Провадження АДРЕСА_1/639/172/22 Справа № 639/6721/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2022 року м. Харків

Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Марченка В.В.,

за участю секретаря судового засідання Василевської Л.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові за правилами загального позовного провадження цивільну справу № 639/6721/21

позивач: ОСОБА_1 (адреса місця проживання: АДРЕСА_1 )

відповідач: Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Харківміськгаз" (адреса місцезнаходження: вул. Москалівська, 57/59, м. Харків)

про поновлення порушеного права на користування системою газопостачання до житлового будинку та відшкодування моральної шкоди,-

за участю сторін:

позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: Черкашиної С.Ю..

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Жовтневого районного суду м. Харкова з позовом до Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Харківміськгаз", в якому з урахуванням уточнень просить:

- визнати дії АТ "Оператор газорозподільної системи "Харківміськгаз" про припинення газопостачання до житлового будинку за адресою - АДРЕСА_1 неправомірними;

- усунути порушення прав споживача ОСОБА_1 АТ "Оператор газорозподільної системи "Харківміськгаз" та за власний рахунок АТ "Оператор газорозподільної системи "Харківміськгаз" негайно поновити систему газопостачання до житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 ;

- покласти на відповідача відшкодування судових витрат позивача в розмірі 11 207, 50 грн. пов`язаних з розглядом справи;

- стягнути з відповідача суму заподіяної позивачу моральної шкоди в розмірі 20 000, 00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вона є власником 2/7 частинами домоволодіння по АДРЕСА_2 . Домоволодіння по АДРЕСА_2 складається з двох домів, літ. "Б-1" та "А-1". В домі літ. "А-1" існує дві квартири, АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 . Квартира АДРЕСА_1 належить позивачу. Позивачем з ПАТ "Харківміськгаз" був укладений Договір про надання населенню послуг газопостачання від 17.09.2012 року. За спожиті комунальні послуги, у тому числі за спожитий природний газ, позивач завжди сплачує вчасно та у повному обсязі, заборгованості не мала. 14.09.2021 року о 15:00 год. в її домоволодіння приїхали представники відповідача на чолі з майстром ОСОБА_2 з усною заявою про те, що у них планова перевірка, та самовільно здійснили відключення газопостачання її домоволодіння шляхом опломбування пломбою 10968091 на газовій трубі надворі. Акт про припинення розподілу природного газу на житловий будинок позивача не складався і відповідно позивачу не надавався. Будь-яких листів від відповідача із попередженням про припинення газопостачання з зазначеними в ньому підстав та датою припинення газопостачання позивач також не одержувала. Сім`я позивача користується послугами газопостачання з 1970 року, ніколи не було боргів за оплату природного газу і ніяких претензій з боку відповідача до позивача не надходило. Також, позивач зазначає, що в приміщення де знаходиться АОГВ та газова колонка, згідно проекту 2005 року, існують димохід та вентиляційні канали, які завчасно перевіряються фахівцями, що підтверджується відповідними актами. Про факт відключення газопостачання позивач повідомила відповідача одразу, в той же день, шляхом направлення 14.09.2021 року відповідної скарги на його електронну пошту, а також аналогічну у письмовому вигляді 15.09.2021 року на поштову адресу. 12.10.2021 року позивач отримала відповідь на скаргу від АТ "Харківміськгаз", з якої не відомо і не зрозуміло, згідно якого пункту ДБН В.2.5-20.2018 і згідно якого правила з Правил постачання природного газу, на які посилається відповідач, позивач щось порушила. Не вказується, яким саме газових приладів стосується заміна та перенос і коли здійснено такий самовільний акт. Також у відповіді на заяву нічого не сказано про правомірність дій самих співробітників ОСОБА_3 . Харківміськгаз" при опломбуванні газової труби в такий спосіб. Позивач вважає дії щодо відключення газопостачання за вказаною адресою незаконними та такими, що порушили її права і законні інтереси та на її погляд це все схоже на самоправні дії та перевищення службових повноважень з боку співробітників АТ "Харківміськгаз". В домі літ. "А-1" ще в 1997 році була проведена законна прибудова підсобних приміщень, що відзначено в технічному паспорті житлового будинку. Також, позивач зазначає, що 24.12.2021 року співробітниками АТ "Харківміськгаз" було перерізано трубу саме до квартири позивача, навіть не повідомивши її про цей факт. В акті про припинення газопостачання до квартири вказується, що виявлено порушення: відсутність доступу до кв. АДРЕСА_1 для обстеження газових приладів при повторному запуску газу. Однак до квартири позивача з працівників АТ "Харківміськгаз" ніхто не заходив та заходити не збирався. Позивачу ніхто не повідомляв про приїзд співробітників АТ "Харківміськгаз" і не запрошував до квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_4 ґ, бо саме там була відрізана труба, яка іде від неї до квартири позивача.

