Провадження № 2/243/429/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2022 року

Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

Головуючого судді Старовецького В.І.

за участю секретаря судового засідання Петруся Д.О.,

представника відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції по за межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів на підставі наказу №29-к про впровадження дистанційної роботи Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 10 травня 2022 року, за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецькій області про зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшла позовна заява ОСОБА_2 до Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецькій області про зобов`язання вчинити певні дії, які обґрунтувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_3 , який за життя перебував на обліку в Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області (далі - Фонд), де отримував страхові виплати. Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на майно, а саме на недоотримані за життя спадкодавцем соціальні виплати, які були не виплачені померлому відповідачем у зв`язку із його смертю, а саме за період з 01.09.2014 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спадщину, після померлого вона прийняла, та отримала свідоцтво про право на спадщину на недоотримані батьком пенсійні виплати. 09 грудня 2021 року вона звернулася до Фону із заявою про нарахування страхових виплат її батьку ОСОБА_3 , які він не отримував за життя, на що Фондом їй було надано відповідь відповідно до якої їй було відмовлено у нарахуванні виплат, у зв`язку із тим, що її батько знаходився на обліку у відділенні виконавчої дирекції у Петровському районі м. Донецька, і не скористався за життя своїм правом отримати страхові виплати за фактичним місцем перебування як внутрішньо переміщена особа.

Позивачка вважає дії відповідача щодо припинення нарахування виплат її батьку незаконними.

З огляду на викладене, позивачка просила суд зобов`язати Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_2 не виплачені належні ОСОБА_3 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 , страхові виплати за період 01.09.2014 року по 17.12.2020 року.

Відповідачем Управлінням виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецькій області до суду було надано відзив, в якому останній зазначив, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за статистичними даними інформаційно-аналітичної системи Фонду перебував на постійному обліку у відділенні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Петровському районі міста Донецька. З червня 2014 року місто Донецьк віднесено до переліку населених пунктів де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження згідно з Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 №1085-р. З червня 2014 року місцезнаходження ОСОБА_3 невідомо, заходи для своєчасного отримання страхових виплат ним не вживалися. Отже відповідні суми йому за життя у період з 01 червня 2014 року по 17 грудня 2020 року не нараховувалися. ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто понад шість років з 01.06.2014 Управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області не нараховувалися щомісячні грошові суми у разі часткової чи повної втрати професійної працездатності, а отже, ОСОБА_2 як спадкоємець не має права на те, що за життя спадкодавця йому не нараховано і спадкодавець дій відповідача із не нарахування вказаних страхових виплат не оскаржував. Оскільки право на призначення та виплату щомісячної страхової суми у випадку трудового каліцтва згідно із ст.1219 ЦК України до складу спадщини не входить, тому вимоги спадкоємця ОСОБА_2 про зобов`язання Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області нарахувати та виплатити щомісячні страхові виплати на ім`я ОСОБА_3 за період з 01 червня 2014 року по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 є безпідставними, оскільки він помер та не набув право на отримання не нарахованих, та не виплачених страхових виплат. Враховуючи викладене, керуючись ст.178 Цивільного процесуального кодексу України, просив відмовити в задоволені позовної заяви ОСОБА_2 .

Позивачка ОСОБА_2 до судового засідання не з`явилася, надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити та слухати справу без її участі.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 заперечував проти позовних вимог позивача, вказав, що викладені в позовній заяви вимоги необґрунтовані, при наданні пояснень посилався на наданий раніше відзив, та вказав, що з боку відповідача порушення відсутні, просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд в межах заявлених позовних вимог (ст. 13 ЦПК України) встановив наступне.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 позивачки, а також Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 3, ОСОБА_2 є донькою померлого ОСОБА_3 .

Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 29.07.21 року, ОСОБА_2 отримала свідоцтво про право на спадщину після смерті свого батька ОСОБА_3 у вигляді недоотриманих останнім пенсійних виплат.

Відповідно до листа Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецькій області від 27.09.2021 року наданого на запит ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за статистичними даними інформаційно-аналітичної системи Фонду перебував на постійному обліку у відділенні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Петровському районі міста Донецька. З червня 2014 року місто Донецьк віднесено до переліку населених пунктів де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження згідно з Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 №1085-р. З червня 2014 року місцезнаходження ОСОБА_3 невідомо, заходи для своєчасного отримання страхових виплат ним не вживалися. Отже відповідні суми йому за життя у період з 01 червня 2014 року по 17 грудня 2020 року не нараховувалися. Крім цього, ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто понад шість років з 01.06.2014 Управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області не нараховувалися щомісячні грошові суми у разі часткової чи повної втрати професійної працездатності, а отже, ОСОБА_2 як спадкоємець не має права на те, що за життя спадкодавця йому не нараховано і спадкодавець дій відповідача із не нарахування вказаних страхових виплат не оскаржував. Оскільки право на призначення та виплату щомісячної страхової суми у випадку трудового каліцтва згідно із ст.1219 ЦК України до складу спадщини не входить, тому вимоги спадкоємця ОСОБА_2 про зобов`язання Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області нарахувати та виплатити щомісячні страхові виплати на ім`я ОСОБА_3 за період з 01 червня 2014 року по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 є безпідставними, оскільки він помер та не набув право на отримання не нарахованих, та не виплачених страхових виплат

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України), крім прав і обов`язків що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 4) права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 ЦК України (стаття 1219 ЦК України).

Суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини (стаття 1227 ЦК України).

Тлумачення статті 1227 ЦК України свідчить, що:

1) цією нормою встановлено сингулярне правонаступництво членів сім`ї спадкодавця на отримання належних йому та не отриманих ним за життя грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат. Указані суми включаються до складу спадщини лише у разі відсутності у спадкодавця членів сім`ї чи їх відмови від права на отримання вказаних сум. Специфіка правонаступництва прав на отримання сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат обґрунтовується необхідністю: а) створення умов для охорони майнових інтересів членів сім`ї спадкодавця в разі, коли вони не є його спадкоємцями; б) забезпечення можливості реалізації права на одержання членами сім`ї спадкодавця належних йому грошових коштів без дотримання передбаченої ЦК України процедури оформлення спадщини;

2) право на одержання грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат виникає у членів сім`ї спадкодавця внаслідок вказівки закону (стаття 1227 ЦК України) та додаткового юридичного факту - смерті спадкодавця. Окрім цього, зазвичай, необхідно щоб спадкодавець не реалізував належне йому право на отримання певних сум. Причини, через які ці суми не були отримані, можуть бути різноманітними, але закон не надає їм юридичного значення. Моментом, з якого виникатимуть права на отримання виплат, буде момент смерті спадкодавця. Законодавець не вказує, що перехід права на отримання цих сум є спадкуванням, а члени сім`ї - спадкоємцями. Це має важливе значення, оскільки дозволяє зробити висновок, що на набуття права на одержання грошових сум відповідно до статті 1227 ЦК України не поширюються норми про спадкування за заповітом або законом, зокрема, щодо усунення від спадкування (стаття 1224 ЦК України), прийняття, строків прийняття та оформлення спадщини, врахування цих сум при визначенні розміру обов`язкової частки (стаття 1241 ЦК України), задоволення вимог кредиторів (стаття 1281 ЦК України). Відповідно при включенні зазначених прав до складу спадщини їх спадкування має відбуватися за правилами, встановленими для спадкування за заповітом або законом;

3) право на перерахунок певних виплат, яке мав винятково спадкодавець, що був їх одержувачем, оскільки така можливість пов`язана з його суб`єктивним правом (зокрема, право на страхові виплати). Саме тому у членів сім`ї спадкодавця або ж у спадкоємців не виникає права вимагати перерахунку відповідних сум. Те саме стосується і випадку вимагати призначення тієї чи іншої виплати. Тому потрібно розмежовувати випадки при застосуванні статті 1217 ЦК України, за яких члени сім`ї чи спадкоємці вимагають перерахунку чи призначення певних виплат, та випадки, за яких спадкодавцю неправомірно припиняють ті чи інші виплати.

Правове підґрунтя, економічний механізм та організаційну структуру загальнообов`язкового державного соціального страхування громадян від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які призвели до втрати працездатності або загибелі застрахованих на виробництві, відповідно до Конституції України та законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування станом на момент виникнення спірних правовідносин визначав Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV (далі - Закон № 1105-XIV), який з 01 січня 2015 року діє у редакції Закону України від 28 грудня 2014 року № 77-VII та має назву «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Відповідно до підпункту «в» пункту 1 частини першої статті 21 Закону України № 1105-ХІV (у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) у разі настання страхового випадку ФСС НВ зобов`язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров`я, виплачуючи йому, зокрема, щомісяця грошову суму в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого.

Відповідно до статті 28 зазначеного Закону № 1105-XIV грошові суми, які відповідно до статті 21 цього Закону ФСС НВ виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку, є страховими виплатами. Зазначені грошові суми складаються, зокрема, із страхової виплати втраченого заробітку (або відповідної його частини) залежно від ступеня втрати потерпілим професійної працездатності.

