1Справа № 335/4718/22 2-о/335/119/2022
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2022 року м. Запоріжжя

Суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя Макаров В.О., перевіривши матеріали заяви ОСОБА_1 , зацікавлена особа: Вознесенівський районний у м. Запоріжжі Відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України,

ВСТАНОВИВ:

08.08.2022 року заявник ОСОБА_1 , 1980 року народження, звернулась до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя із заявою про встановлення факту смерті, посилаючись на положення ст.ст. 315, 317 ЦПК України, просить встановити факт смерті дяді ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Енергодар, Запорізької області.

Ознайомившись із заявою та додатками до неї, суддя вважає необхідним зазначити наступне.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Згідно положень ч.ч. 1, 2 ст. 317 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду.

Відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 1-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», тимчасово окупована Російською Федерацією територія України (тимчасово окупована територія) - це частини території України, в межах яких збройні формування Російської Федерації та окупаційна адміністрація Російської Федерації встановили та здійснюють фактичний контроль або в межах яких збройні формування Російської Федерації встановили та здійснюють загальний контроль з метою встановлення окупаційної адміністрації Російської Федерації.

У відповідності до наказів Міністерства юстиції України № 246/7 від 25.11.2014 року та № 935/5 від 17.06.2014 року, всі органи та підрозділи, які підпорядковані Міністерству юстиції України повинні були переміститися з тимчасово непідлеглих територій в населені пункти, на території яких органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі та перереєструватись, тому всі акти та документи, видані органами не переміщеними в населені пункти, на територіях яких органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі та не перереєструвались з 01 грудня 2014 року вважаються недійсними.

Згідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Відповідно до п.п. 2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Згідно ч. 1 ст. 18 Закону «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, після залишення ними тимчасово окупованої території.

Постановою Верховної Ради України № 254-VIII від 17.03.2015 року «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупованою територією визначається сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій.

Таким чином, у порядку статті 317 ЦПК України мають розглядатись заяви про встановлення факту народження або смерті як на території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, так і на території населених пунктів Донецької та Луганської областей, визначених Верховною Радою України.

В той же час, відповідно до наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України № 125 від 21.06.2022 року «Про внесення змін до наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 25 квітня 2022 року № 75», зазначений перелік територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) станом на 11.06.2022 року, затверджений наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 25.04.2022 року № 75, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.04.2022 року за № 453/37789 (у редакції наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 14.06.2022 року № 119). До зазначеного переліку відноситься Енергодарська міська територіальна громада, Василівського району, Запорізької області.

Так, Верховною Радою України 01.07.2022 року прийнято Закон України № 7310 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо особливостей встановлення юридичних фактів в умовах воєнного чи надзвичайного стану».

Цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування.

Відповідно до змісту даного Закону, серед іншого, вносяться зміни до Цивільного процесуального кодексу України: статтю 317 запропоновано викласти в такій редакції:

«Стаття 317. Особливості провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи в межах території, на якій діє воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України. Заява про встановлення факту народження особи в межах території, на якій діє воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до чинного законодавства, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання заявника. Заява про встановлення факту смерті особи в межах території, на якій діє воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до чинного законодавства, може бути подана родичами померлого, їхніми представниками, або іншими заінтересованими особами до будь-якого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання заявника.

Однак, на теперішній час, починаючи з 01.07.2022 року, зазначений закон направлено на підпис Президенту та до теперішнього часу не підписано та не опубліковано.

Таким чином, на теперішній час, вказані зміни до ЦПК України внесені не були, а тому Енергодарська міська територіальна громада Василівського району Запорізької області, на даний час, не визначена Верховною Радою України, як тимчасово окупованою територією України.

Крім того, 18.07.2022 року Верховна Рада України прийняла закон № 7449 «Про внесення змін до Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» щодо приведення окремих його положень у відповідність до Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», яким ввела поняття «тимчасово окупована Російською Федерацією територія України».

Цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування.

Прийняття вказаного законопроекту має забезпечити формування єдиного підходу щодо забезпечення прав і свобод всіх внутрішньо переміщених осіб незалежно від території, на якій вони проживали, та яка вважається тимчасово окупованою, відповідно до Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території».

Однак, на теперішній час, даний закон підписано Президентом, але не опубліковано.

В той же час, звертаючись із даною заявою до суду, заявник керувалась також ст. 315 ЦПК України.

У відповідності до частини 3 статті 294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Таким чином, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суддя повинен перевірити відповідність вимог, з якими заявник звертається до суду для захисту, а також дотримання ним вимог, передбачених ст.ст. 175, 177, 318 ЦПК України.

