Справа № 627/458/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2022 року смт. Краснокутськ

Краснокутський районний суд Харківської області у складі

головуючого - Вовк Л. В.

з участю секретаря - Тішакіної Л.В.,

представника позивача- Селезньова С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Краснокутськ Харківської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Краснокутської селищної ради Богодухівського району Харківської області про визнання права власності на спадкове майно,

у с т а н о в и в :

В серпні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Краснокутської селищної ради Богодухівського району Харківської області про визнання права власності на спадкове майно, в якому просить визнати належність житлового будинку з господарськими будівлями , що розташований по АДРЕСА_1 Зосиму ОСОБА_2 та визнати за позивачем в порядку спадкування за законом право власності на вище вказаний житловий будинок з господарськими будівлями ,який належить ОСОБА_3 .

В обгрунтування позовних вимог ОСОБА_1 вказав , що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його дядько ОСОБА_3 , який за життя фактично успадкував житловий будинок з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 після померлого батька ОСОБА_4 , але свідоцтво про право на спадщину дядько не оформив та будинок на своє ім`я не зареєстрував. Після смерті дядька ОСОБА_3 відкрилася спадщина , до складу якої входить житловий будинок з господарськими будівлями за вище вказаною адресою . Позивач , маючи намір успадкувати нерухоме майно , звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини , де була була відкрита спадкова справа ,однак нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину , оскільки відсутній правовстановлюючий документ на будинок. Позивач зазначив, що прийняв спадщину після ОСОБА_3 ,як спадкоємець п`ятої черги, проте не може оформити право власності на спадкове майно, оскільки не має оригінала правовстановлювального документа. Іншим шляхом позивач не може захистити своє порушене право , тому він звертається до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позов , просить задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився , подав заяву слухати справу у його відсутність , проти позову не заперечував , прохав ухвалити рішення на розсуд суду, відзив не подав.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача , дослідивши письмові докази по справі , допитавши свідків, дійшов до наступних висновків.

В силу положень статті 1216 ЦК України спадкування - це перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до положень статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно з частиною першою статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

З урахуванням положень статей 1296-1299 ЦК України питання про право спадкоємця на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину.

За змістом пункту 4.9 глави 10 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року, свідоцтво про право на спадщину видається на підставі заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, а у випадках, передбачених частиною другою статті 1270, статтею 1276 Цивільного кодексу України, - не раніше зазначених у цих статтях строків.

Відповідно до Розділу ІІ глави 10 пунктів 4.14, 4.15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців необхідно витребувати документи, які підтверджують вказані факти.

Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно.

Відповідно до статті 49 Закону України «Про нотаріат» на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов`язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову.

Відповідно до змісту статей 11, 15 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в статті 16 ЦК України.

Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом і регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорювання. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорювання та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18).

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових справ у нотаріальному порядку.

Відповідно до частини 5 статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно частини 3 статті 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 серпня 2019 року в справі № 523/3522/16-ц (провадження № 61-21211св18) зроблено висновок, що законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини», і пов`язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину та не здійснив державну реєстрацію права.

Матеріалами справи встановлено, що спадкодавець (дядько позивача ) ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт Краснокутськ Краснокутського району Харківської області , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 10 .09.2020 ( а.с. 12)

ОСОБА_3 до дня смерті був зареєстрований та проживав один в будинку по АДРЕСА_1 , що підтверджує довідка виконавчого комітету Краснокутської селищної ради Богодухівського району Харківської області від 03.02.2021 року № 220. ( а.с. 27)

Житловий будинок з господарськими будівлями АДРЕСА_2 належав на праві приватної власності ОСОБА_4 , батькові ОСОБА_3 , на підставі свідоцтва про право власності на домоволодіння ,виданого виконкомом Каснокутської селищної ради від 05.09.1963 року ( а.с. 32 )

Відповідно до положень ст. 549 ЦК УРСР (в ред.1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в смт Краснокутськ . Його син ОСОБА_3 фактично вступив в управління (володіння ) спадковим майном шляхом проживання в спадковому будинку відповідно до ст.549 ЦК УРСР, однак спадкових прав не оформив та державну реєстрацію будинку не здійснив.

Судом встановлено , що будинок за правовстановлюючими документами рахується за ОСОБА_4 , був дерев`яний і після його смерті, але ще за життя його сина ОСОБА_3 , став непригідним для проживання. Тоді ж, ОСОБА_3 , маючи можливість, зніс ветхий будинок і замість нього збудував новий, а також збудував сарай та літню кухню. Будівництво тривало до 1988 року.

Згідно даних КП «Краснокутське бюро технічної інвентаризації» на новозбудований будинок( літ.А-1) право власності не зареєстроване, як незареєстроване і на сарай( літ.Б ) та літню кухню (літ.В). В КП «Краснокутське бюро технічної інвентаризації», на вище вказані збудовані об`єкти, відсутні дозвільні документи. При цьому інші споруди такі, як убиральня (літ. Г), льох (літ. Д), навіс»1, навіс № 2, навіс № 3, ворота № 4, огорожа, існували і раніше та не являються самочинно збудованими.

