Ухвала

13 грудня 2022 року

м. Київ

справа № 202/1103/16-ц

провадження № 61-12479ск22

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Грушицького А. І., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 19 квітня 2022 року у справі за позовом акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, зустрічним позовом ОСОБА_2 до акціонерного товариства «ОТП Банк», треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , управління Національного банку України в Дніпропетровській області, про визнання кредитного договору недійсним, та зустрічним позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «ОТП Банк», треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання поруки припиненою,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2016 року АТ «ОТП Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

У травні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічним позовом до АТ «ОТП Банк», треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , управління Національного банку України в Дніпропетровській області, про визнання кредитного договору недійсним.

Ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 05 травня 2016 року позов АТ «ОТП Банк» та зустрічний позов ОСОБА_2 об`єднано в одне провадження для спільного розгляду.

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зустрічним позовом до АТ «ОТП Банк», треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання поруки припиненою.

Ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 14 грудня 2016 року позов АТ «ОТП Банк» та зустрічний позов ОСОБА_1 об`єднано в одне провадження для спільного розгляду.

Рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 23 липня 2020 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 24 березня 2021 року, у задоволенні позову АТ «ОТП Банк» та зустрічних позовів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 24 листопада 2021 року касаційну скаргу АТ «ОТП Банк» задоволено частково.

Постанову Дніпровського апеляційного суду від 24 березня 2021 року скасовано в частині вирішення позову АТ «ОТП Банк» до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, а справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 19 квітня 2022 року апеляційну скаргу АТ «ОТП Банк» задоволено частково.

Рішення Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 23 липня 2020 року в частині вирішення позову АТ «ОТП Банк» до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення.

Позов АТ «ОТП Банк» до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.

Стягнено солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь АТ «ОТП Банк» прострочену заборгованість за кредитним договором від 26 жовтня 2007 року № ML-300/569/2007 станом на 10 лютого 2016 року у розмірі 38 416,77 дол. США, яка складається із: 13 579,04 дол. США - прострочена заборгованість за тілом кредиту; 24 837,73 дол. США - прострочена заборгованість за відсотками.

У задоволенні іншої частини оскаржуваних позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У липні 2022 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , яка подана її представником - адвокатом Павелком С. М., на постанову Дніпровського апеляційного суду від 19 квітня 2022 року.

Ухвалою Верховного Суду від 26 липня 2022 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про зменшення розміру судового збору за подання касаційної скарги відмовлено. Касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана її представником - адвокатом Павелком С. М., на постанову Дніпровського апеляційного суду від 19 квітня 2022 року залишено без руху.

Ухвалою Верховного Суду від 12 вересня 2022 року вказану вище касаційну скаргу визнано неподаною та повернуто заявнику.

12 грудня 2022 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга, яка подана 30 вересня 2022 року засобами поштового зв`язку Павелком С. М. , який діє від імені ОСОБА_1 , на постанову Дніпровського апеляційного суду від 19 квітня 2022 року у вказаній вище справі.

Подана касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження, оскільки постанову Дніпровського апеляційного суду прийнято 19 квітня 2022 року, а касаційну скаргу подано 30 вересня 2022 року, тобто поза межами строку, передбаченого процесуальним законом.

Касаційна скарга містить клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження з посиланням на те, що заявник отримав оскаржувану постанову апеляційного суду 02 травня 2022 року. На підтвердження доказів не надано.

На переконання заявника, зазначене є достатньою підставою для відкриття касаційного провадження.

Згідно відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень постанову Дніпровського апеляційного суду прийнято 19 квітня 2022 року та оприлюднено 20 квітня 2022 року.

Згідно із частиною першою статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Положеннями частини другої статті 390 ЦПК України передбачено, що учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Разом з тим, з ухвали Верховного Суду від 12 вересня 2022 року вбачається, що згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення АТ «Укрпошта» (трек-номер 686) адвокату Павелку С. М. було вручено копію ухвали суду касаційної інстанції від 26 липня 2022 року - 09 серпня 2022 року.

Крім того, Верховний Суд звертає увагу на те, що ухвали суду касаційної інстанції від 26 липня 2022 року та від 12 вересня 2022 року внесені до Єдиного державного реєстру судових рішень та перебувають у вільному доступі.

