Провадження номер № 2/0186/366/22
Справа № 186/763/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2022 року м.Першотравенськ.

Першотравенський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді: Янжули С.А.,

при секретарі - Лиман Н.П.,

з участю:

позивача - ОСОБА_1 ,

відповідача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Першотравенську в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , про усунення перешкод у праві користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

07 вересня 2022 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Першотравенського міського суду Дніпропетровської області з позовом до відповідача ОСОБА_2 про усунення перешкод у праві користування житловим приміщенням.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 17 листопада 2001 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем, спільних дітей від шлюбу не мають. Рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 30 вересня 2021 року їх шлюб розірвано. З 2001 року по 15 серпня 2022 року вона проживала спільно з відповідачем у квартирі АДРЕСА_1 , яка належить відповідачу на праві власності. За час шлюбу вони неодноразово робили ремонт у вказаному житловому приміщенні, сплачували разом комунальні послуги, утримували житло у належному стані. 15 серпня 2022 року відповідач протиправно вигнав її з квартири, залишивши в ній її особисті речі, документи та майно, змінив замок на вхідних дверях. В добровільному порядку впускати її в житло він не бажає, не віддає її речі. Вона пенсіонер, іншого житла не має, придбати житло не має змоги в силу своїх років та майнового стану.

Просить суд зобов`язати відповідача не чинити їй перешкоди у праві користування квартирою АДРЕСА_1 та передати комплект ключів від вхідних дверей вказаної квартири.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, пояснила суду, що познайомилася з відповідачем у 1999 році, у листопаді 2000 року почали жити разом, вона з дочкою з м.Красний Луч Луганської області приїхала в м.Першотравенськ до відповідача, проживали рік у незареєстрованому шлюбі, 17 листопада 2001 року зареєстрували шлюб. Разом з дочкою, відповідачем та його двома дітьми від попереднього шлюбу, проживали по АДРЕСА_2 , в квартирі не було ремонту. Перший рік не могла працевлаштуватися на шахту, як відповідач їй обіцяв, сама пішла працювати в салон краси " Мілана " адміністратором. У 2007 році салон закрився, пішла працювати в магазин " Гармонія ", потім у магазин " Книги ". Вони з відповідачем робили ремонт за власні кошти, вели разом господарство, доглядали пасіку, город. У неї в м.Красний Луч була квартира, у 2007 році вона продала її за 1 200 доларів, 500 доларів віддала своєму старшому сину, який жив у м.Києві, 700 доларів віддала відповідачу, бо їхала жити до нього, розписку від нього не брала, думала, що все буде добре. Гроші ці він витратив, щоб оформити регрес. Вона сплачувала комунальні послуги з сумісних коштів, купувала продукти харчування. Потім, чоловік став себе вести по іншому, у нього з`явилася "коханка", їй 24 роки, сказав, що вона йому не потрібна. У 2020 році вона прийшла додому та у поштовій скриньці знайшла лист, дізналася, що чоловік подав на розлучення. Спільне майно вони не ділили. На даний час у неї мінімальна пенсія - єдиний дохід, на роботу не беруть, бо пенсіонерка. Вона проживала в маленькій спальні, син відповідача в іншій спальні, а відповідач в зальній кімнаті. Всі речі відповідач забрав собі. У 2016 році вона перенесла інсульт. В квартирі проживає вона з 2000 року, іншого житла не має. 06 лютого 2022 року вона поїхала в м.Ровеньки, Луганської області на похорони до батька, поховала його, а звідти виїжджати назад потрібно було через росію, на 22 лютого 2022 року в неї був квиток, подзвонив водій, сказав, що чоловіків не випускають закордон. 24 лютого 2022 року почалася війна, змогла повернутися додому лише 15 серпня 2022 року, в той же день, приблизно о 21 годині пішла додому, намагалася відчинити двері своїм ключем, а вони не відкривалися, викликала поліцію. Нижній замок відкрила, а у верхній був вставлений ключ зсередини квартири, погукала сусідів, було чути, що відповідач ходить по квартирі, а двері не відчиняє. Вона стукала, він не відкривав. Приїхала поліція, стукали в квартиру, відповідач не відкривав, на другий день пішла в поліцію до дільничного, з дільничним пішли в квартиру, стукали, ніхто не відкривав, дільничний сказав, що потрібно все вирішувати через суд. Чоловік не віддавав їй її особисті речі. 19 серпня 2022 року прийшла знову додому, постукала, він не відкрив, вона внизу зачекала, він вибіг, просила речі віддати, але він сів і поїхав із зятем на машині. Речі вона не змогла забрати. Вона зверталася з цього приводу в поліцію, склали протокол, направили в суд, коли слухали ту справу, суддя зобов`язала відповідача, щоб віддав її речі. Пішла з дільничним знову додому, змогли забрати речі, але не всі. Вона любила свого чоловіка, їхала до нього жити, багато років прожили разом, а він просто нею користувався. Виростили дітей, доглядали онуків, турбувалася про нього, був доглянутий, з тормозками, зробили йому регрес, пенсія у нього шахтарська, а вона стала не потрібна. Він знав, що вона поїхала на похорони до батька. На даний час їй не має де жити. Вона згідна сплачувати комунальні послуги, жити в маленькій спальні. Замки від вхідних дверей відповідач поміняв, вона не може попасти в квартиру, ключі їй він не дав. Два місяці він не віддавав їй особисті речі, в квартирі і на даний час є її речі. Зараз у нього вже нова "коханка", водить їх в квартиру, її кімната не закрита, а там її речі. З 2001 року вона зареєстрована в даній квартирі, як член сім`ї власника - дружина. В квартирі також зареєстровані діти та онуки відповідача. Дочці купили квартиру вони за власні кошти. З 15 серпня 2022 року відповідач не впускає її в квартиру, ключі не дає. Вона 4 місяці після інсульту по людях ходить жити, морально страждає, а він ховає її речі, не віддає.