Після припинення газопостачання до будинку позивача, (саме в осіньо-зимовий період), яке призвело до незручностей та неможливості користуватися газовими приладами для підтримки життєдіяльності, вся родина зазнала і продовжує зазнавати душевних страждань. Без опалення дім приходить в негідність, для вирішення питання про обігрівання будинку позивач з сім`єю були вимушені докладати зусилля, витратити час та додаткові кошти,для придбання електроприладів. Враховуючи вищевикладене позивач вважає, що відповідач також завдав моральну шкоду в розмірі 20 000, 00 грн.

09.02.2022 року представником відповідача АТ "Оператор газорозподільної системи "Харківміськгаз" Черкашиною С.Ю. надано відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовної заяви у повному обсязі.

В обгрунтування відзиву на позовну заяву представник відповідача зазначає, що 01.07.2015 року на виконання ЗУ «Про ринок природного газу» статусу гарантованого постачальника природного газу на території м. Харкова та Харківської області (включаючи постачання природного газу населенню) набуло Товариство з обмеженою відповідальністю «Харківгаззбут» (), якому відповідно до Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 1588 від 21.05.2015 року видана ліцензія на право провадження господарської діяльності з постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом. Відповідно до ЗУ "Про ліцензування певних видів господарської діяльності" та Указу Президента України від 10 вересня 2014 року № 715 "Про затвердження Положення про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг" Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг Постановою від 21 травня 2015 року № 1587 анулювало ліцензію АТ «Харківміськгаз» на право провадження господарської діяльності з постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом. Водночас, АТ „Харківміськгаз" з 01.07.2015 року на підставі ЗУ «Про ринок природного газу» № 329 від 09 04.2015 року не є постачальником природного газу населенню міста Харкова, а здійснює лише функції розподілу природного газу території м. Харкова та Харківської області. АТ «Харківміськгаз» є ліцензіатом з розподілу природного газу. Акціонерне товариство «Харківміськгаз» здійснює діяльність з розподілу природного газу та діє на підставі Кодексу газорозподільних систем, затвердженого Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг 30 вересня 2015 року № 2494 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 06 листопада 2015 р. за № 1379/27824 (на далі Кодекс). Дія цього Кодексу поширюється на операторів газорозподільних систем, замовників доступу та приєднання до газорозподільної системи, споживачів (у тому числі побутових споживачів), об`єкти яких підключені до газорозподільних систем, та на їх постачальників. Отже, існує два підприємства: Оператор ГРМ (АТ «Харківміськгаз»), Постачальник (ТОВ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ»). Вищевикладене свідчить, що з 01.07.15 pоку типовий договір № від 17.09.12 р. про надання населенню послуг з газопостачання за адресою: АДРЕСА_1 , що був укладений між ПАТ «Харківміськгаз» та ОСОБА_1 , не є дійсним. А посилання позивача на вказаний договір безпідставні і не підтверджені відповідними нормами права. Також представник відповідача зазначає, що позовна заява ОСОБА_1 ґрунтується на нормах права, викладених в Правилах надання населенню послуг з газопостачання, затверджених постановою КМУ від 09.12.1999 р. № 2246, які втратили чинність 16.07.2016 року.