Статтею 40 вказаного Закону (у редакції до 01 січня 2015 року) передбачено, що страхові виплати потерпілому провадяться щомісячно в установлені Фондом соціального страхування від нещасних випадків дні на підставі постанови цього Фонду або рішення суду з дня втрати працездатності внаслідок нещасного випадку або з дати встановлення професійного захворювання. Страхові виплати провадяться протягом строку, на який встановлено втрату працездатності у зв`язку із страховим випадком.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 243/3505/16-ц (провадження № 14-271цс18) вказано, що «підтверджуючи майнові права фізичних осіб незалежно від перебування їх на обліку як внутрішньо переміщених осіб чи від набуття ними спеціального статусу, закон не передбачає жодних обмежень інших прав таких осіб, які вони можуть реалізувати на території України».

Тому припинення страхових виплат за життя спадкодавця з підстав, не передбачених законом, та не оскарження спадкодавцем дій ФССУ не зумовлює припинення вже призначених страхових виплат і не позбавляє його спадкоємців можливості спадкувати право на отримання цих страхових виплат. Право на такі виплати у спадкодавця зберігається і в розумінні статті 1227 ЦК України, ці виплати вважаються такими, що належали до виплати спадкодавцю.

Аналогічного висновку дійшла об`єднана палата Верховного Суду у постанові від 14 лютого 2022 року у справі № 243/13575/19 (провадження № 61-11268сво20).

З матеріалів справи вбачається, що позивачка отримала свідоцтво про право на спадщину після смерті свого батька ОСОБА_3 , а саме на недоотриману пенсію, але згідно пояснень позивача, нотаріусом не було видано спадкоємиці свідоцтва про право на спадщину на неотримані за життя страхові виплати її батьком ОСОБА_3 . Відсутність Свідоцтва про право на спадщину за законом, на недоотримані спадкодавцем за життя страхових виплат, безпосередньо пов`язана з не нарахуванням страхових виплат ОСОБА_3 , оскільки останній не став на облік Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецькій області як внутрішньо переміщена особа.

Згідно з частиною першої статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 26 вересня 2018 року у справі № 306/2659/16-ц частиною першою статті 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, право на такі страхові виплати у спадкодавця зберігається і відповідно до статті 1227 ЦК України, ці виплати вважаються такими, що належали до виплати спадкодавцю, а тому спадкоємець ОСОБА_2 відповідно має право на отримання страхових виплат у порядку спадкування за законом.

Аналіз зазначених вище норм права дає підстави для висновку, що ненадання особі, яка не є внутрішньо переміщеною особою, довідки про взяття її на облік як особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення АТО, та не звернення цієї особи до робочих груп Фонду на підконтрольній Україні території з заявою про нарахування виплат, так і скасування довідки внутрішньо переміщеної особи, не є підставою для невиплати страхових платежів, оскільки таке права закріплене за особою положеннями Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (з 01 січня 2015 року в редакції Закону України від 28 грудня 2014 року № 77-VІІ), і може бути обмежене лише введенням воєнного чи надзвичайного стану на окремій території чи на всій території України.

Аналогічний висновок викладено Верховним Судом у постанові від 12 травня 2021 року в справі № 243/9109/19, постанові від 19 травня 2019 року в справі № 243/8684/19-ц.

Враховуючи зазначені вище положення законів суд вважає, що оскільки потерпілому ОСОБА_3 страхові виплати були призначені пожиттєво, тому останній мав право на нарахування та виплату страхових виплат незалежно від звернення до робочих груп Фонду про продовження виплат. ОСОБА_3 за життя право на отримання страхових виплат не втратив, тому позивач як спадкоємець відповідно до положень статті 1227 ЦК України має право на отримання страхових виплат в порядку спадкування за законом.

З огляду на викладене, суд вважає, що позов ОСОБА_2 слід задовольнити, зобов`язавши відповідача здійснити нарахування та виплату позивачу грошових коштів, які входять до складу спадщини у вигляді страхових (соціальних) виплат, на одержання яких батько ОСОБА_3 мав право за період з 01.09.2014 року по 17.12.2020 року.

Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у сумі 908 грн. 00 коп.

Суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивача, тому з відповідача слід стягнути на користь позивача витрати по сплаті ним судового збору, у розмірі 908,00 грн.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 4, 12, 81, 89, 259, 263-265, 280-282, 354 ЦПК України

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецькій області про зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Зобов`язати Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Донецькій області здійснити нарахування та виплату спадкоємиці ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , сум страхових виплат за період з 01 вересня 2014 року по 17 грудня 2020 року, належних спадкодавцю ОСОБА_3 .

Стягнути з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Донецькій області, , розташованого за адресою: Донецька область, місто Слов`янськ, вулиця Свободи, будинок 5, на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , адреса реєстрації як ВПО: АДРЕСА_2 , судовий збір в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок.

Рішення набуває законної сили протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст рішення виготовлений 23 грудня 2022 року

Суддя Слов`янського

міськрайонного суду В.І. Старовецький