Відповідач позовні вимоги не визнав, відзив на позовну заяву не надав, у судовому засіданні пояснив, що в листопаді 2000 року почали разом жити з позивачем в його квартирі по АДРЕСА_2 . Дана квартира була приватизована на нього, його дочку та його сина. В квартирі на даний час зареєстровані: він, його дочка, його син, двоє онуків та позивач - його колишня дружина. Шлюб з нею був зареєстрований 17 листопада 2001 року, розірваний 30 жовтня 2021 року. Вона вкрала паспорт на телевізор, на інші предмети, щодо майна він претензій до позивача не має, бо воно все у нього. У позивача свого житла не має. Він7 проти задоволення позову. Він поміняв замок один на вхідних дверях, бо позивач, як приїхала 15 серпня 2022 року, то поламала замок. В квартирі з 15 серпня 2022 року по сьогоднішній день позивач була один раз, дякуючи судді, яка зобов`язала його її пустити за речами, а сам він її в квартиру не пускав, бо вона може йому щось підсипати, викрасти, може зарізати чи сковорідкою вдарити, раніше кидалася на нього, років 4-5 тому. Він ключі їй не дасть від квартири, щоб вона йому щось не зробила.

Третя особа - ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи в його відсутність та письмові пояснення по справі, зазначивши, що він позов не визнає, є сином відповідача та співвласником вказаної квартири, просить виселити позивача з квартири, спочатку вона проживала в їх квартирі без реєстрації зі своєю неповнолітньою дочкою, всі були на утриманні його батька, довгий час не працювала, потім вирішила працевлаштуватися і їй потрібна була реєстрація, вони дали згоду, її зареєстрували в квартирі, у паспортному столі вона йому казала, що квартира їй не потрібна, претендувати не буде. Тато з нею весь час сварився, він це все бачив, тато робив ремонт на свої власні кошти, вона кошти не вкладала, йому не допомагала. Батько купував техніку в квартиру, готував їсти, консервував, ходив на город, все сам, а вона прийде з роботи, ляже й лежить. Коли він виріс, пішов на роботу, то не хотілось повертатися додому, бо знову крики, сварки. Навіть до розлучення батько з мачухою жили як чужі люди. Мачуха крала у батька банківські картки, документи, паспорт, йому доводилося їх відновлювати. Тато не мав змоги купити ліки, харчі, сплачувати комунальні послуги, від цієї жінки був один негатив. На даний час він знаходиться на службі в ЗСУ, маючи свою частку у квартирі, будучи в ній зареєстрованим, не має наміру повертатися туди, якщо там буде ця жінка - чужа людина.