Дана заява підлягає залишенню без руху, оскільки подана без додержання вимог викладених у ст.ст. 175, 177, 318 ЦПК України.

В порушення п. 4 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, заява не містить спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону.

В порушення п. 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України заява не містить зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги, а саме: що заявник не змогла отримати свідоцтво про смерть у відділі державної реєстрації актів цивільного стану в м. Енергодар, оскільки через тимчасову окупацію Енергодарської територіальної громади в місті відсутній доступ до реєстрів Мінюсту, не працюють органи державної влади та місцевого самоврядування.

В порушення п. 6 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, заява не містить відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору.

В порушення п. 8 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, заява не містить зазначення щодо наявності у заявника або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.

В порушення п. 9 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, заява не містить попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які заявник поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

В порушення п. 10 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, заява не містить підтвердження заявника про те, що нею не подано інших заяви (заяв) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

У відповідності з ч.ч. 3, 4 ст. 49 ЦК України державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно ч. 1 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація актів цивільного стану у встановлених законом випадках є обов`язковою. Відомості про смерть особи підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян.

Згідно з абзацом першим п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов`язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин.

В порушення ч. 1 ст. 177 ЦПК України, заявником не додано до заяви документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті.

Відповідно до ч. 5 ст. 177 ЦПК України, заявник зобов`язаний додати до заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заява (якщо подаються письмові чи електронні докази заявник може додати до заяви копії відповідних доказів).

Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що при вирішенні питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, окрім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність. Оскільки чинним законодавством передбачено позасудове встановлення певних фактів, що мають юридичне значення, то суддя, приймаючи заяву, повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу. Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже відкрито - закриває провадження у ній (постанова від 10.04.2019 року у справі № 320/948/18).

Відповідно до ч. 4 ст. 175 ЦПК України, якщо заява подається особою, звільненою від сплати судового збору відповідно до закону, у ній зазначаються підстави звільнення заявника від сплати судового збору.

Крім того, частиною 4 ст. 177 ЦПК України передбачено, що до заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду фізичної особою заяви у справах окремого провадження судовий збір встановлюється у розмірі 0,2 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 496,20 грн.

Звертаючись до суду із заявою про встановлення факту, заявником не сплачено судовий та не надано суду оригіналу квитанції.

Слід зазначити, що відповідно до п. 21 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються - у справах за заявами про встановлення фактів, що мають юридичне значення, поданих у зв`язку із збройною агресією, збройним конфліктом, тимчасовою окупацією території України, надзвичайними ситуаціями природного чи техногенного характеру, що призвели до вимушеного переселення з тимчасово окупованих територій України, загибелі, поранення, перебування в полоні, незаконного позбавлення волі або викрадення, а також порушення права власності на рухоме та/або нерухоме майно.

Тобто у справах за заявами про встановлення фактів, що мають юридичне значення, поданих у зв`язку із збройною агресією, збройним конфліктом, тимчасовою окупацією території України, надзвичайними ситуаціями природного чи техногенного характеру, заявники мають пільги виключно тоді, коли такі обставини призвели до вимушеного переселення з тимчасово окупованих територій України, загибелі, поранення, перебування в полоні, незаконного позбавлення волі або викрадення, а також порушення права власності на рухоме та/або нерухоме майно.

Заявником зазначено, що факт смерті потрібно їй встановити у зв`язку з необхідністю отримання свідоцтва про смерть дяді на бланку українського зразка та для подальшого звернення до пенсійного фонду з заявою щодо отримання допомоги на поховання, згідно ст. 53 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та до нотаріальної контори щодо оформлення спадщини, а не у зв`язку із збройною агресією, збройним конфліктом, тимчасовою окупацією території України, надзвичайними ситуаціями природного чи техногенного характеру, що призвели до вимушеного переселення з тимчасово окупованих територій України, загибелі, поранення, перебування в полоні, незаконного позбавлення волі або викрадення, а також порушення права власності на рухоме та/або нерухоме майно.

Крім того, як вбачається із копії лікарського свідоцтва про смерть № 275 від 04.07.2022 року, ОСОБА_2 помер від хронічної ішемічної хвороби серця.

Таким чином заявник не має пільг зі сплати судового збору відповідно до п. 21 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Аналогічний висновок викладено в ухвалах Верховного Суду від 25.01.2019 року у справі № 243/9106/18, від 04.10.2019 року у справі № 242/4145/19, постанові Верховного Суду від 14.11.2019 року у справі № 350/2002/18 та постанові Верховного Суду від 20.11.2019 року у справі № 243/12928/18.

