Ухвала

13 грудня 2022 року

м. Київ

справа № 145/410/22

провадження № 61-11886ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Ступак О. В.,

вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» на рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 13 червня 2022 року, додаткове рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 25 липня 2022 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 13 червня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» (далі - ПрАТ «СК «ВУСО»), в якому просив стягнути з ПрАТ «СК «ВУСО» на його користь: 72 000,00 грн страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю потерпілої; 15 300,00 грн страхового відшкодування витрат на поховання; 18 000,00 грн судових витрат на професійну правничу допомогу.

Позов мотивований тим, що 11 серпня 2021 року, близько 09 год 10 хв, водій ОСОБА_2 допустив наїзд на велосипедиста ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди велосипедист ОСОБА_3 померла під час надання медичної допомоги.

За вказаним фактом ГУНП у Вінницькій області внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 286 Кримінального кодексу України (далі - КК України).

Згідно з висновком судово-медичної експертизи від 23 листопада 2021 року № 759, в результаті вище вказаної події ОСОБА_3 отримала тяжкі тілесні ушкодження, між сполучною травмою тіла та смертю ОСОБА_3 є причинний зв`язок.

Постановою слідчого СУ ГУНП у Вінницькій області кримінальне провадження закрито у зв`язку з відсутністю в діях водія ОСОБА_2 ознак кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 286 КК України.

В результаті вищевказаного ДТП та його наслідків, сину потерпілої ОСОБА_1 завдано шкоду, у зв`язку з чим виникло право на її відшкодування за рахунок відповідача. Станом на дату ДТП цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією забезпеченого транспортного засобу була застрахована у відповідача відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 204614924.

Позивач просив стягнути 72 000,00 грн в рахунок відшкодування 100 % частки моральної шкоди завданої позивачу (відповідно до пукту 27.3. статті 27 Закону № 1961-ІV - 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку (6 000,00 х 12 = 72 000,00 грн); 12 900,00 грн та 2 400,00 грн в рахунок відшкодування витрат на поховання потерпілої.

13 січня 2021 року відповідачем прийнято рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування в повному обсязі, оскільки підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування є відсутність вини водія забезпеченого транспортного засобу, про що повідомив позивача листом від 13 січня 2021 року № 135/4.

Рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 13 червня 2022 року позов задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ «СК «ВУСО» на користь ОСОБА_1 72 000,00 грн - страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю потерпілої; 15 300,00 грн - страхового відшкодування витрат на поховання. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Додатковим рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 25 липня 2022 року заяву ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з ПрАТ «СК «ВУСО» на користь ОСОБА_1 18 000,00 грн понесених судових витрат на правничу допомогу.

Постановою Вінницького апеляційного суду від 14 жовтня 2022 року апеляційну скаргу ПрАТ «СК «ВУСО» залишено без задоволення. Рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 13 червня 2022 року та додаткове рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 25 липня 2022 року залишено без змін

ПрАТ «СК «ВУСО» у листопаді 2022 року засобами поштового зв`язку подало до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 13 червня 2022 року, додаткове рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 25 липня 2022 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 14 жовтня 2022 року у вищевказаній справі, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати та відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 , а суму стягнутих витрат на правову допомогу зменшити.

Верховний Суд дійшов висновку, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження з огляду на таке.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову в яких не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Відповідно до статті 7 Закону України «Про державний бюджет на 2022 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2022 року становить 2 481,00 грн.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову у позовах про стягнення грошових коштів визначається сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Таким чином, ціна позову у цій справі (87 300,00 грн) не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 481,00 грн х 100 = 248 100,00 грн).

Касаційна скарга містить посилання на підпункти «а», «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Наведені заявником обставини з посиланням на те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, з огляду на відсутність єдиної правозастосовчої практики щодо визнання обставинами непереборної сили відсутність у водія технічної можливості уникнути ДТП, з посиланням на постанови Верховного Суду від 10 квітня 2020 року у справі № 532/1374/18, від 24 листопада 2021 року у справі № 342/709/20, від 06 липня 2022 року у справі № 442/3107/21 є необґрунтованими з огляду на наступне.

Так, у справі № 532/1374/18 Верховний Суд погодився з висновком апеляційного суду, який врахувавши обставини, встановлені постановою про закриття кримінального провадження, дійшов висновку, що відсутність у водія технічної можливості уникнути ДТП є непереборною силою, оскільки в даному випадку зіткнення його автомобіля з пішоходом не залежало від нього, при усій обачливості його дій та/або поведінки. Останній не міг передбачити таку подію або передбачив, проте не міг її відвернути, а тому відсутні правові підстави для задоволення позову.

Разом із цим, Верховний Суд у справах № 342/709/20 та № 442/3107/21 дійшов висновку про те, що встановлені обставини ДТП не свідчать про те, що відсутність у водія технічної можливості уникнути ДТП є непереборною силою.

Таким чином, посилання заявника на рішення у справах, де за подібних відносин, але різних фактичних обставин, суди дійшли протилежних висновків, не є підтвердженням відсутності єдності у правозастосовчій практиці у справах про стягнення страхового відшкодування.

Верховний Суд у визначенні правового питання як такого, що має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, виходить з того, що таке правове питання має бути головним або основним питанням правозастосовчої практики на сучасному етапі її розвитку та становлення, воно повинно мати одночасно винятково актуальне значення для її формування. Такі ознаки визначаються предметом спору, значущістю для держави й суспільства у цілому правового питання, що постало перед практикою його застосування.

Таким чином, заявник не зазначив в чому конкретно полягає значущість для держави і суспільства правового питання, яке на його думку, має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики. Такі посилання носять загальний характер і направлені виключно на обґрунтування формальних підстав для відкриття касаційного провадження у малозначній справі.

Щодо доводів заявника про те, що справа становить значний суспільний інтерес та має для нього виняткове значення, Верховний Суд зазначає, що поняття значного суспільного інтересу та винятковості справи є оціночним та потребує належного обґрунтування. Заявник не навів переконливих доводів та не надав відповідних доказів, які б свідчили про те, що справа становить значний суспільний інтерес та має для нього виняткове значення, а сама по собі вказівка про це у касаційній скарзі не дає підстав для відкриття касаційного провадження у малозначній справі.

Касаційна скарга не містить інших посилань на винятки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню. Верховний Суд таких випадків не встановив, заявник їх наявність не обґрунтував.

Верховний Суд враховує рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року № R (95) 5, згідно яких державам-членам необхідно вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням наведеного, оскільки заявник подав касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, а обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не підтвердились, то відсутні підстави для відкриття касаційного провадження у справі.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» на рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 13 червня 2022 року, додаткове рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 25 липня 2022 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 13 червня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:І. Ю. Гулейков С. О. Погрібний О. В. Ступак