Як вбачається з довідки КП « Краснокутське БТІ» від 31.01.2022 № 54 , старий дерев`яний житловий будинок , що зазначений в свідоцтві про право власності на домоволодіння , знесено. На будівницво новозбудованого житлового будинку , сараю та літньої кухні , дозвільні документи відсутні . Новозбудований житловий будинок побудований в 1988 році та станом на 31.12.2012 право власності не зареєстровано. На знесений дерв`яний житловий будинок станом на 31.12.2012 , зареєстроване право приватної власності за ОСОБА_4 ( а.с. 33 )

Про те, що житловий будинок з господарськими будівлями існує по АДРЕСА_1 , свідчить технічний паспорт виготовлений КП « Краснокутське БТІ» від 01.11.2022 . ( а.с. 34-38)

У судовому засіданні допитані свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 підтвердили , що ОСОБА_3 проживав у будинку свого батька ОСОБА_4 до дня і після його смерті та успадкував його будинок , який в подальшому зніс та збудував новий будинок. Позивач є племінником ОСОБА_3 , інших родичів у спадкодавця не має.

Згідно п.78 Постанови КМУ № 509 від 28.04.2021 «Про запровадження експериментального проекту щодо отримання державним реєстратором прав на нерухоме майно за допомогою Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, що перебувають у розпорядженні комунальних підприємств бюро технічної інвентаризації на паперових носіях, та внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України» , документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, не вимагається в разі державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року

Відповідно до п.79 даної Постанови, державна реєстрація права власності на закінчений будівництвом об`єкт у разі присвоєння завершеному будівництвом об`єкту адреси без застосування Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва проводиться за наявності документа, що підтверджує присвоєння такому об`єкту адреси, крім випадку, передбаченого абзацом другим цього пункту.

Документ, що підтверджує присвоєння будинку, будівлі, споруді адреси, не вимагається в разі державної реєстрації права власності.

До набрання чинності ЦК України та Законом України від 01 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно» виникнення у особи права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права та відповідно до статей 90, 101 ЗК Української РСР ( в ред.1970 року) разом з правом власності на будівлю до громадянина переходило прав користування земельною ділянкою, якщо будівля розташована на землях міст та селищ міського типу.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно із частиною четвертою статті 3 зазначеного Закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Тобто, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.

Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (03 серпня 2004 року) нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, як офіційного визнання державою такого права, а не підставою його виникнення.

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Крім того, згідно з частинами першою та другою статті 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

До 05 серпня 1992 року закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності.

Порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва вперше встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення» (втратила чинність).

Ураховуючи зазначене, індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до 05 серпня 1992 року, не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію.

Фактично єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації (лист Міністерства юстиції України від 23 лютого 2016 року № 8.4-35/18/1).

У разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не проводилася і правовстановлювальний документ відсутній, питання про визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного власника (спадкоємця) повинно вирішуватися в судовому порядку (лист Міністерства Юстиції України від 21 лютого 2005 року № 19-32/319).

Таким чином в судовому засіданні доведено факт належності житлового будинку з господарськими будівлями , що розташований по АДРЕСА_1 Зосиму ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина ,яка складається з вище вказаного житлового будинку з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 .

Позивач звернувся до нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після ОСОБА_3 , однак постановою Краснокутської державної нотаріальної контори Харківської області від 11.11.2021 , йому відмовлено у вчиненні нотаріальних дій з причин відсутності документів на спадкове майно.

В постанові нотаріуса зазначається, що в Краснокутській державній нотаріальній конторі Харківської області після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 Зосима ОСОБА_2 заведено спадкову справу 24/2921. ОСОБА_1 подав заяву про прийняття спадщини згідно закону, відповідно до статті 1265 ЦК України та за всіма підставами.

Відповідно до 1265 ЦК України позивач являється двоюрідним племінником ОСОБА_3 та спадкоємцем п`ятої черги спадкоємців за законом.

Відповідно до ч.1ст. 1265 ЦК України, у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа.

Відповідно до 1265 ЦК України ОСОБА_1 являється двоюрідним племінником ОСОБА_3 та спадкоємцем п`ятої черги за законом. Інші спадкоємці після померлого ОСОБА_3 відсутні.

Факт родинних відносин ОСОБА_1 та ОСОБА_3 підтверджується матеріалами справи , зокрема копіями свідоцтв про народження , копіями архівних документів та показаннями свідків.

Спірний будинок , який побудований до 1988 року є предметом спадкування та спадкоємець ОСОБА_1 може заявляти вимоги щодо визнання за ним право власності на спадкове майно.

Відсутність у ОСОБА_3 свідоцтва про право на спадщину на вказане майно ,в силу вимог частини третьої статті 1296 ЦК України , не позбавляє його спадкоємців права на спадщину та не може свідчити про те, що ОСОБА_1 не прийняв спадщину після смерті ОСОБА_3 .

Згідно з ст.12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до положень ч.1, 2 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Таким чином, виходячи з вищевикладеного суд задовольняє вимоги позивача, так як він надав суду достатньо належних, допустимих , достовірних доказів, які підтверджують позовні вимоги, а визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших.

На підставі викладеного та керуючись ст. 328, 1217, 1218, 1220, 1258, 1265 ЦК України, ст. 10, 11, 12, 13, 81, 263-265, 354 ЦПК України, суд,

у х в а л и в :

Задовольнити позов ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно .

Визнати належність житлового будинку з господарськими будівлями , що розташований по АДРЕСА_1 Зосиму ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом право власності на житловий будинок з господарськими будівлями , що розташований по АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_3 .

Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 07.12.2022.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідач: Краснокутська селищна рада Богодухівського району Харківської області, юридична адреса: вул. Охтирська, 1, смт Краснокутськ Богодухівського району Харківської області, 62002.

Суддя Л. В. Вовк