В той же час, в порушення ч. 2 ст. 318 ЦПК України до заяви не додано доказів, що підтверджують викладені в заяві обставини, а саме: доказів звернення заявника до органів реєстрації актів цивільного стану із заявою про реєстрацію події смерті ОСОБА_2 та, відповідно, відмову органу.

Так, Указом Президента України з 24.02.2022 року, відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», в Україні введено режим воєнного стану.

Для кращого функціонування та взаємодії спеціалізованих структур щодо встановлення факту смерті людини під час воєнного стану Міністерством внутрішніх справ України, Міністерством охорони здоров`я України та Офісом Генерального прокурора 09.03.2022 року прийнято наказ № 177/450/46, яким затверджено Порядок взаємодії між органами та підрозділами Національної поліції України, закладами охорони здоров`я та органами прокуратури України при встановленні факту смерті людини під час воєнного стану на території України.

Під час отримання інформації щодо смерті людини, огляд трупа працівниками закладів охорони здоров`я проводиться лише за умови відсутності загроз життю та здоров`ю таких працівників.

Заклади охорони здоров`я, у разі надходження повідомлення про смерть людини, негайно повідомляють органи та підрозділи Національної поліції України за телефоном екстреного виклику (102) про кожен випадок установлення ними факту смерті людини незалежно від місця її настання.

Уповноважені працівники органів та підрозділів Національної поліції України здійснюють реєстрацію в журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події, форма якого наведена у додатку 4 до Порядку ведення єдиного обліку в органах (підрозділах) поліції заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події (пункт 4 розділу II), затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 08.02.2019 року № 100, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 05.03.2015 року за № 223/33194, повідомлень про факт смерті людини, у тому числі повідомлень, що надійшли від закладів охорони здоров`я.

Водночас, докази, які можуть засвідчити факт смерті особи: покази свідків; письмові докази: акт про настання смерті; копія лікарського свідоцтва про смерть; повідомлення з територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки; наказ командира військової частини про виключення особи із особового складу частини та всіх видів забезпечення у зв`язку із загибеллю; скріншоти особистого листування, дані отримані з відкритих джерел чи соціальних мереж.

Для розгляду справи про встановлення факту смерті у суді відділ державної реєстрації актів цивільного стану на прохання заявника складає письмову відмову у проведенні державної реєстрації смерті, у якій викладає причини неможливості проведення такої реєстрації.

Таким чином, в порушення п. 3 ч. 1 ст. 318 ЦПК України, заява не містить докази, що підтверджують факт, який просить встановити заявник.

Крім того, відповідно до ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження, суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб.

Аналогічна норма також міститься у ч. 3 ст. 42 ЦПК України, про те, що у справах окремого провадження учасниками справи є заявники, інші заінтересовані особи.

Проте в заяві ОСОБА_1 визначає Вознесенівський районний у м. Запоріжжі Відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), у якості - зацікавленої особи, що підлягає уточненню.

Окрім того відповідно до положень ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.

Слід зазначити, що родичами, в розумінні Цивільного процесуального кодексу є чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб (статті 20, 52 ЦПК України).

З наданих суду копій документів не вбачається, що ОСОБА_1 є родичом померлого ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Також, подана до суду заява ОСОБА_1 , всупереч вимогам ст. 175 ЦПК України, не містить поштового індексу заявника.

Згідно з ч.ч. 1, 2, 4, 5, ст. 95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Судом встановлено, що надані письмові докази не завірені належним чином.

На підставі наведеного, суддя приходить до висновку, що заява, подана з порушенням вимог ст. 318 ЦПК України та без додержання вимог, викладених у ст.ст. 175, 177 ЦПК України, а тому вважаю за необхідне залишити вказану заяву без руху, надавши заявнику строк для усунення її недоліків, викладених в мотивувальній частині цієї ухвали.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

У зв`язку з наведеним, вимога суду про усунення недоліків заяви не є порушенням права на справедливий судовий захист.

Крім того, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана добросовісно користуватись належними їй процесуальними правам та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 175, 177,185, 260, 315, 317, 318, 353 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 , зацікавлена особа: Вознесенівський районний у м. Запоріжжі Відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України - залишити без руху.

Надати заявнику строк для усунення недоліків заяви, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення копії цієї ухвали, роз`яснив при цьому, що в разі не усунення вищевказаних недоліків в наданий строк, заява буде вважатися неподаною та повернута.

Копію ухвали надіслати заявнику.

Заявник може отримати інформацію щодо справи за веб-адресою: http://og.zp.court.gov.ua/sud0818/gromadyanam/csz/.

Ухвала не підлягає оскарженню.

Суддя В.О. Макаров