Статтею 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки (частина третя статті 27 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Норми ЦПК України не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

Разом з тим, право суду на поновлення строку не є безмежним.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод проголошено право на справедливий судовий розгляд.

Одним з елементів справедливого судового розгляду є принцип правової визначеності прав і обов`язків сторін спору та неможливість безпідставного поновлення пропущеного процесуального строку для оскарження рішення суду, що набрало законної сили, лише з метою його скасування на шкоду інтересам іншого учасника процесу.

Із практики Європейського Суду з прав людини випливає, що судовий розгляд визнається справедливим за умови забезпечення рівного процесуального становища сторін, що беруть участь у спорі. Вимагається, щоб кожній із сторін була надана розумна можливість представляти свою справу у такий спосіб, що не ставить її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення без доведеності поважності причин не забезпечувало б рівновагу між інтересами сторін та правову визначеність у цивільних правовідносинах, яка є складовою верховенства права, проголошеного статтею 8 Конституції України.

Необґрунтоване поновлення процесуальних строків на оскарження «остаточного судового рішення» є порушенням принципу res judicata (правової визначеності), про що неодноразово наголошувалося у прецедентній практиці Європейського суду з прав людини.

Так, у параграфі 41 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року зазначено, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Аналогічні висновки викладені Європейським судом з прав людини у справах «Науменко проти України» від 09 листопада 2004 року, «Полтораченко проти України» від 18 січня 2005 року та «Тімотієвич проти України» від 08 листопада 2005 року.

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, пропущеного на значний термін, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду в такому його елементі як правова визначеність.

Відповідно до частин четвертої, п`ятої статті 272 ЦПК України за заявою учасника справи копія повного судового рішення вручається йому під розписку безпосередньо в суді. Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.

На стадії відкриття касаційного провадження Верховний Суд не має можливості перевірити наявність чи відсутність доказів на підтвердження надсилання/вручення судом апеляційної інстанції копії рішення заявнику, оскільки за правилом частини сьомої статті 394 ЦПК України питання про витребування матеріалів справи вирішується під час відкриття касаційного провадження.

У зв`язку з наведеним вище, заявнику слід направити на адресу суду заяву про поновлення строку на касаційне оскарження із наведеними причинами пропуску такого строку та доказами на їх підтвердження в оригіналах чи належним чином завірені їх копії, з приводу недотримання апеляційним судом вимог, встановлених статтею 272 ЦПК України, щодо порядку видачі або направлення копій судових рішень, або навести інші підстави з відповідними доказами.

Відповідно до частини третьої статті 393 ЦПК України касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 390 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку або навести інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 4 частини другої статті 394 цього Кодексу.

Крім того, касаційна скарга не може бути прийнята та вирішено питання про відкриття провадження, оскільки у порушення вимог пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги не додано документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

У клопотанні, доданому до касаційної скарги, заявник просить зменшити розмір судового збору за подання касаційної скарги посилаючись на те, що має скрутне матеріальне становище у зв`язку з тим, що розмір судового збору перевищує 5 відсотків її доходу за попередній календарний рік, який становить 30 299,00 грн, на підтвердження чого надає відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків Державної податкової служби України про суми виплачених доходів та відомості з рахунків, відкритих в АТ КБ «ПриватБанк».

Дослідивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, суд дійшов висновку, що клопотання про зменшення сплати судового збору не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Згідно із частинами першою, третьою статті 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі.

Відповідно до положень пункту 1 частини першої статті 8 Закону України «Про судовий збір», частини першої статті 136 ЦПК України, враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за умови, що розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік.

Пунктом 3 частини першої статті 8 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за умови що предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

За правилами частини другої статті 8 Закону України «Про судовий збір» та частини третьої статті 136 ЦПК України суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цих статей.

Згідно з частинами першою, п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оцінюючи фінансовий стан особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового стану (§ 44 рішення Європейського суду з прав людини від 26 липня 2005 року у справі «Kniat v. Poland»; § 63, 64 рішення Європейського суду з прав людини від 26 липня 2005 року у справі «Jedamski and Jedamska v. Poland»).

Вимога про сплату державного мита є стримуючою мірою для потенційних позивачів від пред`явлення безрозсудних і необґрунтованих позовів. Для того, щоб гарантувати справедливий баланс між підтримкою нормального функціонування судової системи і захистом інтересів заявника при поданні позову до суду, внутрішньодержавні суди звільняють від сплати державного мита заявників, які можуть підтвердити свій поганий фінансовий стан.

