КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД М.МИКОЛАЄВА
Справа № 488/79/22
Провадження № 2/488/796/22
14.12.2022 року м. Миколаїв
Корабельний районний суд м. Миколаєва у складі:
головуючої по справі судді Чернявської Я.А.,
при секретарі судового засідання Кралі В.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,
12.01.2022 р. позивач ОСОБА_4 звернувся в Корабельний районний суд м. Миколаєва з позовною заявою до відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , в якій просив суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком АДРЕСА_1 .
Позов мотивований тим, що позивач ОСОБА_5 є власником житлового будинку за вказаною адресою. Зазначив, що згідно з рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради депутатів трудящих за № 1070 від 17.09.1975 року йому надано земельну ділянку площею 600 кв.м. по АДРЕСА_1 для будівництва індивідуального житлового будинку.
Відповідно до договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки від 17 вересня 1976 року йому надано право на безстрокове користування земельною ділянкою в АДРЕСА_1 , площею 600 кв.м. На даній земельній ділянці він побудував житловий будинок, який 04 вересня 1981 року був зданий в експлуатацію. 14 вересня 1981 року позивач зареєстрував право власності на вказаний будинок в ММБТІ. На сьогодні він є єдиним власником даного житлового будинку.
Вказав, що в його будинку наразі зареєстровано п`ятеро осіб, серед яких є відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Проте, вказані особи в будинку не проживають. ОСОБА_2 не проживає з травня 2020 року та ОСОБА_3 не проживає з 2010 року по сьогодні.
Позивач зазначив, що дана обставина заважає йому в повній мірі користуватися та розпоряджатися власним будинком, також йому доводиться самостійно сплачувати рахунки по оплаті комунальних послуг. Наявність реєстрації відповідачів в будинку позбавляє його, як власника, належним чином володіти та розпоряджатися даним нерухомим майном та оформити субсидію.
Посилаючись на те, що вирішити вказане питання в позасудовому порядку не можливо, він був вимушений звернутися в суд з вказаним позовом.
Ухвалою суду від 21.01.2022 року провадження у справі було відкрито та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомлення) сторін. Ухвала суду була невідкладно направлена сторонам по справі, а також відразу розміщена в Єдиному державному реєстрі судових рішень та на електронному сайті Корабельного районного суду м. Миколаєва, тобто ухвала суду була доступною для ознайомлення відповідачу.
В судове засідання сторони не з`явилися.
Позивач в позовній заяві просив розглядати справу у його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував.
Відповідачі в судове засідання не з`явилися, були вчасно та належним чином повідомлені про місце розгляду справи, про визначений строк для надання відзиву на позов, однак заяву про участь у судовому засіданні не подали, відзиву на позовну заяву не надіслали, заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного провадження не надали.
Враховуючи зазначене, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності учасників справи.
У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи, в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Суд, вивчивши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, вивчивши нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини, проаналізувавши і оцінивши докази в їх сукупності, дійшов наступного.
Згідно з ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Частиною 1 с. 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Судом встановлено, що згідно з рішенням Виконавчого комітету Миколаївської міської ради депутатів трудящих від 17.09.1975 р. № 1070 про відвід земельної ділянки для індивідуального будівництва житлового будинку громадянину ОСОБА_6 , останньому відведена земельна ділянка площею 600 кв.м. по АДРЕСА_1 для будівництва індивідуального житлового будинку.
Відповідно до договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві приватної власності, з числом кімнат від однієї до п`яти включно, від 17.09.1976 р., ОСОБА_6 надана на праві безстрокового користування земельна ділянка в АДРЕСА_1 , загальною площею 600 кв.м. згідно з планом земельної ділянки.
Згідно з Актом прийняття в експлуатацію індивідуального домоволодіння, затвердженого рішенням виконкому Корабельної райради народних депутатів м. Миколаєва № 320 від 04.09.1981 р., домоволодіння громадянина ОСОБА_6 , розташоване по АДРЕСА_1 - прийнято в експлуатацію.
Відповідно до Реєстраційного посвідчення Миколаївського бюро технічної інвентаризації від 14.09.1984 р. засвідчено, що ціле домоволодіння АДРЕСА_1 зареєстровано за гр. ОСОБА_6 на праві особистої власності на підставі Договору будівництва, засвідченого 20.09.1976 р. р. № 358 та записано в реєстрову книгу за № 1096. Домоволодіння АДРЕСА_1 в цілому складається з одного жилого будинку.
Згідно з ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Частиною 1 с. 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до Актів про не проживання, складеним та підписаними сусідами будинку АДРЕСА_1 , відповідач ОСОБА_2 , не проживає у вказаному будинку з травня 2020 року в донині. ОСОБА_3 не проживає в будинку АДРЕСА_1 з 2010 року і дотепер.
В силу ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Здійснення людиною свого природного права на життя пов`язано з багатьма факторами, серед яких одне із чільних місць посідає наявність у неї житла. Втрата людиною житла створює реальну загрозу для її фізичного та соціального буття. Саме тому Конституція України у ст. 30 проголошує недоторканність житла. Але юридичний зміст недоторканності житла не зводиться лише до неможливості незаконного проникнення у житло особи, його основний сенс забезпечення стабільності відносин власності чи оренди, об`єктом яких є житло будинок, квартира, кімната у гуртожитку тощо. Стабільність цих відносин забезпечується різноманітними цивільно-правовими засобами, зокрема чітким законодавчим закріпленням підстав примусового припинення права на житло.
Стаття 47 Конституції України проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.
Пленум Верховного Суду України у постанові Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України від 12.04.1985 р. № 2 підкреслив, що правильний і своєчасний розгляд житлових спорів є гарантією реального здійснення конституційного права особи на житло, захисту прав і охоронюваних законом інтересів державних органів, підприємств, установ, організацій у здійсненні покладених на них завдань щодо управління житловим фондом, його експлуатації і збереження. Досконалий розгляд житлових спорів є запорукою своєчасного, реального здійснення конституційного права громадян на житло і зміцнення законності у житлових правовідносинах.
Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальну житлову фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК УРСР), членів сім`ї власника жилого приміщення протягом року (ст. 405 ЦК України). Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили права користування ним (ст. 72 ЖК УРСР, ст. 405 ЦК України).
Отже, збереження або втрата права користування житлом за відсутніми мешканцями, у будь якому випадку, прямо залежить від причин відсутності, тобто волі, намірів та свідомих дій цих осіб щодо реалізації свого права на проживання у спірному приміщенні.
Відповідно до абзацу 6 ст. 3 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні № 1382-ІV від 11.12.2003 року реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації.
Тобто, правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою.
Відповідно до ст. 7 названого Закону зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, права користування житловим приміщенням.
Згідно з п. 26 Постанови КМУ № 207 від 02.03.2016 р. зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Оскільки відповідачі ОСОБА_2 і ОСОБА_3 не проживають за місцем своєї реєстрації тривалий час, обов`язків щодо утримання житла не виконують, особистих речей відповідачів в житлі не має, суд вважає, що є підстави для визнання відповідачів такими, що втратили право на користування жилим приміщенням, в якому останні зареєстровані.
Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 258-259, 264-265, 280-289, 354 ЦПК України, суд
Позовну заяву ОСОБА_6 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням задовольнити.
Визнати ОСОБА_9 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: невідомий, адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ) і ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: невідомий, адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ), таким, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .
Копію заочного рішення направити відповідачу.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Учасники справи:
Позивач ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ;
Відповідач 1 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: невідомий, адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ;
Відповідач 2 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: невідомий, адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .
Суддя Я. А. Чернявська