Третя особа - ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи в її відсутність та письмові пояснення, в яких зазначила, що вона є дочкою відповідача та співвласником вказаної квартири. Вона та її діти зареєстровані в даній квартирі. Просить виселити позивача з даного житлового приміщення. Коли померла її мама, батько одразу зійшовся з позивачем, вона приїхала до них зі своєю неповнолітньою дочкою, ніяких грошових надходжень ні на себе, ні на дочку, у неї не було. Тато влаштував своє особисте життя, коли вони зустрічалися, він до неї їздив, а вона з братом вимушені були жити у дідуся й бабусі, які про них піклувалися. Позивач довгий час проживала з ними в квартирі, ніде не працювала, спочатку все було добре, потім вона вирішила влаштуватися на роботу і сказала, що їй для цього потрібна прописка, вона з братом була неповнолітньою,їй було 14 років, а брату 13 років, дали згоду на прописку, коли прописали її, вона показала себе у всій красі, почала вести себе, як господиня, ображала її, а тато захищав, вона змушена була йти до бабусі. Мачуха налаштувала батька проти неї, вона була для неї, як кістка в горлі, тато не давав їм гроші, бо всі гроші були у мачухи, яка дбала лише про своїх дітей, коли тато з нею сварився та забирав у неї картки свої, то давав гроші їм, купував одяг. Батько ремонт у квартирі робив сам за свої власні гроші, мачуха свої гроші туди не вкладала, комунальні послуги не сплачувала. Коли ще перебували вони у шлюбі вона не готувала їсти, не робила хатню роботу, батько готував, брат прибирав, вона все робила у своєї дочки, батько не міг вдома залишати документи, картки, тому що вона їх викрадала, змушений був робити нові, зберігати їх у гаражі. Вони дуже сильно сварилися, брат не хотів йти додому через неї, багато разів залишався ночувати у неї або у бабусі. Зараз вона вже доросла, має двох дітей, з чоловіком купили власне житло, до батька ні вона, ні її діти не можуть ходити через цю жінку, вони ще до розлучення жили, як чужі люди. Просить відмовити в задоволенні позову.

Свідок ОСОБА_6 пояснила, що ОСОБА_7 привіз Ольгу для життя, щоб вона підіймала його господарство, дітей доглядала. Вона жодного дня не гуляла, завжди працювала, йому на пасіці допомагала, дітей його підняла. Завжди з " Южного ", де працювала, повні пакти несла додому. Їй пропонували на роботу на ш." Ювілейна ", у неї була спеціальність, а ОСОБА_10 ховав паспорт, не пускав її на роботу, їй би дали на шахті житло, вона няньчила його дітей, він її для цього й привіз, а тепер паплюжать її, вона ніколи не була п`яна, не палила. У серпні чи вересні 2022 року був шум під вечір, вона не виходила з квартири, сусідка розказала потім, що приїхала ОСОБА_11 , а ОСОБА_10 її не пускає у квартиру, викликали поліцію, потім видав їй якісь речі в пакетику і все. Це все неправильно, він з нею 20 років прожив, була потрібна, а тепер не пускає додому. Вона один раз його покидала, а він її повернув, бо двоє дітей у нього, а тепер діти виросли, ОСОБА_11 стала не потрібна. Вона працює в магазині, про неї ніхто ніколи не скаже, що вона краде, а він її оговорює. ОСОБА_11 дуже хороша жінка, всім допомагає.

Свідок ОСОБА_12 пояснила, що вона сусідка Загородніх, разом вони прожили один рік, вона поїхала, потім він її забрав, вона завжди працювала, йде з роботи з повними сумками, а він з сином на балконі курить, а вона сумки тягне. У них пасіка, вони на ній завжди разом працювали, а тепер у нього пенсія, регрес, вона йому стала не потрібна, вони разом прожили 22 роки, зараз він розірвав шлюб, не пускає її в квартиру, де вона зареєстрована, поміняв замок, наговорив, що це вона замок поламала, як його можна поламати, це ключ можна поламати, а не замок. Жінка чотири доби додому добиралася, а він її не пустив у квартиру. Її чоловік виходив, ОСОБА_7 на нього кидався битися, звинуватив її чоловіка, що той йому замок зламав. Почав потім ОСОБА_11 ображати. Він ОСОБА_11 з першого дня, як вона приїхала, не пускає в квартиру. Це було в серпні 2022 року. ОСОБА_11 приїхала додому, намагалася відкрити квартиру, не змогла, стукали, він не відкривав, викликала поліцію, він був вдома, але не відкривав. Вона пішла до доньки, вона не могла ключем відкрити двері, бо він замок поміняв, до цього часу він її не пускає в квартиру. Поліцію викликала ОСОБА_11 один раз. Вона зареєстрована в квартирі, проживали разом 22 роки, в квартирі всі її речі залишилися, жити стільки років, маючи все і залишитися ні з чим. Вона їздила в Луганську область, хоронила батька, не могла виїхати назад тривалий час, приїхала, а він її в квартиру не пускає.

