Справа №155/891/22
Провадження №4-с/155/6/22
ГОРОХІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2022 року місто Горохів

Горохівський районний суд Волинської області в складі:

головуючого-судді Яремчук С.М.,

за участю секретаря судового засідання Задурської К.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Овсієнко Сергій Анатолійович на бездіяльність в.о. начальника Горохівського відділу державної виконавчої служби у Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Грушецької Світлани Борисівни та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Овсієнко С.А., звернулася зі скаргою до суду на бездіяльність в.о. начальника Горохівського відділу державної виконавчої служби у Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Грушецької С.Б. та зобов`язання вчинити дії.

Скаргу обґрунтовує тим, що вона 12 вересня 2022 року під час звернення до Горохівського ВДВС з метою отримання інформації про наявність (відсутність) щодо неї виконавчих проваджень та заборгованості дізналася, що станом на 12 вересня 2022 року щодо неї виконавчих проваджень не існує, однак за даними РВ ДВС наявний не знятий арешт нерухомого та рухомого майна, який виник з 2010 року і обтяжувачем виступає ВДВС Горохівського РУЮ (постанова АА №608771 від 08 лютого 2010 року). Також дізналася, що виконавче провадження знищене по закінченню строку зберігання, а виконавець арешту ОСОБА_2 не працює, а тому зняти арешт останні не можуть.

Заявник вказує, що арешт накладався за виконавчим листом №2-652, виданим Горохівським районний судом Волинської області 04 грудня 2009 року, у справі про стягнення заборгованості за кредитом, де ОСОБА_1 виступала майновим поручителем. Виконавчий лист щодо ОСОБА_1 було повернуто стягувачу 21 грудня 2012 року через відсутність майна на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», інших виконавчих проваджень щодо неї не існує.

З огляду на це, заявник просить визнати протиправною бездіяльність виконуючого обов`язки начальника Горохівського відділу державної виконавчої служби у Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Грушецької Світлани Борисівни, що полягає у не знятті арешту з належного їй майна як боржника, накладеного у виконавчому провадженні №16932067 та зобов`язати її зняти арешт із усього належного заявнику рухомого та нерухомого майна, який накладений в рамках виконавчого провадження №16932067.

Представник заявника ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, у поданій заяві просив розгляд справи проводити за його відсутності.

Державний виконавець Грушецька С.Б. в судове засідання не з`явилася, однак подала письмове клопотання в якому просила розгляд справи проводити у її відсутність.

Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду скарги, письмових пояснень по суті скарги не надав.

Відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що постановою головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Горохівського районного управління юстиції Паляниці Наталії Олександрівни серії АА №608771 від 08 лютого 2010 року накладено арешт на невизначене майно, все нерухоме майно, належне ОСОБА_1 , реєстраційний номер НОМЕР_1 . Дані обставини підтверджуються відомостями з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (а. с. 9).

Згідно з витягом про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна №26145791 від 08 лютого 2010 року, постановою головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Горохівського районного управління юстиції Паляниці Наталії Олександрівни серії АА №608771 від 08 лютого 2010 року накладено арешт на все рухоме майно, належне ОСОБА_1 з забороною його відчуження (а. с. 12).

Згідно з інформацією ВП-спецрозділ від 12 вересня 2022 року, виконавчий документ у виконавчому провадженні №16932067, яке було розпочате 19 січня 2010 року на підставі виконавчого листа №2-652 від 04 грудня 2009 року, про солідарне стягнення з ОСОБА_1 в користь ВАТ «ВіЕйБі Банк» боргу в сумі 16703,58 гривень, 83,52 гривні держмита та 60 гривень витрат на ІТЗ розгляду справи, 21 грудня 2012 року повернуто стягувачеві на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження». Стан виконавчого провадження завершено (а. с. 10-11).

Згідно з відповіддю Горохівського відділу державної виконавчої служби у Луцькому районі Волинської області Західного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) №18.14-24/15825 від 12 вересня 2022 року, у відділі ДВС виконавчі документи, за якими ОСОБА_1 виступає боржником, станом на 12 вересня 2022 року на виконанні не перебувають, заборгованість по виконавчих провадженнях відсутня. Згідно даних реєстру АСВП виконавче провадження №16932067 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості, яке було підставою для накладення арешту на все нерухоме майно було повернуто стягувачеві 21 грудня 2012 року (п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження») та повторно на виконання не надходило, зняти арешт з нерухомого та рухомого майна, накладеного на підставі даного виконавчого провадження, неможливо у зв`язку із відсутністю на виконанні даного виконавчого провадження (виконавче провадження знищене у зв`язку із закінченням терміну зберігання (а. с. 7).

ОСОБА_1 оскаржує бездіяльність виконавчої служби за наслідками відмови у задоволенні її заяви про зняття арешту.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі рішення) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

У силу ч. 1 та 2 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження», під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Арешт на майно (кошти) накладається не пізніше наступного робочого дня після його виявлення, крім випадку, передбаченого частиною сьомою статті 26 цього Закону.

