КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Доповідач - Кулікова С.В.
№ 22-ц/824/300/2022
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 367/6687/16-ц

07 грудня 2022 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кулікової С.В.

суддів - Болотова Є.В.

- Музичко С.Г.

при секретарі - Кіпрік Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 01 липня 2021 року, ухваленого під головуванням судді Линник В.Я., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення матеріальних збитків,-

в с т а н о в и в :

У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення матеріальних збитків. В подальшому до розгляду справи було залучено в якості співвідповідача ПрАТ «Страхова компанія «Україна», яку потім за клопотанням представника позивача замінено на Моторне (транспортне) страхове бюро України.

Позов (з урахуванням його уточнень) мотивований тим, що відповідно до вироку Вишгородського районного суду Київської області 07.05.2015 року, близько 22 год. 10 хв., водій автомобіля «HyndaiGetz», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , рухаючись проїзною частиною вулиці Визволителів в селі Лютіж Вишгородського району Київської області, в напрямку міста Київ, в порушення вимог пунктів 12.1, 12.4 та підпункту 1.1 пункту 34.1 Правил дорожнього руху України проявив злочинну самовпевненість, не врахував дорожню обстановку, не обрав безпечну швидкість руху транспортного засобу та місце його розташування у своїй смузі для руху, щоб мати змогу постійно контролювати його рух, перевищив дозволену швидкість руху, не впорався з керуванням транспортного засобу та на заокругленні дороги у праву сторону, відносно напрямку його руху, виїхав на зустрічну смугу руху, де допустив зіткнення з сідловим тягачем «RenaultPremium», реєстраційний номер НОМЕР_2 , з бортовим напівпричепом «Krone», реєстраційний номер НОМЕР_3 , який рухався вказаною автодорогою в напрямку міста Овруч. Внаслідок цієї ДТП було пошкоджено автомобіль «RenaultPremium», д.н.з НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_1

14.08.2015 року ФОП ОСОБА_3 провів експертну оцінку пошкоджень автомобіля «RenaultPremium»,д.н.з. НОМЕР_2 та склав звіт №74/15 з оцінки матеріального збитку транспортного засобу, згідно якого нараховано суму в розмірі 233 267,68 грн.

Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «HyndaiGetz», р.н. НОМЕР_1 застрахована в ПрАТ «Страхова компанія «Україна» за страховим полісом № АІ/5545816.

Відповідно до страхового полісу № АІ/5545816 обов?язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів автомобіль «Hyndai Getz», реєстраційний номер НОМЕР_1 , є забезпеченим транспортним засобом вищезазначеним страховим полісом.

Посилаючись на наведене, позивач просив стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України матеріальні збитки (страхову суму) в розмірі 49 500,00 грн.; стягнути з ОСОБА_2 матеріальні збитки в розмірі 183 767,68 грн.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 01 липня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник позивача звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд безпідставно не взяв до уваги звіт № 74/15 з оцінки матеріального збитку транспортного засобу, виконану ФОП « ОСОБА_3 », в той же час не задовольнив клопотання про призначення у справі судової автотоварознавчої експертизи.

Вказував, що суд безпідставно відмовив у задоволенні позову з підстав не доведення позивачем розміру матеріального збитку.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Кротюк В.В. просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, посилаючись на те, що рішення суду є законним та обґрунтованим, судом з`ясовано всі обставини, що мають значення для справи, вірно застосовані норми матеріального та процесуального права до спірних правовідносин.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити.

Заслухавши доповідь судді Кулікової С.В., пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що відповідно до вироку Вишгородського районного суду Київської області від 04.11.2015 року ОСОБА_2 , 07.05.2015 року близько 22 год. 10 хв., керуючи автомобілем «Hyndai Getz», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався проїзною частиною вулиці Визволителів в селі Лютіж Вишгородського району Київської області, в напрямку міста Київ. В порушення вимог пунктів 12.1, 12.4 та підпункту 1.1 пункту 34.1 Правил дорожнього руху України проявив злочинну самовпевненість, не врахував дорожню обстановку, не обрав безпечну швидкість руху транспортного засобу та місце його розташування у своїй смузі для руху, щоб мати змогу постійно контролювати його рух, перевищив дозволену швидкість руху, не впорався з керуванням транспортного засобу та на заокругленні дороги у праву сторону, відносно напрямку його руху, виїхав на зустрічну смугу руху, де допустив зіткнення з сідловим тягачем «Renault Premium», реєстраційний номер НОМЕР_2 , з бортовим напівпричепом «Krone», реєстраційний номер НОМЕР_3 , який рухався вказаною автодорогою в напрямку міста Овруч.

Внаслідок цієї ДТП автомобіль «Renault Premium», д.н.з НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_1 , отримав механічні пошкодження переднього бамперу, кришки капота, передньої лівої та правої фари, лівої та правої пасажирської підніжки, радіатора, інтеркуллера, правого бокового спойлера, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 та Довідкою ІДПС ВДАІ з обслуговування Вишгородського району (т. 1 а.с. 9, 10).

