Постанова

Іменем України

23 грудня 2022 року

м. Київ

справа № 760/5369/19

провадження № 61-10771св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Сердюка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
третя особа - Приватне страхове товариство «Страхова компанія «Еталон»,
розглянувши у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Студзінський Максим Анатолійович, на ухвалу Київського апеляційного суду від 26 вересня 2022 року у складі колегії суддів: Лапчевської О. Ф., Березовенко Р. В., Мостової Г. І.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом

до ОСОБА_3 , третя особа - Приватне страхове товариство «Страхова компанія «Еталон» (далі - ПрАТ «Страхова компанія «Еталон»), про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки.

Позовна заява мотивована тим, що постановою Солом`янського районного суду міста Києва від 17 жовтня 2018 року встановлено, що 31 травня

2018 року о 18:00 год. на перехресті вулиць Липківського та Ползунова

у місті Києві ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки Nissan Qashqai, державний номерний знак НОМЕР_1 , при повороті ліворуч

на регульованому перехресті, не надав переваги в русі автомобілю марки BMW 116D, державний номерний знак НОМЕР_2 , який рухався в зустрічному напрямку прямо, в результаті чого допустив з ним зіткнення, що призвело до механічних пошкоджень обох транспортних засобів з матеріальними збитками, чим порушив вимоги пунктів 2.3 (б), 16.6 Правил дорожнього руху України (далі - ПДР України).

Солом`янський районний суд міста Києва своєю постановою від 17 жовтня 2018 року визнав ОСОБА_2 винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП.

Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки Nissan Qashqai, державний номерний знак НОМЕР_1 , на момент дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) застрахована у ПрАТ «Страхова компанія «Еталон на підставі полісу № АМ/3878526. Страхова сума за шкоду завдану майну за даним полісом становить 100 000 грн, розмір франшизи - 0.

Відповідно до звіту про оцінку від 22 червня 2018 року вартість матеріального збитку, заподіяного власнику в результаті аварійних пошкоджень автомобіля марки BMW 116D, державний номерний знак

НОМЕР_2 , на дату ДТП, становить 178 868,88 грн.

26 червня 2018 року ПрАТ «Страхова компанія «Уніка» на корить потерпілого було відшкодовано 100 000 грн на виконання договору добровільного страхування наземного транспорту «Пряме врегулювання» від 06 травня 2018 року.

Посилаючись на вищевказане, ОСОБА_1 просив суд стягнути

з ОСОБА_2 на свою користь 178 868,88 грн у рахунок заподіяної матеріальної шкоди.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

і мотиви їх ухвалення

Солом`янський районний суд міста Києва своїм рішенням від 26 жовтня 2021 року (у складі судді Букіної О. М.) у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовив.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що вимогу про відшкодування шкоди має бути заявлено до страховика ПрАТ «Страхова компанія «Еталон», а у разі перевищення ліміту відповідальності страховика розміром завданої шкоди у відповідача залишається обов`язок відшкодувати різницю між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Отже, позивач мав самостійно звернутись до ПрАТ «Страхова компанія «Еталон»» про виплату страхового відшкодування за полісом, а у разі не покриття сумою страхової виплати матеріального збитку чи відмови у виплаті такого відшкодування, пред`явити вимогу до відповідача про стягнення різниці між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Проте, доказів звернення позивача до страхової компанії з метою виплати страхового відшкодування та/чи відмови у такій виплаті, позивачем не надано та матеріали справи не містять. Тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - адвокат Студзінський М. А. оскаржив його в апеляційному порядку.

