Номер провадження: 22-ц/813/8099/22
Головуючий у першій інстанції Гниличенко М. В.
Доповідач Приходько Л. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.12.2022 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Приходько Л. А. (суддя-доповідач)

суддів: Семиженка Г. В.,

Склярської І. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні суду в м. Одеси цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - адвоката Черненко Валентина Олексійовича на рішення Київського районного суду м. Одеси від 27 липня 2022 року у складі головуючого судді Гниличенка М.В., повний текст рішення складено 27 липня 2022 року,

встановив:

15 вересня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він на підставі договору купівлі-продажу від 15 травня 2018 року, є власником однокімнатної квартири АДРЕСА_1 .

ОСОБА_2 є власником однокімнатної квартири АДРЕСА_2 , на підставі довідки про виплату паю № 80 від 31 березня 2016 року.

16 серпня 2020 року квартиру ОСОБА_1 , яка розташована на 5 поверсі було затоплено власником квартири АДРЕСА_3 ОСОБА_2 . Факт затоплення квартири підтверджується актом огляду жилого приміщення, складеного ТОВ «Фірма «Наш дім» від 20 серпня 2020 року, в складі комісії: керівника ЖК «Альтаір» Купріянової Т.В., інженера ОСОБА_3 , сантехніка ОСОБА_4 , в присутності ОСОБА_1 , яким встановлено, що зі слів власника квартири АДРЕСА_4 , затоплення квартири АДРЕСА_5 відбулось в результаті «розриву шланга бачку в санвузлі кв. АДРЕСА_4 ». В акті зазначено, що відповідач відмовив в доступі комісії до його квартири для встановлення причин затоплення.

Посилаючись на те, що ОСОБА_2 на неодноразові звернення позивача, добровільно відшкодувати завдану шкоду не бажає, ОСОБА_1 просив суд стягнути з ОСОБА_2 на його користь: 20000,00 грн. матеріальної шкоди; 7000,00 грн. моральної шкоди; 3000,00 грн. витрат на проведення судової будівельно-технічної експертизи; 10000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Вирішити питання щодо розподілу судового збору.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 17 березня 2021 року у справі призначена судова будівельно-технічна експертиза провадження якої доручено експертам Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України. На вирішення експертизи поставлені питання: чи існує технічна можливість злиття води, що накопичилась на полотні натяжної стелі внаслідок залиття квартири, без пошкодження полотна натяжної стелі?; чи є необхідним пошкодження полотна натяжної стелі з метою злиття води, що накопичилась на полотні натяжної стелі?; якщо пошкодження натяжної стелі для злиття води не є обов`язковим, то яка вартість робіт із демонтажу полотна натяжної стелі з метою злиття води з розрахунку на одне приміщення?; чи відбулися пошкодження (деформація, зміна кольору, тощо) натяжної стелі позивача внаслідок залиття його квартири відповідачем, які не можуть бути відновлені до первісного стану?; у разі неможливості відновлення пошкоджень натяжної стелі позивача, внаслідок залиття його квартири відповідачем, яка вартість його відновлення?; чи могли наступити більш тяжкі наслідки пошкодження матеріалів квартири внаслідок її залиття, у разі нездійснення прорізів на полотні натяжної стелі з метою злиття накопиченої води? Провадження у справі зупинено.

12 липня 2022 року Одеським науково-дослідним інститутом судових експертиз Міністерства юстиції України на адресу суду направлено повідомлення про неможливість надання висновку № 22-543 від 12 липня 2022 року у зв`язку з ненаданням доступу до об`єкту дослідження.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 15 липня 2022 року провадження у справі поновлено.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 27 липня 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 : - матеріальну шкоду у розмірі 19764,00 (дев`ятнадцять тисяч сімсот шістдесят чотири) грн.; - моральну шкоду у розмірі 3000,00 (три тисячі) грн.; - судові витрати у загальному розмірі 9681,60 (дев`ять тисяч шістсот вісімдесят одна гривня шістдесят копійок) грн., які складаються з суми сплаченого судового збору за подання позовної заяви у розмірі 1681,60 грн., витрат, пов`язаних з проведенням експертного дослідження у розмірі 3000 грн. та витрат на правничу допомогу у розмірі 5000 грн. В решті позовних вимог - відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що причиною залиття належної позивачу квартири АДРЕСА_6 , стала неправильна експлуатація сантехнічних приладів власником квартири АДРЕСА_4 . Враховуючи, що доказів того, що залиття належної позивачу квартири, відбулося з вини інших осіб суду не надано, саме відповідач має нести відповідальність за спричинену матеріальну та моральну шкоду. Розмір матеріальної шкоди в сумі 19764грн. визначений судом відповідно до висновку судового експерта Сікорської О.А. № 141/20 від 15 жовтня 2020 року. Моральна шкода заподіяна позивачу полягає в порушенні права власності позивача, неможливості нормального користування житловим приміщенням, зокрема негативних емоціях та переживання з приводу пошкодження квартири водою, порушення звичайного способу життя, необхідності докладання додаткових моральних та матеріальних зусиль для його нормалізації.

Не погоджуючись із рішенням суду адвокат Черненко В.О., діючи в інтересах ОСОБА_2 , подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволені позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції неправильно надано оцінку встановленим обставинам справи, зазначено, що відповідачем ніколи не визнавалися обставини, які викладені в акті огляду приміщення від 20 серпня 2020 року, тим паче сам акт, про існування якого відповідачеві стало відомо лише під час розгляду даної справи. Крім того розмір матеріальних збитків, які були встановлені судовим експертом та реальні збитки, які були завдані в наслідок залиття квартири позивача, на думку відповідача, не співпадають з дійсністю. Крім того, неповідомленням відповідача про дату, час та місце розгляду справи, порушені її право на справедливий суд.

Правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу інші учасники справи не скористалися.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 23 вересня 2022 року, відповідно до вимог частини 2 статті 369 ЦПК України, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Статтею 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим та має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеного цим Кодексом. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених статтею 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що після поновлення 15 липня 2022 року провадження у справі та призначення справи до судового розгляду на 27 липня 2022 року суд першої інстанції, в порушення положень пункту першого частини другої статті 223ЦПК України, розглянув справу за відсутності відповідача належним чином не повідомленого про час, місце та дату судового розгляду .

Відповідно до положень пункту 3 частини 3 статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

В апеляційній скарзі представник відповідача, адвокат Черненко В.О. посилається на порушення права ОСОБА_2 на справедливий суд у зв`язку з неповідомленням її про судове засідання призначене на 27 липня 2022 року, що підтверджується матеріалами справи, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з цих підстав.

Перевіривши доводи та заперечення сторін у справі, дослідивши надані учасниками справи докази у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Так, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 15 травня 2018 року, є власником однокімнатної квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 123915772. Квартира розташована на п`ятому поверсі.

ОСОБА_2 є власником однокімнатної квартири АДРЕСА_2 , на підставі довідки про виплату паю № 80 від 31 березня 2016 року, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 220603098. Квартира відповідача розташована на 6 поверсі над квартирою позивача.

16 серпня 2020 року відбулося затоплення квартири, що належить позивачу з квартири що розташована поверхом вище, та належить відповідачу.

Вказаний факт визнаний сторонами та підтверджується актом огляду жилого приміщення від 20 серпня 2020 року, складеного ТОВ «Фірма «Наш дім» в складі комісії: управителя ЖК «Альтаір» Купріянової Т.В., інженера ОСОБА_3 , сантехніка ОСОБА_4 , в присутності ОСОБА_1 , з якого вбачається, що на час огляду жилого приміщення членами комісії виявлені такі пошкодження: 1) сліди від затікання на стіні та підлозі в ніші стояків каналізації; 2) відставання шпалер у верхньому куті стін коридору між санвузлом та кухнею; 3) на стінах намоклі шпалери від стелі до підлоги у чотирьох кутах коридору (шириною близько 20 см на стінах з двох сторін кожного кута); 4) намоклі шпалери над внутрішнім блоком кондиціонера та над дверми зі спальні у коридор; 5) на стелі у коридорі, кімнаті та кухні механічні пошкодження стелі, які зі слів власника були ним зроблені для зливу води.