Згідно страхового полісу від 10.01.15 № АІ/5545816 обов?язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відповідальність водія автомобіля «Hyndai Getz», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на час ДТП була застрахована ПрАТ «Страхова компанія «Україна».

Виходячи з інформаційного витягу з Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, 08.08.2019 р. в реєстр було внесено відомості про припинення ПрАТ «Страхова компанія «Україна» у зв?язку із визнанням банкрутом.

14.08.2015 року ФОП ОСОБА_3 було проведено експертну оцінку пошкоджень автомобіля «Renault Premium», д.н.з. НОМЕР_2 та складено звіт №74/15 з оцінки матеріального збитку транспортного засобу, згідно якого матеріальний збиток, завданий власнику автомобіля «Renault Premium», реєстраційний номер НОМЕР_2 , становить 233 267,68 грн. При цьому зазначено, що середня ринкова вартість такого автомобіля дорівнює 233 267,68 грн., а сума відновлювального ремонту - 746 220,28 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було доведено розмір завданої йому шкоди. Суд вказав, що оскільки, позивач ухилився від участі в експертизі, що унеможливило провести авто товарознавчу експертизу для визначення завданого йому збитку, суд відмовляє у визнанні розміру збитку, завданого ОСОБА_1 внаслідок пошкодження його автомобіля з вини ОСОБА_2 , визначеного звітом ФОП ОСОБА_3 з оцінки матеріального збитку транспортного засобу від 14.08.2015 року № 74/15. При цьому, суд не вирішував, хто з відповідачів, в якому розмірі повинен відшкодувати шкоду, тому що таке питання є похідним від наявності самої шкоди та її розміру.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до частин першої-третьої статті 22 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (частини перша, друга статті 1166 ЦК України).

Відповідно до частини першої, пункту 3 частини другої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Згідно з частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Згідно з частиною першою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Статтею 1 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Відповідно до статті 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема Закон № 1961-IV.

В пункті 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV зазначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до статті 26-1 Закону № 1961-IV страховиком (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, на яку послався суд у рішенні, зазначено, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом № 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.

Таким чином, обов`язок з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування покладається на страховика.

Згідно з пунктом 36.1 статті 36 Закону № 1961-IV страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Відповідно до п.п. «ґ» п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих, відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Також згідно з п.п. «а» п. 41.2 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду страхових гарантій відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі недостатності коштів та майна страховика - повного члена МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Апеляційним судом встановлено, що всупереч ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивач не звертався до ПрАТ «Страхова компанія «Україна» та МТСБУ із заявою на виплату страхового відшкодування та останній не відмовляв у виплаті відшкодування за ПрАТ «Страхова компанія «Україна», а тому заявлені позовні вимоги до МТСБУ є передчасними та безпідставними.

З огляду на наведене, оскільки саме позивачем не дотримано процедури щодо отримання страхового відшкодування відповідно до ст.ст. 35, 41, 42 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», колегія суддів вважає, що у МТСБУ не виникло правових підстав для здійснення регламентної виплати з фонду захисту потерпілих та за рахунок коштів фонду страхових гарантів.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що майнове право позивача не було порушено МТСБУ, тому у задоволенні позовних вимог про стягнення з МТСБУ страхового відшкодування слід відмовити.

Щодо позовних вимог до ОСОБА_2 про стягнення матеріальних збитків, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частин першої, другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1частини першої статті 1188 ЦК України).

Згідно зі абзацом 2 частини першої статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

За правилом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частин першої та шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно висновку експерта за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи від 22 вересня 2022 року № 25/22-54, зробленого на підставі ухвали Київського апеляційного суду від 07 грудня 2021 року,вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Рено Преміум», 2000 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 на дату дорожньо-транспортної пригоди 07 травня 2015 року дорівнювала 164 291,57 грн.

Відповідач жодних заперечень щодо висновку експерта за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи від 22 вересня 2022 року № 25/22-54 не надав, тому колегія суддів приймає його до уваги.

З огляду на наведене, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної шкоди у розмірі 115 291,57 грн. (164 291,57 грн. - 49 500,00 грн. (ліміт відповідальності страховика) + 500 грн. (франшиза).

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи положення ч. 13 ст. 141 ЦПК України відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за подання позову та апеляційної скарги у розмірі 2 857,76 грн., пропорційно до задоволених вимог апеляційної скарги, та витрати на проведення судової експертизи у розмірі 7 428,00 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 01 липня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення матеріальних збитків відмовити.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальних збитківзадовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальні збитки у розмірі 115 291,57 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору за подання позову та апеляційної скарги у розмірі 2 857,76 грн. та витрати на проведення судової експертизи у розмірі 7 428,00 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 09 грудня 2022 року.

Головуючий: Судді: