Житомирський апеляційний суд
Справа №278/3912/21 Головуючий у 1-й інст. Дубовік О. М.
Категорія 39 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2022 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Коломієць О.С.

суддів Шевчук А.М., Талько О.Б.

з участю секретаря

судового засідання Франчука В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №278/3912/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Гансецький Віталій Володимирович

на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 18 липня 2022 року,яке ухвалено суддею Дубовік О.М.

встановив:

У листопаді 2021 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив стягнути із відповідача на його користь 111 800,00 грн. заборгованості та сплачений судовий збір за подання позовної заяви.

На обґрунтування позову зазначав, що у 2019 році між ним та відповідачем по справі було укладено усний договір про будівництво та оздоблення каплички (релігійної споруди) у селі Грузливець, Пулинського району Житомирської області. 19 липня 2019 року позивачем було передано відповідачу грошові кошти на загальну суму 111800,00 грн. для придбання матеріалів, а саме: 51 800,00 грн. за скалу (камінь для облицювання) та 60 000,00 грн. за ФЕМ (фем-плитка для вимощування двору). Підтвердженням отримання грошових коштів у вказаній сумі є відомість про отримання коштів ОСОБА_2 . Відповідач після отримання грошових коштів від позивача перестав виходити на зв`язок, матеріали, на придбання яких отримав кошти, не придбав і кошти не повернув.

Позивач 06 вересня 2019 року звернувся до Пулинського відділення поліції Новоград-Волинського ВП ГУНП в Житомирській області із заявою про злочин, передбачений ч.1 ст.190 КК України і на даний час за фактом його вчинення здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000292. Окрім того, позивач 27 вересня 2021 року направив на адресу відповідача претензію про повернення коштів, яку останній не отримав.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 18 липня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

Позивач, не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, через свого представника подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, порушення норм матеріального та процесуального права, неповноту з`ясування обставин справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції, а позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити у повному обсязі.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції допустив неповноту при дослідженні доказів, не дав їм належної оцінки у сукупності з іншими доказами, а тому висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Зокрема, стверджує, що у 2019 році між позивачем та відповідачем було укладено усний договір про будівництво та оздоблення каплички, позивач передав кошти відповідачу, а останній не виконав свої обов`язки щодо будівництва, матеріали не закупив та кошти не повернув.

Відповідач подав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Зазначає, що позивачем на підтвердження власних доводів не надано жодного доказу, що може відповідати критеріям порушеного законодавства, а більше того спростувати чи підтвердити окремі обставини справи та причини утримання в реалізації власних процесуальних прав, в тому числі виклику свідка в судове засідання.

Крім того, неволодіння представником позивача окремими відомостями щодо обставин справи, як зазначається в апеляційній скарзі, не є належним обґрунтуванням поважності не реалізації його особистих процесуальних прав під час розгляду справи по суті, а винятково висвітлює договірні правовідносини клієнта та його представника з надання правових послуг, їх обсягу.

У судовому засіданні представник позивача адвокат Гансецький В.В. доводи апеляційної скарги підтримав, просив задовільнити вимоги та скасувати рішення суду першої інстанції.

Представник відповідача адвокат Дяченко А.В. у судовому засіданні проти доводів апеляційної заперечив, просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та її вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом під час розгляду справи встановлено, що 27 вересня 2021 року на адресу ОСОБА_2 була направлена претензія про повернення 111800,00 грн., яку останній не отримав (а.с.6-8).

Відповідно до висновку експерта від 11 березня 2020 року за результатами проведеної судової почеркознавчої експертизи у кримінальному провадженні №0000292, встановлено, що досліджувані підписи від імені ОСОБА_2 у відомості про отримання грошових коштів виконані однією особою ОСОБА_2 (а.с.64-74).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що зазначені в позовній заяві обставини справи жодним чином не узгоджуються з положеннями чинного законодавства України щодо підстав виникнення цивільних прав та обов`язків відповідно до укладених договорів, адже жодних доказів на підтвердження певного укладеного договору (позики, займу, підряду, виконання робіт, тощо) відповідно до чинного законодавства позивачем не надано.

Такий висновок суду першої інстанції є вірним, виходячи із наступного.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з ч. 1 ст. 206 ЦК України усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 207 цього Кодексу правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до положень ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма.

За нормами ст. 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

Відповідно до вимог ст.27, 626-629 ЦК України договором є домовленість двох або більш сторін, спрямована на становлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтями 509, 526 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Згідно вимог ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені законом або договором, зокрема сплата неустойки, відшкодування збитків.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Частинами 1, 2 статті 640 ЦК України передбачено, що договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Згідно ч.2,3 ст. 12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Приписами ст. 78 ЦПК України визначено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

На підтвердження виникнення договірних правовідносин та наявність грошового зобов`язання, позивачем суду надано відомість про отримання коштів.

Дослідивши вказану відомість, суд дійшов висновку, що з неї не можна встановити передання позивачем та отримання відповідачем грошових коштів чи інших даних. Вказана відомість не може розглядатися як нележаний та достовірний доказ, який би вказував на наявність як договірних відносин між сторонами, так і зобов`язання відповідача щодо повернення грошових коштів позивачу.

З огляду на вищевикладене та враховуючи відсутність у матеріалах справи доказів на підтвердження укладення між сторонами договору підряду, договору на виконання робіт або іншого виду договору як у спрощений спосіб, так і в письмовій формі та доказів на підтвердження виконання або невиконання сторонами умов такого договору, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанцій про відсутність між сторонами даного спору договірних зобов`язань.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції. Ніяких нових обставин чи доказів, які не були предметом розгляду судом першої інстанції та могли б вплинути на правильність висновків та рішення суду апелянтом не надано.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст. 19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Гансецький Віталій Володимирович залишити без задоволення, а рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 18 липня 2022 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 15 грудня 2022 року.

Головуючий Судді