Щодо припинення газопостачання представник зазначає, що згідно з виконавчо технічною документацією, що знаходиться на зберіганні в архіві виробничо-технічного управління АТ «Харківміськгаз» кв.2 по вул. Світло Шахтаря,38 в м. Харкові було газифіковано в 1971 р. Проект виконано ХФ Укржилремпроект та узгоджено Управлінням газового господарства м. Харкова 07.10.1970 р. № 651. Було встановлено побутову плиту газову двоконфорочну (ПГ-2) та побутовий газовий опалювальний апарат (АГВ-80). ВАТ «Харківміськгаз» були видані технічні умови № 1-1219/05т від 14.07.2005 року (технічні умови дійсні 3 роки) на заміну побутового опалювального газового апарату та встановлення газової колонки в приміщенні житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Проект був виконаний ПКБ ВАТ «Харківміськгаз» та погоджений ВАТ «Харківміськгаз» за № I-1219/05с від 29.09.2005 р. (погодження дійсне 2 роки). Система газопостачання до приймання в експлуатацію не пред`являлась, випробування системи газопостачання не проводилось, з відповідними заявами позивач не зверталась, виконавчо-технічна документація з актом приймання в експлуатацію об`єктів системи газопостачання відповідачу не надавалась. Після пуску газу крани перед газовими приладами повинні бути закриті і опломбовані. Система газопостачання передається власнику (балансо утримувачу та/або орендарю (наймачу)) шляхом складання відповідного акта. Таким чином, викладене свідчить про порушення позивачем зазначених норм права і безпідставність вимог, викладених в позовній заяві. За адресою позивача: АДРЕСА_1 , було виявлено самовільний перенос газової плити в приміщення добудови (що суперечить навіть наданому позивачем проекту за № 1-1219/05с від 29.09.2005 р.), самовільне встановлення газової колонки та самовільне встановлення опалювального приладу, докази прийняття об`єктів в експлуатацію, відсутні. Щодо стягнення судових витрат представник зазначає, що позивачем не наданий до позовної заяви попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи з врахуванням вимог ст.137 ЦПК України.

25.08.2022 року позивачем надано відповідь на відзив, в якому заперечує проти відзиву на позовну заяву та просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обгрунтування відповіді на відзив позивач зазначає, що роздуми відповідача про недійсність з 01.07.2015 року договіру № від 17.09.2012 року з ПАТ "Харківміськгаз" про надання населенню послуг з газопостачання на адресу позивача, є безпідставнимим, бо не стосуються суті позовного питання. Договір був доданий до матеріалів справи, як доказ того, що в ньому ще в 2012 році були вказані всі існуючи газові прилади в квартирі позивача, які були встановлені у 2005 році, згідно проекту, і вони не були встановлені самовільно, а встановлені співробітниками ПАТ "Харківміськгаз". До 14.09.2021 року жодної претензії, що в позивача недостатньо будь-яких документів для користування існуючими газовими приладами з боку відповідача ніколи не висувалося і відповідно до суду з боку відповідача, також не надавалося. Також, позивач зазначає, що відповідач не надав пояснень та будь-яких документів, (розпоряджень, наряду-завдання, підписаних конкретною посадовою особою), щоб свідчили про законність та правомірність присутності співробітників АТ "Харківміськгаз" 04.11.2021 року в будинку позивача. У відзиві відповідач не надає пояснень з приводу обрізання газової труби 24.12.2021 року сваркою в квартирі № 1 (сусіда), через яку вона проходила, без попереджень і без присутної позивача при наявності цілісної неушкодженої пломби на вхідному газопроводі. Також, позивач зазначає, що вперше копію акту від 14.09.2021 року побачила, коли знайомилася з відзивом відповідача, тобто 13.07.2022 року та була здивована написаною в акті причиною відключення від газопостачання, бо вона відрізнялася від тієї, яку називав майстер ОСОБА_2 14.09.2021 року після обстеження газових приладів в квартирі і яка була вказана у відповіді АТ "Харківміськгаз" № 611-Лв-8175-1021 від 06.10.2021 року.

05.09.2022 року представником відповідача ОСОБА_5 надано заперечення на відповідь на відзив, в якому заперечує проти доводів викладених позивачем та зазначає, що відповідь на відзив не може бути прийнята судом оскільки подано з порушенням строку, позивач отримала відзив на позовну заяву 13.07.2022 року, а відповідь на відзив на позовну заяву подала лише 25.08.2022 року та просить відмовити у задоволенні позовної заяви у повному обсязі.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 17.01.2022 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 19.10.2022 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі просила позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_5 в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала просила у задоволенні позовної заяви відмовити з мотивів викладених у відзиві на позовну заяву.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини.