Особа, яка заявляє відповідне клопотання, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Аналіз клопотання про зменшення суми судового збору свідчить, що вказані обставини не можуть вважатись достатньою підставою для зменшення суми судового збору. Надані докази не підтверджують неможливість сплатити судовий збір та відсутність коштів для сплати судового збору на момент подання касаційної скарги.

Відмовляючи у задоволенні клопотання про зменшення розміру судового збору за подання касаційної скарги, суд бере до уваги, предмет спору.

Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 потрібно сплатити судовий збір за подання касаційної скарги.

Порядок сплати та розмір судового збору визначено Законом України від 08 липня 2011 року «Про судовий збір», який набрав чинності 01 листопада 2011 року. При цьому з 15 грудня 2017 року набули чинності зміни до вказаного Закону України щодо сплати судового збору на підставі Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про судовий збір» (у редакції, чинній на час звернення до суду з первісним позовом) судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Станом на 01 січня 2016 року мінімальна заробітна плата була встановлена у розмірі 1 378 грн.

Підпунктом 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» (у редакції, чинній на час звернення до суду з первісним позовом) визначено, що за подання до суду позовної заяви майнового характеру юридичною особою ставка судового збору становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати.

Згідно із частиною четвертою статті 6 Закону України «Про судовий збір» якщо скаргу (заяву) подано про перегляд судового рішення в частині позовних вимог (сум, що підлягають стягненню за судовим рішенням), судовий збір за подання скарги (заяви) вираховується та сплачується лише щодо перегляду судового рішення в частині таких позовних вимог (оспорюваних сум).

Вимоги касаційної скарги свідчать про те, що ОСОБА_1 оскаржує постанову Дніпровського апеляційного суду від 19 квітня 2022 року в частині вирішення позовних вимог щодо солідарного стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь АТ «ОТП Банк» простроченої заборгованості за кредитним договором від 26 жовтня 2007 року № ML-300/569/2007 станом на 10 лютого 2016 року у розмірі 38 416,77 доларів США, яка складається із: 13 579,04 дол. США - прострочена заборгованість за тілом кредиту; 24 837,73 дол. США - прострочена заборгованість за відсотками.

Пунктом 6 частини першої статті 6 Закону України «Про судовий збір» визначено, що за подання позовів, ціна яких визначається в іноземній валюті, судовий збір сплачується у гривнях з урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України на день сплати.

Суд касаційної інстанції зазначає, що 38 416,77 дол. США за курсом Національного банку України станом на день звернення АТ «ОТП Банк» до суду з позовом (22 лютого 2016 року) еквівалентно 1 031 490,27 грн (26,85 грн за 1 дол. США).

Отже, за вказану вимогу до сплати підлягала сума у розмірі 15 472,35 грн (1 031 490,27 грн х 1,5 % = 15 472,35 грн).

Згідно зі статтею 4 Закону України «Про судовий збір» за подання касаційної скарги справляється судовий збір, який відповідно до підпункту 7 пункту 1 частини другої цієї статті становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви в розмірі оспорюваної суми.

Отже, судовий збір за подання касаційної скарги становить 30 944,70 грн (15 472,35 грн х 200 %).

Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду має бути перераховано або внесено до ГУК у м. Києві/Печерс. р-н/22030102, , банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), номер рахунку отримувача (стандарт IBAN) рахунок отримувача: UA0026007, код класифікації доходів бюджету: 22030102 «Судовий збір (Верховний Суд, 055)».

На підтвердження сплати судового збору необхідно надати суду документ, що підтверджує його сплату.

Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Ураховуючи викладене, касаційну скаргу слід залишити без руху та надати заявнику строк для усунення цих недоліків.

Керуючись статтями 185, 390, 392, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 19 квітня 2022 року у справі за позовом акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, зустрічним позовом ОСОБА_2 до акціонерного товариства «ОТП Банк», треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , управління Національного банку України в Дніпропетровській області, про визнання кредитного договору недійсним, та зустрічним позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «ОТП Банк», треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання поруки припиненою залишити без руху.

Надати для усунення зазначених вище недоліків строк - десять днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали щодо подання заяви про поновлення строку на касаційне оскарження у відкритті касаційного провадження буде відмовлено.

У разі невиконання у встановлений строк інших вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя А. І. Грушицький