Затоплення квартири АДРЕСА_5 відбулося 16 серпня 2020 року про що власник повідомив диспетчерську службу. На місце був викликаний штатний сантехнік з метою перекриття води в квартирі АДРЕСА_4 .

Зі слів власника квартири АДРЕСА_4 на 6 поверсі 4 секції, затоплення відбулось в результаті «розриву шланга бачку в санвузлі квартири АДРЕСА_4 ». В акті зазначено, що відповідач відмовив в доступі комісії до його квартири для встановлення причин затоплення.

З висновку судового експерта Сікорської О.А. № 141/20 від 15 жовтня 2020 року, складеного на замовлення ОСОБА_1 для подання до суду вбачається, що на момент обстеження, 02 жовтня 2020 року квартири АДРЕСА_1 були виявлені пошкодження: в приміщенні 1-житлова на стелі наявний проріз (механічне ушкодження) на полотні натяжної стелі; в приміщенні 2- коридор на стелі наявний проріз (механічне ушкодження) на полотні натяжної стелі, шпалери на стінах вологі, наявне відставання краю шпалер від основи у верхній частині стелі; в приміщенні 4-кухня на стелі наявний проріз (механічне ушкодження) на полотні натяжної стелі.

Причиною виникнення виявлених пошкоджень, опоряджувальних матеріалів в квартирі АДРЕСА_1 є неправильна експлуатація сантехнічних приладів власниками квартири АДРЕСА_2 .

Розмір матеріальної шкоди, яка завдана власнику квартири АДРЕСА_1 становить 19764грн.

За змістом положень частини третьої статті 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової і моральної шкоди.

У частинах першій, другій статті 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України щодо відшкодування шкоди, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди.

Колегія суддів вважає, що позивач довів належними та допустимими доказами факт залиття його квартири внаслідок неправомірних дій відповідача, розмір завданих йому збитків, тоді як відповідач не спростувала своєї вини у залитті квартири позивача.

Так, факт залиття 16 серпня 2020 року квартири, власником якої є позивач, підтверджується актом огляду жилого приміщення від 20 серпня 2020 року, складеного комісією у складі управителя ЖК Альтаір Купріянової Т.В.(в.о. управителя ОСОБА_5 ), інженера ОСОБА_3 , сантехніка ОСОБА_4 , та не заперечувався відповідачем у справі.

Вказаним вище актом зафіксовано зі слів відповідача, що причиною затоплення є розрив шлангу бачка у його квартирі, у доступі комісії до квартири АДРЕСА_4 , власник відмовив.

Доводи відповідача та апеляційної скарги про те, що вказаний вище акт є неналежним доказом колегія суддів не приймає з огляду на те, що акт огляду жилого приміщення від 20 серпня 2020 року відповідає формі, встановленій наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76 "Про затвердження Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій", в ньому наведені: дата та місце складання; члени комісії, що складають акт; місце, де трапилося залиття; подія, що трапилася; наслідки залиття, а також причини залиття. Акт підписаний членами комісії, а саме в.о. управителя ЖК Альтаір ОСОБА_5 , інженером ОСОБА_3 , сантехніком ОСОБА_4 . При цьому жодних доказів, які б спростовували факти викладені у акті огляду жилого приміщення відповідачем ні суду першої інстанції ні апеляційному суду не надані, як і не надані докази на підтвердження заперечень щодо неналежного складу комісії.

Вину у завданій позивачу шкоді відповідачем також не спростовано.