Так, судом встановлено та не заперечується сторонами в справі, що позивач ОСОБА_1 є користувачем послуг по газопостачанню за адресою: АДРЕСА_1 .

Як вбачається з матеріалів справи у квартирі АДРЕСА_1, розташованій за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить позивачу на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.06.1990 року зареєстрованого в реєстрі за № 3692 від 14.06.1990 року, встановлено побутову плиту газову двоконфорочну (ПГ-2) та побутовий газовий опалювальний апарат (АГВ-80), що підтверджується виконавчо-технічною документацією.

14.09.2021 року під час обстеження газових приладів у домоволодінні позивача за адресою: АДРЕСА_1 , працівниками AT «Харківміськгаз» була виявлено порушення ПБСГ п. 5.7, а саме: самовільний перенос газової плити в приміщення добудови, самовільне встановлення газової колонки та самовільне встановлення опалювального приладу, у зв`язку з чим працівниками AT «Харківміськгаз» було припинено газопостачання шляхом встановлення перекриття запірних пристроїв та встановлення пломби № 10968091 на ввідному газопроводі, про що складено відповідний акт № 335 від 14.09.2021 року.

Як вбачається з копії Акту про припинення газопостачання на об`єкт (газові прилади) споживача від 24.12.2021 року за відсутності доступу до кв. АДРЕСА_1 для обстеження газових приладів, при повторному пуску газу, було відрізано газопровід до квартири зваркою.

Відповідно до фототаблиць доданих позивачем до позовної заяви вбачається перекриття газової труби опломбованої пломбою № 10968091 в домоволодінні по АДРЕСА_2 .

Згідно проекту газифікації узгодженого 29.09.2005 року № І-1219/05с ВАТ «Харківміськгаз» вбачається, що в квартирі АДРЕСА_1 було надано дозвіл на заміну побутового опалювального газового приладу і встановлення газової колонки в приміщенні кухні.

Допитаний у судовому засіданні в якості свідка майстер AT «Харківміськгаз» ОСОБА_2 пояснив, що на початку вересня 2012 року позивач ОСОБА_1 звернулася з заявою про обстеження домоволодіння сусідів. При виїзді за адресою АДРЕСА_2 було виявлено перепланування будинку та перенесення газового приладу. Після виявлення порушеннь було перекрито та опломбовано ввідний газопровід до будинку, потім приїжджали ще декілька разів. У грудні 2021 року для відновлення газопостачанням сусідам ОСОБА_1 , було відрізано газопостачання в квартирі ОСОБА_6 .

Як передбачено ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Відповідно до ст. 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом, не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Частиною 1 ст. 4 ЦПК України, визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно частини 1, 3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону України «Про захист прав споживачів», держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я і життєдіяльності. Як передбачено ст. 21 цього ж Закону, права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення.

Відповідно до п.п. 3, 4, 7 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів», крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів, права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо виконавець послуги нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами, порушується принцип рівності сторін договору, ціну продукції визначено неналежним чином.

У статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» наведені нижче терміни вживаються в такому значенні: житлово-комунальні послуги - житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг; виконавець комунальної послуги - суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору; норми споживання комунальних послуг (далі - норми споживання) - кількісні показники споживання комунальних послуг, які використовуються для розрахунків за спожиті комунальні послуги у випадках, передбачених законодавством.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках.

Відповідно до глави 1 розділу I Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, в кодексі терміни вживаються у таких значеннях:

- заява-приєднання складена за встановленою формою письмова заява споживача, що засвідчує його волевиявлення на приєднання до договору розподілу природного газу та містить персоніфіковані дані споживача та його об`єкта;

- замовник фізична особа, або юридична особа, або фізична особа - підприємець, яка на підставі відповідного договору замовляє у оператора газорозподільної системи послугу з приєднання до газорозподільної системи та/або розподілу природного газу;

- побутовий споживач, споживач, що є фізичною особою та придбаває природний газ з метою використання для власних побутових потреб, у тому числі для приготування їжі, підігріву води та опалення своїх житлових приміщень, що не включає професійну та комерційну діяльність;

- приєднання до ГРМ сукупність організаційних і технічних заходів, у тому числі робіт, спрямованих на створення технічної можливості для надання послуги розподілу природного газу, які здійснюються у зв`язку з підключенням об`єкта будівництва чи існуючого об`єкта замовника до газорозподільної системи;

- споживач природного газу (споживач) фізична особа, фізична особа підприємець або юридична особа, об`єкти якої в установленому порядку підключені до/через ГРМ Оператора ГРМ, яка отримує природний газ на підставі договору постачання природного газу з метою використання для власних потреб, зокрема в якості сировини, а не для перепродажу;

- оператор газорозподільної системи (далі - Оператор ГРМ) суб`єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління.