Суд, вислухавши сторони, свідків, повно, всебічно і об`єктивно дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості і взаємозв`язку, приходить до наступних висновків.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК).

Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Водночас, відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Судом встановлено, що у спільній частковій власності відповідача ОСОБА_2 та його дітей: ОСОБА_3 та ОСОБА_13 перебуває квартира АДРЕСА_1 , по 1/3 частки кожного, що підтверджується копією свідоцтва № НОМЕР_1 про право власності на житло від 14 березня 2001 року.

Копією свідоцтва про шлюб НОМЕР_2 від 11 березня 2006 року підтверджується, що ОСОБА_14 та ОСОБА_13 зареєстрували шлюб 11 березня 2006 року. Прізвище дружини змінене на ОСОБА_15 .

17 листопада 2001 року ОСОБА_2 уклав шлюб із ОСОБА_16 , остання зареєструвалася у вказаному житловому приміщенні, як член сім`ї власника.

30 вересня 2021 року рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області №186/1514/20 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано.

На даний час в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані: відповідач ОСОБА_2 , позивач ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_17 та ОСОБА_3 , діти ОСОБА_17 - ОСОБА_18 , 2006 року народження, та ОСОБА_19 , 2012 року народження, що підтверджується довідкою №4241 від 25 серпня 2022 року.

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер батько позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у м.Ровеньки, Луганської області - на тимчасово окупованій території України.

Позивач змушена була виїхати з м.Першотравенська, Дніпропетровської області до м.Ровеньки, Луганської області для поховання батька, що підтверджується сторонами, свідками.

В зв`язку з оголошеним на території України воєнним станом, позивач повернулася додому у м.Першотравенськ, Дніпропетровської області 15 серпня 2022 року, однак в житлове приміщення, де зареєстрована, проживає, де зберігаються її особисті речі, з 15 серпня 2022 року потрапити не може, що підтверджується актом №594 від 29 серпня 2022 року, копією постанови Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 07 листопада 2022 року, повідомленням ВП №3 Синельниківського РУП ГУНП в Дніпропетровській області від 31 серпня 2022 року. Відповідач у судовому засіданні не заперечував факт того, що у відсутність позивача змінив замок на вхідних дверях квартири, ключ від яких позивачу не надав та не має наміру надавати, позивач змогла потрапити у вказану квартиру лише раз, разом з дільничним інспектором поліції, щоб забрати частину особистих речей. Відповідач вважає, що оскільки позивач не є власником квартири, а лише зареєстрована у ній, перестала бути членом його сім`ю, то втратила право користування житловим приміщенням.

Статтею 156 ЖК Української РСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Статтею 25 Загальної декларації прав людини, прийнятою та проголошеною в резолюції 217 А (ІІІ) Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 10 грудня 1948 року визначено, що кожна людина має право на такий життєвий рівень, включаючи їжу, одяг, житло, медичний догляд і необхідне соціальне обслуговування, що є необхідним для підтримки здоров`я й добробуту її самої та її родини.

Невід`ємне право кожної людини на житло закріплено і в інших міжнародно-правових документах про права людини, у тому числі в Міжнародному пакті про економічні, соціальні й культурні права від 16 грудня 1966 року (стаття 10).

Пунктом 1 статті 12 Міжнародного пакту про цивільні і політичні права від 16 грудня 1966 року наголошено, що право на житло має реалізовуватися за умови вільного вибору людиною місця проживання.