Київський апеляційний суд своєю ухвалою від 26 вересня 2022 року

у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Студзінського М. А. на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 26 жовтня 2021 року відмовив.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Студзінського М. А. подана

з пропуском встановленого законом строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, а заявником не зазначено поважних причин пропуску вказаного строку, у зв`язку з чим пропущений строк на апеляційне оскарження рішення Солом`янського районного суду міста Києва

від 26 жовтня 2021 року не підлягає поновленню. Тому у відкритті апеляційного провадження слід відмовити на підставі пункту 4 частини першої статті 358 ЦПК України.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі, поданій 31 жовтня 2022 року засобами електронного зв`язку з накладенням електронного цифрового підпису, ОСОБА_1 ,

в інтересах якого діє адвокат Студзінський М. А., просить скасувати ухвалу апеляційного суду і передати справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Як на підставу касаційного оскарження судових рішень заявник посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд не звернув уваги на те, що про прийняте судове рішення суду першої інстанції ОСОБА_1 дізнався лише після відновлення роботи Єдиного державного реєстру судових рішень (далі - ЄДРСР) 27 червня 2022 року, а сама копія рішення була помилково отримана адвокатом Усатенком Д. А. Крім того, з 24 лютого 2022 року його адвокат перебував на тимчасово окупованій території,

а з 03 квітня 2022 року проживав у Хмельницькій області.

Доводи інших учасників справи

Інші учасники судового процесу не скористались правом подати відзив на касаційну скаргу, заперечень щодо її вимог і змісту до суду не направили.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що у лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа - ПрАТ «Страхова компанія «Еталон», про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки (а. с. 2-6).

Солом`янський районний суд міста Києва своїм рішенням від 26 жовтня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовив (а. с. 152-158).

Відповідно до супровідного листа Солом`янського районного суду міста Києва від 12 листопада 2021 року копія рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 26 жовтня 2021 року направлена на адресу заявника ОСОБА_1 (квартира АДРЕСА_1 ) та адвоката Студзінського М. А. (вулиця Гната Юри, 9, офіс 230, у місті Києві), які зазначені в позовній заяві (а. с. 2, 159, 160).

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - адвокат Студзінський М. А. оскаржив його в апеляційному порядку (а. с. 164-166).

До касаційної скарги додано клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 26 жовтня 2021 року.

Київський апеляційний суд своєю ухвалою від 29 серпня 2022 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Студзінського М. А. на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 26 жовтня

2021 року залишив без руху та надав строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали. Запропонував заявнику: надати заяву/клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження із наведеними причинами пропуску такого строку; документи, що підтверджують сплату судового збору. Попередив про наслідки невиконання вимог вказаної ухвали (а. с. 172).

Копія ухвали суду апеляційної інстанції від 29 серпня 2022 року направлена засобами електронного зв`язку представнику ОСОБА_1 - адвокату Студзінському М. А. ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), яка зазначена в апеляційній скарзі, як один із засобів зв`язку, та успішно доставлена до адресата

(а. с. 173, 174).

13 вересня 2022 року на виконання вимог ухвали суду апеляційної інстанції від 29 серпня 2022 року до апеляційного суду від представника

ОСОБА_1 - адвоката Студзінського М. А. надійшло клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 26 жовтня 2021 року, а також клопотання про продовження строку на усунення недоліків апеляційної скарги в частині сплати судового збору.

Клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що копія судового рішення суду першої інстанції була направлена на адресу адвоката Студзінського М. А. (вулиця Гната Юри, 9, офіс 230, у місті Києві) лише 23 лютого 2022 року, проте, була помилкового отримана іншим адвокатом Усатенком Д. А. 20 квітня

2022 року. Водночас, з 03 квітня по 18 травня 2022 року він проживав

у Хмельницькій області, рішення не отримував, участі у судовому засіданні не брав та не був обізнаний про результати справи, а тому, вважав підстави для поновлення строку поважними (а. с. 175-178).

Київський апеляційний суд своєю ухвалою від 26 вересня 2022 року

у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Студзінського М. А. на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 26 жовтня 2021 року відмовив на підставі пункту 4 частини четвертої статті 358 ЦПК України

(а. с. 180).

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження

в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою, другою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частинами першої, третьої статті 406 ЦПК України передбачено, що ухвали судів першої та апеляційної інстанцій можуть бути оскаржені в касаційному порядку у випадках, передбачених пунктами 2, 3 частини першої статті 389 цього Кодексу. Касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанцій розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно зі статтею 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною першою статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з пунктом 8 частини першої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та частиною четвертою

статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Згідно з частиною першою статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Статтею 354 ЦПК України передбачено, що апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій

статті 358 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 357 ЦПК України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 356 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 185 ЦПК України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Частиною третьою статті 357 ЦПК України передбачено, що апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

Отже, у випадку пропуску строку на апеляційне оскарження підставами для прийняття апеляційної скарги є лише наявність поважних причин (підтверджених належними доказами), тобто обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій.

Дотримання строків оскарження судового рішення є однією із гарантій додержання у суспільних відносинах принципу правової визначеності, як складової принципу верховенства права. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними та після завершення таких строків, якщо ніхто не звернувся із скаргою до суду вищої інстанції, відносини стають стабільними.

У статтях 127, 357, 358 ЦПК України не визначено конкретного переліку причин, що відносяться до поважних і можуть бути підставою для поновлення пропущеного процесуального строку. Однак, суд апеляційної інстанції, керуючись верховенством права та основними засадами судочинства, повинен надати оцінку наведеним особою, яка подає апеляційну скаргу, обставинам на предмет поважності причин пропуску строку, встановити, чи є такий строк значним, та чи поновлення такого строку не буде втручанням у принцип юридичної визначеності з урахуванням балансу суспільного та приватного інтересу.

Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення, та пов`язані з перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

Отже, вирішення питання про поновлення процесуального строку належить до дискреційних повноважень суду, і у кожній конкретній справі суд має ґрунтовно перевіряти, чи є обставини, на які посилається заявник, такими, що свідчать про наявність поважних причин для поновлення строку.

У справі, що переглядається, 20 липня 2022 року представник

ОСОБА_1 - адвокат Студзінський М. А. звернувся до апеляційного суду

з апеляційною скаргою на рішення Солом`янського районного суду

міста Києва від 26 жовтня 2021 року.

Разом з апеляційною скаргою позивач подав клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду, у якому зазначив, що про ухвалене судове рішення суду першої інстанції заявник дізнався після відновлення ЄДРСР (27 червня 2022 року), копію оскаржуваного судового рішення суду першої інстанції 20 квітня 2022 року отримав інший адвокат Усатенко Д. А. Крім того, з 24 лютого 2022 року він перебував на тимчасово окупованій території, а з 03 квітня 2022 року проживав у Хмельницькій області. Вказані обставини унеможливили своєчасне подання ним апеляційної скарги, тому на думку представника ОСОБА_1 - адвоката Студзінського М. А., зазначені причини пропуску строку є об`єктивними та поважними для поновлення процесуального строку.

Залишаючи без руху апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Студзінського М. А. на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 26 жовтня 2021 року й надаючи заявнику строк для подання заяви із зазначенням інших поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження, апеляційний суд виходив з того, що наведені заявником обставини не можна визнати поважними в цій справі, оскільки представник ОСОБА_1 - адвокат Студзінський М. А. приймав участь у справі, подав клопотання про відкладення розгляду справи, яке призначене на 26 жовтня 2021 року. Крім того, рішення суду першої інстанції ухвалене задовго до введення на території України воєнного стану та блокування доступу до ЄДРСР. Отже, відсутні належні докази того, яким чином вказане перешкодило заявнику подати апеляційну скаргу у визначений законом строк.

Усуваючи недоліки апеляційної скарги та зазначаючи причини пропуску строку на апеляційне оскарження, представник ОСОБА_4 - адвокат Студзінський М. А. вказав, що копія оскаржуваного рішення суду

від 26 жовтня 2021 року направлена на його адресу 23 лютого 2022 року, проте, помилково отримана іншим адвокатом Усатенком Д. А. 20 квітня 2022 року.

Апеляційний суд зазначив, що наведені представником скаржника доводи не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки матеріалами справи підтверджено, що 26 жовтня 2021 року адвокат Студзінський М. А., яка діяв в інтересах ОСОБА_1 , подав до суду першої інстанції клопотання про відкладення судового засідання, яке призначене на 26 жовтня 2021 року, що свідчить про те, що останній був обізнаний про розгляд справи, однак апеляційна скарга у визначені законом строки не була подана.

Повторно вказавши у клопотанні про поновлення строку про те, що про ухвалене судове рішення суду першої інстанції заявник дізнався після відновлення ЄДРСР (27 червня 2022 року), копію оскаржуваного судового рішення суду першої інстанції отримав інший адвокат Усатенко Д. А., крім того, з 24 лютого 2022 року він перебував на тимчасово окупованій території, а з 03 квітня 2022 року проживав у Хмельницькій області, заявник не навів належних та допустимих доказів на підтвердження цих обставин.

Відповідно до частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

З метою виконання процесуального обов`язку дотримання строку на апеляційне оскарження судових рішень особа, яка має намір подати апеляційну скаргу, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії.

Відповідно до частини четвертої статті 357 ЦПК України, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Норми ЦПК України не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

При вирішенні питання щодо поважності причин пропуску строку судам необхідно враховувати те, що поважними є обставини, що позбавили особу можливості подати заяву (скаргу) у визначений законом строк, вони об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення заявника і пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливили або суттєво ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк.

Ці обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами. Вирішуючи чи з поважних причин пропущено певний процесуальний строк, суд у кожному конкретному випадку оцінює усю сукупність обставин, надаючи відповідну оцінку.

Таким чином, вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати вмотивовані підстави.

ЄСПЛ зазначив, що позивач як сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Неналежна зацікавленість у розгляді справи може бути підставою для процесуальних наслідків (рішення у справі «Каракуця проти України», заява № 18986/06, від 16 лютого 2017 року).

При цьому безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції. Зазначена конвенційна норма зобов`язує, щоб судові процедури були справедливі для обох сторін справи.

ЄСПЛ зауважив, що норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (рішення ЄСПЛ від 21 грудня 2010 року у справі «Перетяка і Шереметьєв проти України», № 17160/06 та № 35548/06).

У справах «Осман проти Сполученого Королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Креуз проти Польщі» від 19 червня 2001 року ЄСПЛ роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху у судовому процесі.

У кожній конкретній справі суди мають ґрунтовно перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata.

Залишаючи апеляційну скаргу без руху, суд апеляційної інстанції надав належну оцінку доводам представника ОСОБА_1 - адвоката Студзінського М. А. щодо наведених ним підстав для поновлення процесуального строку на оскарження рішення суду першої інстанції та визнав їх неповажними.

Зокрема, суд апеляційної інстанції встановив, що 26 серпня 2021 року повістка про виклик до суду про розгляд справи № 760/5369/19, призначений на 26 жовтня 2021 року, надіслана судом першої інстанції на адресу адвоката Студзінського М. А. (вулиця Гната Юри, 9, офіс 230, у місті Києві), та отримана адвокатом Студзінським М. А. 01 жовтня 2021 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, яке долучене до матеріалів справи (а. с. 142, 146).

26 жовтня 2021 року до суду першої інстанції засобами електронного зв`язку від адвоката Студзінського М. А. надійшло клопотання про відкладення судового засідання, яке призначене на 26 жовтня 2021 року, у зв`язку з тим, що він буде присутнім в іншому судовому засіданні (а. с. 147).

Отже, представник позивача у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, 26 жовтня 2021 року надіслав до суду клопотання про відкладення справи, отже був ознайомлений з рухом справи.

Рішення Солом`янського районного суду міста Києва було ухвалене

26 жовтня 2021 року та 15 листопада 2021 року оприлюднене в ЄДРСР.