Акціонерне товариство «Харківміськгаз» є Оператором ГРМ, основним видом діяльності якого є розподіл газу, зокрема, надання населенню, бюджетним організаціям, промисловим та комунальним підприємствам, а також іншим суб`єктам підприємницької діяльності послуг з розподілу природного, нафтового газу та газу (метану) вугільних родовищ та постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ і скрапленого газу.

Відповідно до пункт 7 глави 3 розділу VI Кодексу газорозподільних систем, фактом приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір розподілу природного газу, зокрема повернення підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка Оператора ГРМ та/або документально підтверджене споживання природного газу.

Відповідно до пункту 4 та 7 глави 3 розділу 6 Кодексу газорозподільних систем, договір розподілу природного газу між Оператором ГРМ та споживачем укладається шляхом підписання заяви-приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу, що відповідає Типовому договору розподілу природного газу, розміщеному на офіційному веб-сайті Регулятора та Оператора ГРМ та/або в друкованих виданнях, що публікуються на території його ліцензованої діяльності з розподілу газу, і не потребує двостороннього підписання сторонами письмової форми договору. Фактом приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір розподілу природного газу, зокрема повернення підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка Оператора ГРМ та/або документально підтверджене споживання природного газу.

Згідно зі ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

Статтею 714 ЦК України визначено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечувати безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина 1 статті 5 Цивільного процесуального кодексу України).

Закон України «Про ринок природного газу» № 329-VIII 9 квітня 2015 року (далі - Закон № 329-VIII) визначає правові засади функціонування ринку природного газу України, заснованого на принципах вільної конкуренції, належного захисту прав споживачів та безпеки постачання природного газу.

27 липня 2015 року набрали чинності Правила постачання природного газу, затверджені постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 N 2496 та зареєстровані в Міністерстві юстиції України 06 листопада 2015 року за № 1382/27827, а також Кодекс газорозподільних систем (далі - Кодексу ГРС), затверджений постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року за № 2494, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 06 листопада 2015 за № 1379/27824.

Крім того, на виконання вимог статті 12 Закону № 329-VIII НКРЕКП було затверджено Типовий договір постачання природного газу побутовим споживачам (постанова Національної комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року № 2500, зареєстрована у Міністерстві юстиції України 06 листопада 2015 року за № 1386/27831) і Типовий договір розподілу природного газу (постанова НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2498, зареєстрована у Міністерстві юстиції України 06 листопада 2015 року за № 1384/27829) (дата набрання чинності вищевказаних постанов НКРЕКП 01 грудня 2015 року).

Таким чином, відповідно до вимог наведеного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, споживач повинен укласти договір про розподіл природного газу з відповідним оператором газорозподільної системи та договір про постачання природного газу з постачальником, який зобов`язується поставити споживачеві природний газ.

Відповідно до пункту 10 розділу ІІІ Правил постачання природного газу за однією поштовою адресою укладається один договір постачання природного газу.

Взаємовідносини оператора газорозподільних систем із споживачами природного газу, а також умови забезпечення надійної і безпечної експлуатації газорозподільних систем та гарантованого рівня розподілу (переміщення) природного газу до/від суміжних суб`єктів ринку природного газу відповідної якості; комерційного, у тому числі приладового обліку природного газу в газорозподільній системі та визначення його об`ємів і обсягів передачі до газорозподільної системи, у тому числі в розрізі суб`єктів ринку природною газу; доступу суб`єктів ринку природного газу до газорозподільної системи для фактичної передачі (розподілу/споживання) належного їм природного газу до/з газорозподільної системи (умови комерційного доступу); механізмів взаємодії оператора газорозподільної системи з операторами суміжних систем та з іншими суб`єктами ринку природного газу визначено Постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2494 «Про затвердження Кодексу газорозподільних систем», зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 06.11.2015 №1379/27824 (далі Кодекс ГРМ), Типовим договором розподілу природного газу, затвердженим постановою НКРЕКП № 2498 від 30.09.2015 р., Правилами безпеки системи газопостачання, затверджених наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від № 285 від 15.05.2015 року.

