КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 357/104/22
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Болотова Є.В.,

суддів: Кулікової С.В., Музичко С.Г.,

при секретарі Кузьмич Р.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 липня 2022 року, ухваленого під головуванням судді Бебешко М.М.,-

встановив:

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із названим позовом.

Позивач просив:здійснити поділ спільно нажитого майна, а саме: квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя; визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_2 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 28 лютого 1996 року по 04 листопада 2014 року. У шлюбі сторонами придбано наступне майно: кв. АДРЕСА_2 .

Доказом того, що квартира є спільним майном подружжя є письмова згода позивача на укладення договору купівлі-продажу квартири.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 липня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне встановлення обставин, які мають значення для справи.

В судове засідання учасники справи не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із безпідставності позовних вимог, оскільки у справі № 357/12366/18 рішенням суду, що набрало законної сили, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання квартири АДРЕСА_2 спільною сумісною власністю. Вказаним рішенням встановлені фактичні обставини, які є обов`язковими при розгляді даної справи.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції.

Встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 28 лютого 1996 року по 04 листопада 2014 року.

18 серпня 2012 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , яка діяла за згодою чоловіка ОСОБА_1 , укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 .

У заяві від 18 серпня 2012 року до нотаріуса, ОСОБА_1 підтвердив, що гроші, які витрачаються на придбання об`єкта нерухомості, є спільною сумісною власністю. Придбана квартира також буде об`єктом права спільної сумісної власності як така, що набувається за час шлюбу.

Обґрунтовуючи поданий позов, ОСОБА_1 зазначив, що спірна квартира придбана у період шлюбу та відповідно до ст. 60 СК України є спільною сумісною власністю подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ч. 1 ст. 61 СК України).

Згідно ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Встановлено, що рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 травня 2019 року у справі № 357/12366/18, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 15 жовтня 2019 року, відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права спільної сумісної власності на об`єкт нерухомого майна.

Предметом позову у справі № 357/12366/18 було спірне майно, а саме: квартира за адресою: АДРЕСА_1 , яка, як було встановлено рішенням суду, була придбана ОСОБА_2 за особисті кошти від продажу квартири, яка належала останній до шлюбу з позивачем на підставі приватної власності.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про безпідставність позовних вимог.

Так, судовим рішенням, яке набрало законної сили, встановлено, що спірна квартира придбана ОСОБА_2 за особисті кошти, а тому не є спільним сумісним майном подружжя.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що постановою Київського апеляційного суду від 02 червня 2022 року скасовано заочне рішення Білоцерківського районного суду Київської області справа № 357/12637/14-ц, яким керувався Білоцерківський міськрайонний суд Київської області при ухваленні рішення у справі № 357/12366/18, колегія суддів оцінює критично.

Так, підставою для відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у справі № 357/12366/18, є саме те, що спірна квартира придбана за особисті кошти ОСОБА_2 . Посилання на рішення суду у справі № 357/12637/14-ц, було лише додатковою підставою, для відмови у задоволенні позову.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду від 11 липня 2022 року постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, відтак підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 382 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 липня 2022 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 05 грудня 2022 року.

Суддя-доповідач Є.В. Болотов

Судді: С.В. Кулікова

С.Г. Музичко