З огляду на викладене, строк на апеляційне оскарження рішення Солом`янського районного суду міста Києва, яке було ухвалене 26 жовтня

2021 року, розпочався 27 жовтня 2021 року та закінчився - 26 листопада 2021 року (з урахуванням вихідних днів).

Апеляційну скаргу на рішення Солом`янського районного суду міста Києва, яке було ухвалене 26 жовтня 2021 року, було подано представником позивача 20 липня 2022 року, тобто з пропуском строку на апеляційне оскарження вказаного рішення суду першої інстанції.

Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, суд апеляційної інстанції виходив з того, що відповідно до пункту 4 частини першої

статті 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Разом з тим, питання поновлення строку на оскарження судових рішень у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не може бути підставою для поновлення строку на апеляційне оскарження, адже такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану і унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 07 грудня 2021 року у справі № 756/10191/20 (провадження № 61-10617св21),

від 05 вересня 2022 року у справі № 697/2360/21 (провадження

№ 61-4902св22), від 14 вересня 2022 року у справі № 200/21749/17 (провадження № 61-4826св22).

Звернення до апеляційного суду з апеляційною скаргою 20 липня 2021 року, тобто після спливу строку, передбаченого частиною першою статті 354 ЦПК України, не відповідає критеріям розумного строку, адже після отримання копії судового рішення та подання апеляційної скарги минуло більше тридцяти днів.

Встановивши, що у періоди з 26 жовтня 2021 року по 24 лютого 2022 року та з 18 травня 2022 року у ОСОБА_1 та його представника - адвоката Студзінського М. А. була реальна можливість як на отримання рішення суду так і на його оскарження, та врахувавши, що, крім того, з моменту отримання копії судового рішення (20 квітня 2022 року) заявник не вказує об`єктивних, непереборних обставин, які йому перешкоджали як ознайомитись з повним текстом рішення суду, оскільки останнє було ухвалене задовго до введення на території України воєнного стану, апеляційний суд обґрунтовано відмовив у відкритті апеляційного оскарження на підставі пункту 4 частини першої статті 358 ЦПК України.

Верховний Суд погоджується з такими висновками суду апеляційної інстанції.

За змістом статей 43, 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до частин першої, другої статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Особиста участь

у справі особи не позбавляє її права мати в цій справі представника.

На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний

обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. Під добросовісністю необхідно розуміти користування правами за призначенням, здійснення обов`язків у межах визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживання процесуальними правами.

Під зловживанням процесуальними правами розуміється форма умисних, несумлінних дій учасників процесу, що знаходить своє вираження, зокрема, у вчиненні дій, неспівмірних із наслідками, до яких вони можуть призвести, використанні наданих прав всупереч їх призначенню з метою обмеження можливості реалізації чи обмеження прав інших учасників провадження, перешкоджання діяльності суду з правильного та своєчасного розгляду і вирішення справ чи висловлення явної неповаги до суду чи учасників справи.

При розгляді справи в суді першої інстанції адвокат Студзінський М. А. приймав участь у справі, як представник позивача ОСОБА_1 , надавав клопотання та пояснення. Також адвокат Студзінський М. А. неодноразово надавав клопотання про відкладення розгляду справи.

За встановлених в цій справі обставин апеляційний суд правильно застосував приписи частини четвертої статті 357 та пункту 4 частини першої статті 358 ЦПК України, за змістом яких суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржник у строк, визначений судом, не подав заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Інші наведені у касаційній скарзі доводи про порушення судами приписів процесуального законодавства не знайшли підтвердження у матеріалах справи, а тому підстав для скасування ухвали Київського апеляційного суду від 26 вересня 2022 року у справі № 760/5369/19 немає.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

На думку судової колегії судове рішення, що переглядається, є достатньо мотивованим.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Студзінський Максим Анатолійович, залишити без задоволення.

Ухвалу Київського апеляційного суду від 26 вересня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною

і оскарженню не підлягає.

Судді:І. М. Фаловська С. Ю. Мартєв В. В. Сердюк