Відповідно до глави 7 розділу VI Кодексу ГРМ, оператор ГРМ в установленому законодавством порядку має право припинити/обмежити газопостачання (розподіл природного газу) на об`єкт споживача (у тому числі побутового споживача) з дотриманням ПБСГ та нормативних документів, що визначають порядок обмеження/припинення природного газу, у таких випадках:

1) несвоєчасна та/або неповна оплата послуг згідно з умовами договору розподілу природного газу;

2) відсутність споживача в Реєстрі споживачів будь-якого постачальника у відповідному розрахунковому періоді;

3) подання споживачем або його постачальником (який уклав з Оператором ГРМ договір на виконання робіт, пов`язаних з припиненням/обмеженням газопостачання споживачам) письмової заяви про припинення газопостачання;

4) відмова споживача від встановлення лічильника газу, що здійснюється за ініціативи ті за кошти Оператора ГРМ, з урахуванням Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу»;

5) розірвання договору розподілу природного газу;

6) несанкціонований відбір природного газу або втручання в роботу ЗВТ чи ГРМ;

7) несанкціоноване відновлення газоспоживання;

8) визнання в установленому порядку аварійним станом газорозподільної системи та/або: ліквідація наслідків аварій, спричинених надзвичайними ситуаціями техногенного, природного або екологічного характеру, та проведення ремонтно-відновлювальних робіт;

9) наявність заборгованості за несанкціонований відбір природного газу з ГРМ;

10) необґрунтована відмова від підписання акта наданих послуг та/або акта приймання - передачі природного газу (норма застосовується по об`єкту споживача, що не є побутовим);

11) відмова представникам Оператора ГРМ в доступі на об`єкти або земельну ділянку споживача, де розташована газорозподільна система та/або газове обладнання, та/або комерційний вузол обліку газу, для здійснення контролю відповідності встановленого газоспоживаючого обладнання проектній документації, обстеження газових мереж до ВОГ та/або газоспоживаючого обладнання;

12) в інших випадках, передбачених законодавством.

Відповідно до Правил безпеки системи газопостачання, затверджених наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від № 285 від 15.05.2015 року зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 08.06.2015 року за 674/27119 (далі - ПБГС) правила поширюються на всіх суб`єктів господарювання незалежно від форм власності організаційно-правової форми, діяльність яких пов`язана з будівництвом, ремонтом розширенням, реконструкцією, технічним переоснащенням (далі - будівництво), експлуатацією систем газопостачання (далі - експлуатація), а також роздрібною торгівлею зрідженим вуглеводним газом у балонах.

Відповідно до п.3.2 розділу III ПБСГ власник (балансоутримувач та/або орендар (наймач)) повинен забезпечити утримання систем газопостачання відповідно до вимог чинного законодавства України.

Відповідно до п.3.3 розділу III ПБСГ власник (балансоутримувач та/або орендар (наймач)) відповідає за технічний стан і безпечне користування газопроводами, газовими приладами, димовими та вентиляційними каналами.

Згідно з п.5.5 розділу V Правил безпеки систем газопостачання, затверджених наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості від 15 травня 2015 року №285 (далі Правил), заміна газового обладнання виконується за заявою власника (орендаря (наймача)) до газорозподільного підприємства суб`єктом господарювання, який має дозвіл на виконання зазначених робіт, виданий центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю. Заміна обладнання оформлюється ескізом у разі заміни газового обладнання без зміни функціонального призначення, потужності та системи димовідведення. В інших випадках з оформленням виконавчо-технічної документації. Відключення газу перед заміною газового обладнання здійснюється газорозподільним підприємством за заявою власника (балансоутримувача та/або орендаря (наймача)). Пуск газу після заміни газового обладнання проводиться газорозподільним підприємством за зверненням власника (балансоутримувача та/або орендаря (наймача)) після проведення інструктажу із безпечної його експлуатації. Документи щодо заміни газового обладнання передаються до архіву газорозподільного підприємства.