Так, приписами абз. 2 ч. 7 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі якщо в заяві стягувача зазначено конкретне майно боржника, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження перевіряє в електронних державних базах даних та реєстрах наявність права власності або іншого майнового права боржника на таке майно та накладає на нього арешт. На інше майно боржника виконавець накладає арешт в порядку, визначеному статтею 56 цього Закону.

У свою чергу, процедура накладення арешту на майно боржника врегульована ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження».

Арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення (ч. 1 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження»).

Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна (ч. 2 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження»).

Приписами ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону; 10) отримання виконавцем від Державного концерну «Укроборонпром», акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну «Укроборонпром», державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну «Укроборонпром» або на момент припинення Державного концерну «Укроборонпром» було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України «Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності», звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України «Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності».

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду (ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження»).

При цьому, відповідно до ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Також, приписами ч. 3 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої цієї статті арешт з майна знімається.

Зі змісту наведених законодавчих положень вбачається, що арешт з майна знімається у разі повернення виконавчого документа до суду, який його видав, а також у разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 1, 3, 11 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, у випадку коли стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа, стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, нереалізоване під час виконання рішення, за відсутності іншого майна, на яке можливо звернути стягнення та запроваджено тимчасову адміністрацію банку-боржника, крім рішень немайнового характеру. В інших випадках повернення виконавчого документа законодавчо мотивованих підстав для безумовного зняття арешту з майна боржника не передбачено.

Відтак, враховуючи, що повернення виконавчого документа стягувачеві у виконавчому провадженні №16932067 здійснено на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV від 21 квітня 1999 року (у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення), в державного виконавця Горохівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області на момент звернення боржника ОСОБА_1 , були відсутні законодавчо мотивовані підстави для зняття арешту з майна.

Натомість, як було зазначено вище, у силу ч. 1 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Так, арешт, накладений у межах виконавчого провадження №16932067, з огляду на фактичне завершення останнього, знищення матеріалів вказаного виконавчого провадження, а також наявних у матеріалах справи доказів, станом на момент розгляду даної скарги судом втратив свою актуальність як засіб забезпечення реального виконання рішення, а тому підстави для продовження його існування відсутні.

Окрім цього, як вбачається з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з Реєстру прав власності на нерухоме майно та з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, у боржника ОСОБА_1 рухоме та нерухоме майно відсутнє.

В даному випадку, слід також зазначити, що з моменту повернення виконавчого листа (21 грудня 2012 року), виданого стягувачу ВАТ «ВіЕйБі Банк» за його заявою, протягом майже 10 років виконавчий лист повторно не пред`являвся до виконання, що свідчить про відсутність спору між сторонами.

Як вбачається з матеріалів скарги, стягувач ПАТ «ВіЕйБі Банк» знаходиться на стадії ліквідації з 20 березня 2015 року. Ліквідація здійснюється безпосередньо Фондом гарантування вкладів фізичних осіб.

За змістом статей 36, 37, 47 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» після запровадження тимчасової адміністрації керівництво банку втрачає свої повноваження, а Фонд (уповноважена особа Фонду у разі делегування їй повноважень) набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.

Згідно ч. 6 ст. 38 вищевказаного Закону, Фонд вживає передбачені законодавством заходи щодо стягнення простроченої заборгованості позичальників та інших боржників банку.

Отже, запровадження процедури ліквідації банку не може вважатись перешкодою для реалізації прав стягувача щодо примусового виконання рішення суду.

Відтак, суд вважає, що наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача (на даний час Фонду гарантування вкладів фізичних осіб), є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном, яке закріплено у статті 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно з положеннями частин 2 і 3 ст. 451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Беручи до уваги викладене, суд дійшов до висновку про часткове задоволення вимог скаржника шляхом зобов`язання виконуючого обов`язки начальника Горохівського відділу державної виконавчої служби у Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Грушецьку Світлану Борисівну вчинити дії, спрямовані на зняття арешту з усього рухомого та нерухомого майна боржника ОСОБА_1 , накладеного у межах виконавчого провадження №16932067. В іншій частині вимог скарги суд дійшов до висновку про відмову в їхньому задоволенні.

На підставі ст. 10-13, 259, 260, 261, 268, 353, 354, 447, 450 ЦПК України, Закону України «Про виконавче провадження», суд,

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу задовольнити частково.

Зобов`язати виконуючого обов`язки начальника Горохівського відділу державної виконавчої служби у Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Грушецьку Світлану Борисівну зняти арешт із усього належного ОСОБА_1 рухомого та нерухомого майна, який накладений в рамках виконавчого провадження №16932067, а саме обтяження: номер запису про обтяження: 9497598; дата та час державної реєстрації обтяження: 08 лютого 2010 року 18:53:26; вид обтяження: арешт невизначеного майна, всього нерухомого майна; підстава обтяження: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АА 608771, видана 08 лютого 2010 року, видавник: головний державний виконавець відділу державної виконавчої служби Горохівського районного управління юстиції Паляниця Наталія Олександрівна; обтяжувач: Відділ державної виконавчої служби Горохівського районного управління юстиції.

В задоволенні решти вимог скарги відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Волинського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

У разі, якщо ухвала суду не була вручена у день її проголошення, учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Горохівського районного суду

Волинської області Яремчук С.М.