Так з висновку судового експерта Сікорської О.А. № 141/20 від 15 жовтня 2020 року вбачається, що причиною затоплення квартири, власником якої є позивач, стало неправильна експлуатація сантехнічних приладів власниками квартири АДРЕСА_2 . Такого висновку судовий експерт дійшов за наслідками огляду квартири відповідача, проведеного 02 жовтня 2020 року, вказавши, що в приміщені санвузла на підлозі наявні сліди від потоку води, пошкоджень шлангу бачка не виявлено, але наявна деформація шланга у вигляді згинань. Оскільки з моменту залиття до моменту проведення дослідження плинуло багато часу і про проведені обстеження пошкоджень сантехнічного обладнання не виявлено, то причина виникнення пошкоджень у квартирі позивача визначена на підставі наданих матеріалів справи, зокрема акту огляду жилого приміщення від 20 серпня 2020 року.

Відповідач, не заперечуючи сам факт залиття 16 серпня 2020 року квартири позивача, не спростувала належними та допустимими доказами своєї вини у залитті квартири позивача, клопотання про проведення відповідних судових експертиз, зокрема на предмет визначення причин залиття квартири позивача, не заявляла та не надала інших належних та допустимих доказів щодо причин залиття, хоча це є її процесуальним обов`язком, оскільки у спірних правовідносинах діє презумпція вини заподіювача шкоди.

Розмір збитків, завданих внаслідок затоплення квартири позивача, визначений висновком судового експерта Сікорської О.А. № 141/20 від 15 жовтня 2020 року у розмірі 19764.00грн. відповідачем не спростований.

Визначаючи розмір збитків експертом враховані: перелік робіт, які необхідно виконати для усунення пошкоджень опоряджувальних матеріалів в квартирі позивача (демонтаж люстр; демонтаж багету; демонтаж полотна натяжної стелі; встановлення полотна натяжної стелі; монтаж люстр; встановлення та фарбування багету); вартість полотна натяжної стелі. При цьому фізичний знос на оздоблювальні покриття експертом не враховувався з огляду на те, що будинок, в якому розташована квартира позивача є новозбудованим, а в самій квартирі нещодавно були виконані ремонтні роботи.

Розмір спричиненої позивачу майнової шкоди відповідач також не спростувала належними та допустимими доказами.

Призначена за клопотанням її представника судова будівельно-технічна експертиза для вирішення питання щодо необхідності механічного пошкодження полотна натяжної стелі для усунення наслідків залиття, не виконана у зв`язку з неможливістю надання висновку внаслідок не надання доступу до об`єкту дослідження.

Клопотання про проведення експертизи для встановлення розміру спричиненої позивачу майнової шкоди з урахуванням необхідності пошкодження полотна навісної стелі для усунення наслідків залиття відповідач в апеляційній інстанції не заявляла, до апеляційної скарги інших належних та допустимих доказів щодо неправильного визначення розміру майнової шкоди не надала.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що позивач довів розмір завданої шкоди, протиправність дій відповідача, причинний зв`язок між ними, що призвело до залиття квартири позивача, а тому завдана позивачу шкода підлягає відшкодуванню відповідачем у розмірі 19764.00грн.

Що стосується відшкодування моральної шкоди.

Частиною 1 статті 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Внаслідок пошкодження належного йому майна позивач зазнав душевних страждань, що призвело до порушення нормального ритму життя, необхідності витрачати час та зусилля для додаткових зусиль позивача для відновлення належного йому майна та захисту своїх прав.

Враховуючи тривалість порушення прав позивача, час та зусилля, які потрібні для відновлення попереднього стану, глибину її душевних страждань, пов`язаних із пошкодженням майна, порушення нормального ритму життя, тяжкість вимушених змін, а також вимоги розумності та справедливості колегія суддів вважає, що достатнім для відшкодування моральної шкоди є 3000.00грн.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, відповідно до частини 2 цієї ж статті,покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Статтею 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем при зверненні з позовною заявою до суду сплачено судовий збір у загальному розмірі 1681.60грн. (по 840.80грн за кожну позовну вимогу, виходячи з мінімальної ставки судового збору у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб), що підтверджується квитанціями №153410012 від 09 серпня 2020 року та № 32 від 30 вересня 2020 року.