Відповідно до положень п.5.7 розділу V Правил, підлягає відключенню від системи газопостачання обладнання житлових громадських будинків із встановленням заглушки за умови, зокрема, самовільного підключення газових приладів і пристроїв споживача до системи газопостачання.

У споживача послуг із розподілу природного газу ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 згідно виконавчо - технічної документації встановлено побутову плиту газову двоконфорочну (ПГ-2) та побутовий газовий опалювальний апарат (АГВ-80), проте, під час огляду газового обладнання за вищевказаною адресою працівниками АТ "Оператор газорозподільної системи "Харківміськгаз" було виявлено самовільний перенос газової плити в приміщення добудови, самовільне встановлення газової колонки та самовільне встановлення опалювального приладу.

14.07.2005 року позивачем було погоджено з ВАТ "Харківміськгаз" проект газифікації, але матеріали справи не містять доказів прийняття об`єктів газифікації в експлуатацію після здійснення робіт за вказаним проектом.

На підставі п.п.12 пункту 1 глави 7 розділу VI Кодексу ГРМ, пункту 5.7 розділу V Правил безпеки системи газопостачання АТ "Оператор газорозподільної системи "Харківміськгаз" було відключено від газової мережі споживача ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до п.6 розділу 7 глави VI Кодексу ГРМ відновлення газопостачання (розподілу природного газу) здійснюється Оператором ГРМ протягом двох робочих днів у містах та п`яти календарних днів у сільській місцевості за письмовим зверненням споживача (його постачальника) про відновлення газопостачання (розподілу природного газу) та після усунення порушень (за їх наявності) і відшкодування Оператору ГРМ витрат на припинення та відновлення газопостачання (розподілу природного газу).

Таким чином, при відключенні від системи газопостачання газового обладнання споживача ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , АТ "Оператор газорозподільної системи "Харківміськгаз" діяло у порядку та у відповідності до вимог чинного законодавства.

Щодо вимоги позивача ОСОБА_1 про стягнення з АТ "Оператор газорозподільної системи "Харківміськгаз" моральної шкоди в розмірі 20 000 гривень, суд зазначає наступне.

Згідно з ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Положеннями ст.80 ЦПК України встановлено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до вимог ч.ч.1,5,6,7 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною другою статті 1166 ЦК України передбачено, що особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Моральна шкода у відповідності до ст. 23 ЦК України, полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів сім`ї чи близьких родичів.

Згідно зі ст.1167 ЦПК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї стати.

Відповідно до ч. 1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У пункті 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Таким чином, законодавцем встановлена презумпція вини заподіювача шкоди та саме він повинен довести, що шкоди завдано не з його вини.

Презумпція вини особи має бути спростована тільки за умови, якщо буде встановлено, що саме внаслідок дій або бездіяльності конкретної особи завдано шкоди. Такий висновок підтверджується використанням словосполучення «особа, яка завдала шкоди». Тому тільки за умови встановлення конкретної особи, яка завдала шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини.

Фактичною підставою для відшкодування моральної шкоди є наявність у діях особи складу цивільного правопорушення, елементами якого є: шкода, протиправна поведінка та причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою. Відсутність хоча б одного з цих же елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Крім того, позивачем не наведені обставини, якими обґрунтовується спричинення діями чи бездіяльністю певних посадових осіб відповідача моральної шкоди, проявів душевних страждань позивача чи іншого порушення його особистих прав. До того ж позивачем не надано жодного доказу на підтвердження завданої йому моральної шкоди та визначення її розміру.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Серявін та інші проти України", заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, дії відповідача відповідають нормам чинного законодавства, є законними, а тому у суду не має підстав для визнання дій відповідача незаконними та зобов`язання вчинити певні дії, а відтак не порушують прав позивача, тому суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог позивача і в частині стягнення моральної шкоди і в задоволенні позову в цілому.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України..

Керуючись ст.ст. 1, 2, 4, 12, 76, 78, 81, 95, 263-268, 354, 355 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Харківміськгаз", про поновлення порушеного права на користування системою газопостачання до житлового будинку та відшкодування моральної шкоди - залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Позивач: ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Харківміськгаз" (адреса місцезнаходження: вул. Москалівська, 57/59, м. Харків, Код: 03359552).

Повний текст рішення складено 15.12.2022 року.

Суддя В. В. Марченко