Повага до права людини на житло закріплена також у статті 8 Європейської Конвенції з прав людини і основоположних свобод. У разі порушення цих прав передбачено право на судовий захист. Ніхто не може примусово бути позбавлений житла, безпідставно виселений із нього або визнаний таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на державні органи зобов`язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення ЄСПЛ у справі Powell and Rayner v. the U.K. від 21 лютого 1990 року). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення ЄСПЛ у справі Gillow v. the U. K. від 24 листопада 1986 року) так і наймача (рішення ЄСПЛ у справі Larkos v. Cyprus від 18 лютого 1999 року).

Правова позиція викладена в постанові ВС справа № 441/667/17 від 30 січня 2019 року.

Позивачем надані суду належні докази на підтвердження позовних вимог щодо чинення їй перешкод зі сторони відповідача у користуванні житловим приміщенням, відповідач у тимчасову відсутність з поважних причин позивача, змінив замок на вхідних дверях, в квартиру її не впускає, вона не має змоги туди увійти для проживання, в квартирі знаходяться її особисті речі, іншого житла позивач не має, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №312732616 від 19 жовтня 2022 року.

Позивач, будучи людиною похилого віку, не маючи іншого житла, змушена проживати у інших людей і просити усунути їй перешкоди саме у користуванні жилим приміщенням шляхом звернення до відділення поліції та до суду. Звернення позивача до відповідача усунути перешкоди у користуванні житловим приміщенням не знаходять належного реагування з його боку, тому вона намагалася потрапити у квартиру у законний спосіб, однак це їй не вдалося до теперішнього часу.

Твердження відповідача про те, що позивач не має права проживати у його квартири, оскільки її власником не являється та стала йому чужою людиною через розірвання шлюбу, не заслуговують на увагу, оскільки нормами статті 3 СК України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

За положеннями статті 156 ЖК УРСР члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. При цьому припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Водночас Велика Палата Верховного Суду в постанові № 447/455/17 від 13 жовтня 2020 року звернула увагу на те, що ЖК УРСР був прийнятий 30 червня 1983 року і він не відображає усіх реалій сьогодення. В свою чергу Цивільний кодекс є кодифікованим актом законодавства, який прийнято пізніше у часі, тому темпоральна колізія вирішується саме на користь норм ЦК України.

Законодавець при прийнятті ЦК України не визначив особливостей застосування норм ЦК України до житлових правовідносин в цілому, разом з тим, відносини, які регулюються ЖК УРСР, у своїй більшості є цивільно-правовими та мають регулюватися саме нормами ЦК України.

Частиною першою статті 401 ЦК України передбачено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Згідно ч.1 ст.402 ЦК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Право користування чужим майном може бути встановлено щодо іншого нерухомого майна (будівлі, споруди тощо).

За положеннями ст.406 ЦК України сервітут припиняється у разі, зокрема, припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту.

Сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Сервітут може бути припинений в інших випадках, встановлених законом.

Отже, при розгляді питання про припинення права користування колишнього члена сім`ї власника житла, суди мають приймати до уваги як формальні підстави, передбачені статтею 406 ЦК України, так і зважати на те, що сам факт припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням, та вирішувати спір з урахуванням балансу інтересів обох сторін.

Положення статті 406 ЦК України у спорі між власником та колишнім членом його сім`ї з приводу захисту права власності на житлове приміщення, можуть бути застосовані за умови наявності таких підстав - якщо сервітут був встановлений, але потім припинився. Однак встановлення такого сервітуту презюмується на підставі статті 402, частини першої статті 405 ЦК України.

В зв`язку з чим, позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати.

Оскільки позовні вимоги задоволено, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені нею судові витрати по справі: судовий збір в розмірі 992,40 гривень.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.156 ЖК України, ст.ст.402,405,406 ЦК України, ст.ст. 2,3,4,6,9,18,76,77,78,79,80,89,258,263,264 ЦПК України, - суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , про усунення перешкод у праві користування житловим приміщенням - задовільнити.

Зобов`язати ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_1 перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 та передати їй комплект ключів від вхідних дверей вказаного житлового приміщення.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 992 (дев`ятиста дев`яноста двох) гривень 40 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Першотравенський міський суд Дніпропетровської області.

Суддя: С.А.Янжула.

Повний текст рішення суду виготовлений 14 грудня 2022 року.