Оскільки позивачем сплачено судовий збір у мінімальному розмірі, передбаченому законом, часткове задоволення позовних вимог не впливає на розмір розподілу судового збору, тому, стягненню з відповідача підлягає сплачена позивачем при зверненні до суду грошова сума судового збору в загальному розмірі 1681,60 грн.

Понесені позивачем, та документально підтвердженні витрати на оплату експертизи у розмірі 3000 гривень, що підтверджується копією квитанції від 07 вересня 2020 року №ПН654, мають бути покладені на відповідача.

Частина 1 та 2 статті 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат, за вимогами частини 3 статті 137 ЦПК України, учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

З матеріалів справи вбачається, що 09 вересня 2020 року між позивачем та Адвокатським бюро Лукинюка укладено Договір про надання правничої допомоги. Умовами вказаного договору визначена вартість послуг у розмірі 10000.00грн., які складаються з витрат з надання правничої допомоги, гонорару адвокатського бюро, транспортних та будь-яких інших витрат, які може понести адвокатське бюро при виконанні даного договору. Згідно квитанції №153410011 від 09 вересня 2020 року позивачем оплачено послуги Адвокатського бюро Лукинюка у розмірі 10000.00грн. Позивачем до позовної заяви додано детальний опис робіт, проведених АБ Лукинюка в особі адвоката Лукинюка В.В. від 15 вересня 2020 року, до якого входить ознайомлення та правовий аналіз документів наданих клієнтом, аналіз судової практики та законодавства України, пошук та підготовка доказової бази, надання консультацій та роз`яснень клієнту, підготовка та написання позовної заяви, ознайомлення з відзивом та здійснення правового аналізу відзиву, підготовка та подання відповіді на відзив, підготовка та подання пояснень, заяв та клопотань у справі, участь в судових засіданнях.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача вказував не неспівмірність витрат позивача на правову допомогу зі складністю даної справи.

Відповідно до частини 4 статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 137 ЦПК України).

Враховуючи складність даної справи, обсяг наданих адвокатом Лукинюком В.В. послуг та виконаних робіт (ознайомлення та правовий аналіз документів наданих клієнтом, аналіз судової практики та законодавства України, пошук та підготовка доказової бази, надання консультацій та роз`яснень клієнту, підготовка та написання позовної заяви, ознайомлення з відзивом та здійснення правового аналізу відзиву, підготовка та подання відповіді на відзив, підготовка та подання пояснень, заяв та клопотань у справі, участь в судових засіданнях), ціну позову колегія суддів вважає, що заявлений позивачем розмір витрат на оплату послуг адвоката не є співмірним складності даної справи та ціні позову, а тому в силу вимог частини 5 статті 137 ЦПК України має бути зменшений до 5000.00грн.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Отже зазначена справа є малозначною в силу вимог закону, тому в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Черненко Валентина Олексійовича подану від імені та в інтересах ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 27 липня 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_7 та є власником квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_8 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , який зареєстрований та є власником квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_9 ):

- в рахунок відшкодування майнової шкоди 19764.00 (дев`ятнадцять тисяч сімсот шістдесят чотири) гривень;

- в рахунок відшкодування моральної шкоди 3000.00(три тисячі) гривень;

- судові витрати у загальному розмірі 9681,60грн(дев`ять тисяч шістсот вісімдесят одна гривня шістдесят копійок), які складаються з суми сплаченого судового збору за подання позовної заяви у розмірі 1681,60 грн(одна тисяча шістсот вісімдесят одна гривня шістдесят копійок), витрат, пов`язаних з проведенням експертного дослідження у розмірі 3000 грн(три тисячі гривень) та витрат на правничу допомогу у розмірі 5000 грн(п`ять тисяч гривень).

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, установлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий Л. А. Приходько

Судді: Г. В. Семиженко

І. В. Склярська