. про припинення трудового договору з ОСОБА_1 за п. 1 ст. 40 КЗпП України, у зв`язку із скороченням штату працівників.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника директора з фінансово-економічних питань Державного підприємства «Електричні системи».

Стягнуто з Державного підприємства «Електричні системи» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 1 016 908,20 грн. (без утримання податків та інших обов"язкових платежів).

Стягнуто з Державного підприємства «Електричні системи» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Стягнуто з Державного підприємства «Електричні системи» в прибуток держави судовий збір у розмірі - 840,80 грн.

У визначений законом строк, представник позивача заявив клопотання, яке документально підтвердив 21.02.2022 року, про відшкодування позивачу витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000 грн.

Відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 р. № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, та Указу Президента України від 12 серпня 2022 року № 573/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 15 серпня 2022 року № 2500-ІХ, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України в Україні з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введено воєнний стан.

Відповідно до ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати;

3) судом не вирішено питання про судові витрати;

4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено.

На підставі ч. 4 ст. 270 ЦПК України, яка не передбачає обов`язкового виклику учасників справи у судове засідання для розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення, та враховуючи введений в Україні воєнний стан, учасники справи та їх представники у судове засідання не викликалися, розгляд заяви проводився у письмовому провадженні.

Дослідивши заяву та додані до неї документи, суд прийшов до наступного висновку.

Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

В силу ч.ч. 1,2 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога).

Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно положень частин першої-другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі, чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Відповідно до частин п`ятої, шостої статті 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Із матеріалів справи вбачається, що рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 16.02.2022 року, позов ОСОБА_1 було задоволено у повному обсязі.

Визнано незаконним та скасовано наказ в.о. директора Державного підприємства «Електричні системи» № 235-к від 20.05.2020 р. «Про скорочення штату працівників» в частині скорочення посади заступника директора з фінансово-економічних питань.

Визнано незаконним та скасовано наказ в.о. директора Державного підприємства «Електричні системи» № 426-к від 20.07.2020 р. про припинення трудового договору з ОСОБА_1 за п. 1 ст. 40 КЗпП України, у зв`язку із скороченням штату працівників.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника директора з фінансово-економічних питань Державного підприємства «Електричні системи».

Стягнуто з Державного підприємства «Електричні системи» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 1 016 908,20 грн. (без утримання податків та інших обов"язкових платежів).

Стягнуто з Державного підприємства «Електричні системи» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Стягнуто з Державного підприємства «Електричні системи» в прибуток держави судовий збір у розмірі - 840,80 грн.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 04.07.2022 року було скасовано рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 16.02.2022 року, зокрема, в частині стягнення з ДП «Електричні системи» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу і було зменшено розмір такого стягнення з 1 016 908,20 грн. до 902 946,30 грн.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 04.11.2022 року постанову Миколаївського апеляційного суду від 04.07.2022 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу залишено без змін.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

На підтвердження витрат позивача на професійну правничу допомогу до суду було надано договір про надання правової допомоги № б/н від 18.08.2020р. з додатком № 1 (а.с.84-85 том № 1 справи № 488/2652/20), актом наданих послуг від 15.10.2020р. (а.с.86 том № 1 справи № 488/2652/20), актом наданих послуг від 20.02.2022р. (а.с 94 том № 2 справи № 488/2652/20), квитанцією до прибуткового ордеру № 18 від 18.08.2020р. на суму 3000 грн. та № 20 від 15.10.2020р. на суму 2000 грн. (а.с.87 том № 1 справи № 488/2652/20).

З наданих доказів вбачається, що загальна вартість витрат позивачки на професійну правничу допомогу станом на 15.10.2020 року складає - 5 000 грн., а за період з 15.10.2020 року по 20.02.2022 року складає - 10 000 грн., що всього становить - 15 000 грн.

Гонорар за своєю правовою природою, є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат (за наявності заперечень учасника справи ), що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Крім того, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 27.06.2018 р. у справі № 826/1216/16, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Аналізуючи докази витрат на професійну правничу допомогу, надані представником позивача, їх співмірність із складністю справи, обсягом наданих адвокатом послуг, а також керуючись принципами справедливості, співмірності та верховенства права, суд приходить до висновку, що розмір витрат на правничу допомогу повинно бути стягнуто пропорційно задоволених позовних вимог, у розмірі - 11 250 грн. (75 % від усієї вартості витрат на професійну правничу допомогу).

Відповідно до ч. 5 ст. 270 ЦПК України додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено.

Керуючись ст.ст. 270, 353 ЦПК України,

ухвалив:

Заяву представника позивача ОСОБА_1 , - ОСОБА_2 , про розподіл судових витрат задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Електричні системи» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 11 250 грн.

Додаткове рішення може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення рішення. У випадку проголошення у судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Л.І. Селіщева