Справа № 199/9307/21
Провадження № 2/201/1802/2022
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2022 року Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого судді Батманової В.В.

за участю секретаря Турбаївської М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська в м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 21.02.2022 за підсудністю з Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

В позовній заяві позивач посилалась на те, що 01 серпня 2021 року приблизно о 05 годині 05 хвилин відповідач, перебуваючи поблизу будинку № 22 на Монастирському острові у м. Дніпрі, на ґрунті раптово виниклого конфлікту із позивачем умисно завдав тілесне ушкодження у вигляді: закритого перелому кісток носу зі зміщенням, саден та рани на голові, синців, саден та внутрішньо-шкіряних крововиливів на обличчі, тулубі. Дії відповідача були кваліфіковані за ч.2 ст.125 Кримінального кодексу України, а саме, умисне легке тілесне ушкодження, в рамках кримінального провадження, відомості про яке 28 вересня 2021 року були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000808. За результатами розгляду обвинувального акту у вказаному кримінальному провадженні Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська 04 жовтня 2021 року по справі №201/10014/21 було винесено обвинувальний вирок, яким і були встановлені вказані обставини та який набрав законної сили 04.11.2021. В результаті вказаних обставин, позивач зазнав матеріальної шкоди у розмірі 453,50 грн. за проведення судово-медичної експертизи, витрачав додаткові грошові кошти на обстеження, лікування, транспорт, а також моральної шкоди, яку оцінює у розмірі 20 000 грн. У зв`язку з викладеним просив суд стягнути з відповідача вказані кошти на відшкодування матеріальної та моральної шкоди, а також судові витрати.

Представник позивача надав до суду заяву, у якій просив задовольнити позов у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував, просив розглядати справу без його участі.

Відповідач клопотань і відзиву на позовну заяву суду не надав, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином.

Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст. 280, 281, 282 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов до таких висновків.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно із ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Судом встановлено, що 01 серпня 2021 року приблизно о 05 годині 05 хвилин відповідач, перебуваючи поблизу будинку № 22 на Монастирському острові у м. Дніпрі, на ґрунті раптово виниклого конфлікту із позивачем умисно завдав тілесне ушкодження у вигляді: закритого перелому кісток носу зі зміщенням, саден та рани на голові, синців, саден та внутрішньо-шкіряних крововиливів на обличчі, тулубі. Дії відповідача були кваліфіковані за ч.2 ст.125 Кримінального кодексу України, а саме, умисне легке тілесне ушкодження, в рамках кримінального провадження, відомості про яке 28 вересня 2021 року були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000808. За результатами розгляду обвинувального акту у вказаному кримінальному провадженні Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська 04 жовтня 2021 року по справі №201/10014/21 було винесено обвинувальний вирок, яким і були встановлені вказані обставини та який набрав законної сили 04.11.2021 (а.с. № 11-13).

В результаті вказаних обставин, позивач зазнав матеріальної шкоди у розмірі 453,50 грн. за проведення судово-медичної експертизи (а.с. № 14-18). Також позивач зазначає, що витрачав додаткові грошові кошти на обстеження, лікування, транспорт, проте доказів вказаному суду не надано та судом не встановлено.

Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Зобов`язання про відшкодування шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.

Відповідно до Пленум Верховного Суду України у пункті 2 Постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

З огляду на наведене та розглядаючи позов в межах заявлених позовних вимог та підстав, на які посилається позивач у позові, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню та з відповідача слід стягнути на користь позивача суму матеріального збитку у розмірі 453,50 грн.

Розглядаючи вимоги позивача в частині стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 20 000 грн. на користь позивача суд приходить до наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до п. 5 постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» згідно з загальними підставами цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Враховуючи те, що саме по собі побиття людини принижує її честь і гідність, а коли такі дії призводять до погіршення здоров`я та загального фізичного та емоціонального стану, це не може не відобразитись негативно на моральному самопочутті особи, від чого вона перенесла певні душевні страждання, викликані дискомфортом у вигляді зміни звичайного способу життя та докладання додаткових зусиль для відновлення первинного стану, а відтак з урахуванням принципів розумності і справедливості, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 10 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

На думку суду, саме ця сума відповідає ступеню та характеру моральних страждань ОСОБА_1 . Крім того, розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш аніж достатнім для розумного задоволення моральної шкоди позивача і не повинен призводити до його збагачення. Сума моральної шкоди, на стягненні якої наполягає позивач, яка дорівнює 20 000 грн. є явно завищеною.

Розглядаючи вимоги позивача про стягнення з відповідача судових витрат на правову допомогу у розмірі 19 400 грн., суд приходить до наступного.

Згідно зі ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з ч.1 ст.246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

З огляду на те, що стороною позивача було надано до суду договір про надання правничої допомоги та докази виконання вказаної у договорі роботи, а також наданий акт про приймання та розписка про оплату правничої допомоги (а.с. № 23-28), а також приймаючи до уваги, що позовні вимоги задоволено частково, виходячи з принципів розумності та справедливості суд вважає за доцільне стягнути з позивача на користь відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 15 000 грн. При прийнятті такого рішення судом також враховані вимоги ч.ч. 4,5 ст. 137 ЦПК України, складність вказаної справи, відсутність фактичних судових засідань, що може призвести до неправомірного збагачення позивача за рахунок відповідача.

У зв`язку з вищевикладеним, позовні вимоги є обґрунтованими, а тому підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат відповідно до положень ст. 133, 141 ЦПК України, з урахуванням часткового задоволення позовних вимог, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1 816 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4,12, 13, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 133, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) завдану матеріальну шкоду в розмірі 453 (чотириста п`ятдесят три) гривень 50 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) в рахунок відшкодування моральної шкоди 10 000 (десять тисяч) грн.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) в рахунок відшкодування витрат на правову допомогу в розмірі 15 000 (п`ятнадцять тисяч) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) судовий збір в розмірі 1 816 (тисячу вісімсот шістнадцять) гривень 00 копійок.

В решті позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідач має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення суду може бути оскаржене позивачем протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя : В.В. Батманова