КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Шебуєвої В.А.,

суддів Матвієнко Ю.О., Гуля В.В.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу адвоката Пугачова Євгена Костянтиновича, який діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 серпня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення витрат на утримання майна,-

в с т а н о в и в:

В листопаді 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення витрат на утримання майна.Зазначив, що з 06.11.1996 року він з відповідачкою перебували у шлюбі, який припинився, про що Відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції в м. Києві у Книзі реєстрації розірвання шлюбів зроблено актовий запис № 662 від 01.08.2006 року. 05.10.2000 року вони придбали квартиру, загальною площею 68,8 кв.м., яка розташована у АДРЕСА_1 . Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 11.10.2006 по справі № 2-4129/2006 визнано за ним та відповідачкою позивачем право власності по Ѕ частки квартири за кожним. Відтак, починаючи з 11.10.2006 року квартира перебувала у їх з відповідачкою спільній частковій власності по Ѕ частки. 07.06.2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Крижанівською В.П., внесений запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про право власності № 14848297 відносно Ѕ частки квартири, що належала відповідачці (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № 00) за індексним номером: 29934446 від 07.06.2016 року, що підтверджується Інформаційною довідкою з державного реєстру речових прав та їх обтяжень від 21.08.2021 року № 271580665. 20.09.2021 року ним встановлено, що 17.09.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чорногуз О.В. на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 17.09.2021 року за індексним номером: 60436902 відносно Ѕ частки квартири здійснено запис про реєстрацію права власності за ОСОБА_3 . Разом з тим, з 11.10.2006 року по 17.09.2021 року квартира перебувала у його та відповідачці спільній частковій власності. За період з листопада 2018 року по серпень 2021 року він самостійно поніс витрати на оплату послуг за утримання будинку і прибудинкової території у розмірі 13 431,79 грн. За період з листопада 2018 року по серпень 2021 року він сплатив послуги з теплопостачання (центрального опалення) у розмірі 29517,07 грн. Отже, загальна сума витрат, які самостійно понесені ним в період з листопада 2018 року по серпень 2021 року на оплату послуги з утримання будинку і прибудинкової території та послуги з теплопостачання (центрального опалення) становить 42 948,86 грн. ОСОБА_2 просив стягнути з ОСОБА_1 половину понесених витрат у розмірі 21 474,43 грн.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 серпня 2022 року позов ОСОБА_2 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 21 474,43 грн. витрат на оплату житлово-комунальних послуг та 908,00 грн. судового збору.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить скасувати вказане рішення суду та ухвалити нове про відмову в позові ОСОБА_2 . Посилається на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи. Будучи співвласником квартири АДРЕСА_2 , ОСОБА_1 не проживала в ній з 2007 року, що підтвердив сам позивач. Між стронами була домовленість, що позивач не буде вимагати сплати будь-яких витрат, що підтверджує факт відсутності жодних вимог позивача щодо компенсації понесених ним витрат з 2007 року. Також в квартирі з позивачем проживає їх спільна повнолітня дочка, яка користується житлово-комунальними послугами.

ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 . Просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України справа призначена до розгляду судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи за наявними в матеріалах справи документами.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з 06.11.1996 року по 01.08.2006 року перебували у зареєстрованому шлюбі.

05.10.2000 року у період шлюбних відносин ОСОБА_2 та ОСОБА_1 придбали квартиру, загальною площею 68,8 кв.м., житловою площею 40,8 кв.м., що розташована у АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу від 05.10.2000 року, який посвідчений державним нотаріусом Одинадцятої Київської державної нотаріальної контори Леонтьєвою Н.Й. та зареєстрований в реєстрі 05.10.2000 року за № 5с-2286.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 11.10.2006 по справі № 2-4129/2006 визнано за ОСОБА_1 і ОСОБА_2 право власності по Ѕ частки квартири за кожним.

З 2007 року ОСОБА_1 змінила місце проживання та залишила квартиру, якою користуються позивач зі спільною з відповідачкою дочкою.

07.06.2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Крижанівською В.П., внесено запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про право власності № 14848297 відносно Ѕ частки квартири, що належала відповідачці за індексним номером: 29934446 від 07.06.2016 року, що підтверджується Інформаційною довідкою з державного реєстру речових прав та їх обтяжень від 21.08.2021 року № 271580665.

17.09.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чорногуз О.В. на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 17.09.2021 року за індексним номером : 60436902 відносно Ѕ частки квартири, яка належала ОСОБА_1 , здійснено запис 44022269 від 17.09.2021 року о 15:24:52 про реєстрацію права власності за ОСОБА_3 , що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав та їх обтяжень від 20.09.2021 року № 275615200.

З 11.10.2006 року по 17.09.2021 року квартира перебувала у спільній частковій власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 по Ѕ частки на кожного співвласника. За період з листопада 2018 року по серпень 2021 року ОСОБА_2 самостійно поніс витрати на оплату послуг за утримання будинку і прибудинкової території у розмірі 13 431,79 грн., що підтверджується довідкою від 15.09.2021 року про нарахування та сплату по особистому рахунку за період з 01.08.2018 року по 01.09.2021 року та квитанціями за вказаний період. Також за період з листопада 2018 року по серпень 2021 року ОСОБА_2 оплатив послуги з теплопостачання (центрального опалення) у розмірі 29517,07 грн., що підтверджується звіркою взаєморозрахунків та квитанціями за вказаний період.

З`ясувавши обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 21 474,43 грн. витрат на оплату житлово-комунальних послуг.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції.

Відповідно до положень ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України).

Частиною 4 ст. 319 ЦК України визначено, що власність зобов`язує.

Частиною 1 ст. 322 ЦК України визначено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Відтак, кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна.

Співвласник, який виконав спільний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування. Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку. Такі висновки були викладені в у постанові Верховного Суду від 13.03.2019 року у справі № 521/3743/17-ц та у постанові Верховного Суду від 19.08.2020 року у справі № 703/2200/15.

Відповідно, ОСОБА_1 зобов`язана була брати участь у витратах щодо утримання квартири у відповідній частині, а тому суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 половини понесених ним витрат в розмірі 21474,43 грн.

Колегія суддів відхиляє посилання апелянта на те, що ОСОБА_1 не проживала в квартирі з 2007 року, а також на те, що в квартирі з позивачем проживає їх спільна повнолітня дочка. ОСОБА_1 як співвласник була зобов`язана брати участь у витратах щодо утримання квартир незалежно від того чи проживає вона в ній чи ні. Відповідачкою не було надано суду належних доказів на підтвердження наявності у неї домовленості з позивачем щодо утримання квартири лише ним.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Колегія суддів не вбачає порушень судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу адвоката Пугачова Євгена Костянтиновича, який діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення, а рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 серпня 2022 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Шебуєва В.А.

Судді Гуль В.В.

Матвієнко Ю.О.