Справа №442/7731/22
Провадження №2/442/1550/2022
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 грудня 2022 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді - Кучаковського Ю.С.,

за участю секретаря судового засідання - Паньків Н.В.,

розглянувши в підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Дрогобичі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

за участю представників

від позивача: не з`явилися

від відповідача: не з`явилися

в с т а н о в и в :

До Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області звернулася ОСОБА_1 з позовом, у якому просить на підставі ст.ст. 16, 28, 317, 319, 391 ЦК України визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову зазначає, що є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 18.10.2022. У відповідності до вимог чинного законодавства право власності на вказану квартиру позивач зареєструвала у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Вказує ,що під час укладення вищевказаного Договору купівлі-продажу квартири продавець ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зобов`язувався знятися з реєстрації проживання у належній їй квартирі протягом тижня, оскільки не зміг це зробити до укладення договору через зайнятість на роботі, однак станом на день написання позову відповідач залишається зареєстрованим у належній позивачу квартирі і її вимоги свідомо ігнорує. Позивач зазначає, що ОСОБА_3 проживає із сім`єю у м. Дрогобичі, але адреса його фактичного проживання їй не відома, у телефонних розмовах відповідач щоразу пояснює, що щодня працює і не має можливості звернутися до центру надання адміністративних послуг щоб змінити реєстрацію місця свого проживання. З такими твердженнями відповідача позивач не погоджується, оскільки центр надання адміністративних послуг працює декілька годин у вихідні дні, і відповідач має можливість тоді звернутися. Вважає, що ОСОБА_3 навмисно не змінює реєстрацію, щоб не нести додаткові витрати за комунальні послуги за місцем свого фактичного проживання. Однак наявність його реєстрації у належній їй квартирі порушує її права як власника. Враховуючи наведене, просить позов задовольнити.

Сторони в судове засідання не з`явилися. Представник позивача подала заяву про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги просить задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, позов визнає, вказує, що через постійну зайнятість не може виконати позовні вимоги добровільно.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши та перевіривши зібрані по справі докази, оцінивши їх в сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 312628414 від 18.10.2022 ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 18.10.2022 (а.с. 5-8).

З Довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб виданої Відділом-центром надання адміністративних послуг 14.11.2022 за № 009076/38-2022 за адресою: АДРЕСА_2 , - зареєстровані: ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 (а.с. 9).

Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Положеннями ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Приписами ст. 379 Цивільного кодексу України передбачено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання у них.

Вимогами ст. 386 Цивільного кодексу України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України, передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Вказане положення закону визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб та будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним.

За змістом частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України та частини 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

При цьому право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним.

Непорушність права власності проголошена і в низці міжнародних документів (ст. 17 Загальної декларації прав людини (ООН, 10.12.1948 року), ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист правл юдини і основоположних свобод (Рим, 1950).

Відповідно до ст. 17 Закону України „Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Аналізуючи право особи на мирне володіння своїм майном, Європейський суд з прав людини дійшов висновків, згідно з якими визнанням права кожного на мирне володіння своїм майном, по суті, гарантовано право власності; право розпорядження є традиційним і фундаментальним аспектом права власності (рішення Суду у справі „Маркс проти Бельгії" від 27.04.1979, п. 63).

Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

За нормами ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до ч. 5 ст. 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, повинні відповідати дійсності і підтверджуватися достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, а також з урахуванням абз. 4 п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 „Про судове рішення у цивільній справі", обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Виходячи із вищенаведеного, після всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин справи, викладених у позовній заяві, обґрунтування позовних вимог знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, доводи є достовірними, обґрунтованими, підтверджені письмовими доказами, та сумніву у суду не викликають з врахуванням позиції відповідача про визнання позовних вимог, а тому суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог позивача, та визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Як убачається з матеріалів справи, позивачем за подання до суду позовної заяви сплачено 992 грн 40 к. судового збору.

За змістом ч. 1 ст. 142 ЦПК України, ч. 3 ст. 7 Закону України „Про судовий збір" у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Беручи до уваги вищенаведене, підлягають поверненню позивачу з державного бюджету 496 грн 20 к., що дорівнює 50-ти відсоткам судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову (992,4 х 0,5 = 496,2).

Понесені позивачем витрати зі сплати судового збору у сумі 496 грн 20 к. відповідно до ст. 141 ЦПК України стягуються з відповідача на користь позивача.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 12, 13, 76-83, 89, 95, 141, 189, 197, 198, 200, 229, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в :

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 496 (чотириста дев`яносто шість) грн 20 к. витрат зі сплати судового збору.

Повернути ОСОБА_1 з Державного бюджету України 496 (чотириста дев`яносто шість) грн 20 к. судового збору, сплаченого за подання до суду позовної заяви за квитанцією від 08.12.2022.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду через Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_2 ; тел. НОМЕР_3 ).

Суддя Ю.С. Кучаковський