Справа № 159/3463/21 Головуючий у 1 інстанції: Лесик В. О.
Провадження № 22-ц/802/490/22 Категорія: 46 Доповідач: Данилюк В. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Данилюк В. А.,

суддів Киці С. І., Шевчук Л. Я.,

секретаря Кіт А. Д.,

з участю:

представника відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу запозовом ОСОБА_2 , яка діяла у власних інтересах та інтересах неповнолітньої особи, до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди за апеляційною скаргою відповідача Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 24 січня 2022 року,

В С Т А Н О В И В:

В червні 2021 року ОСОБА_2 звернулась до суду в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди після уточнених позовних вимог по 350000 грн на кожного.

В обґрунтування заявленого позову зазначено, що 12.12.2020 року поблизу станції Любитів пікет 9 км. 358 м. потяг №1505 (ВЛ 80 №142 ТЧ-3 Козятин ТЧМ3) скоїв наїзд на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка від отриманих травм померла.

Постановою слідчого від 31.03.2021 кримінальне провадження внесене в ЄРДР за № 0001477 було закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 276 КК України.

У відповідності до висновку судово-медичної експертизи смерть потерпілої настала внаслідок поєднаної тупої травми тіла, а відтак між наїздом на ОСОБА_4 (дія джерела підвищеної небезпеки) та смертю останньої наявний причинно-наслідковий зв`язок.

З посиланням на вимоги ст.ст.1187, 1167, 1172, 1168, 23 ЦК України просить ухвалити рішення, відповідно до якого стягнути на її користь та користь ОСОБА_3 в її особі по 350000 грн. кожному з АТ Українська залізниця як належну моральну шкоду.

Обґрунтовуючи суму, яка на думку позивача підлягає стягненню з відповідача, ОСОБА_2 вказала, що вона та ОСОБА_3 є дітьми загиблої. Після смерті матері вона відчуває пригнічення, депресію, а також гостре відчуття несправедливості, так як трагічна подія змінила її життя. Загибель матері призвела до виникнення додаткових обов`язків, так як є піклувальником ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що включає в себе додаткові обов`язки в тому числі фінансові, щодо організації свого життя та життя молодшого сина загиблої.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 24 січня 2022 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_2 моральну шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки у розмірі 200000 грн (двісті тисяч грн).

Стягнуто з Акціонерного товариства Українська залізниця на користь ОСОБА_2 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 моральну шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки у розмірі 200000 грн (двісті тисяч грн).

В решті позову відмовлено.

Стягнуто з Акціонерного товариства Українська залізниця на користь держави судовий збір в розмірі 1816 грн (одна тисячу вісімсот шістнадцять грн).

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач Акціонерне товариство «Українська залізниця» подав апеляційну скаргу, вважає рішення необґрунтованим, незаконним, прийнятим судом внаслідок недоведеності належними та допустимими доказами обставин заподіяння моральної шкоди, які суд визнав встановленими і доведеними, з порушенням норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права, що є підставою для скасування судового рішення, просить рішення скасувати, в задоволенні позову відмовити.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_5 просить рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Суд апеляційної інстанції в складі колегії суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарг, заслухавши представника відповідача, приходить до висновку, що апеляційну скарги необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 15.12.2020 року померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Причина смерті відповідно до висновку судово-медичного експерта від 16.02.2021 року - отримання поєднаної травми тіла: розтрощення голови, множинних переломів ребер, кісток тазу з розривами внутрішніх органів та з розвитком шоку.

Постановою про закриття кримінального провадження від 31.03.2021 року підтверджено причину нещасного випадку на залізниці, а саме неуважність ОСОБА_4 та перебування в стані тяжкого ступеня алкогольного сп`яніння і відсутність в діях локомотивної бригади складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.276 КК України.

Свідоцтвами про народження підтверджено, що ОСОБА_4 є матір`ю ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (після одруження змінено прізвище на ОСОБА_7 відповідно до повторного свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 ) та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до рішення виконавчого комітету Колодяженської сільської ради Ковельського району від 22.02.2021, ОСОБА_2 призначена піклувальником над неповнолітнім ОСОБА_3 , який є дитиною-сиротою.

Матеріалами кримінального провадження №0001477, які були предметом дослідження в ході судового розгляду, стверджується факт загибелі потерпілої від наїзду потяга внаслідок грубої необережності останньої, яка перебувала в тяжкій ступені алкогольного сп`яніння. Винуватість локомотивної бригади у наїзді на потерпілу відсутня.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).

Відшкодування шкоди - один з найважливіших інститутів сучасної правової науки. У законодавстві України передбачено два види шкоди, що підлягає відшкодуванню - шкоду матеріальну і шкоду моральну.

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України).

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Вимоги частин 2 та 3 статті 23 ЦК України передбачають, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до роз`яснень, наведених у пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Згідно частини 1 статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

За змістом пункту 1 частини 2 статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до частини 2 статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Відповідно до вимог частин 2 та 5 статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Отже, обов`язок доведення вини, власника або володільця джерела підвищеної небезпеки покладено саме на власника або володільця джерела підвищеної небезпеки.

Обставин непереборної силі або умислу потерпілого судом не встановлено.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із частиною 1 статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Отже,вирішуючи спір, суд першої інстанції вірно врахував, що моральна шкода позивачу завдана смертю її матері, що спричинило та буде спричиняти протягом усього життя позивача душевні страждання; зазначені обставини істотно змінюють життя позивача, тягнуть за собою зараз та потягнуть у подальшому з віком додаткові зусилля з її боку на організацію свого життя та життя молодшого брата, а також матеріальне їх забезпечення. Відновити становище, яке існувало до смерті матері у житті позивача не можливо. За наслідками смерті позивач позбавлена матеріальної та моральної підтримки з боку померлої у житті в майбутньому.

Смерть матері позивача спричинена також у зв`язку з її особистою необережністю, а отже однією з причин загибелі є недотримання померлою правил поведінки на залізничному транспорті.

Відповідно до ч. 3 ст. 1193 ЦК України якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд навів мотиви, з яких виходив, визначаючи розмір моральної шкоди, з урахуванням, зокрема, грубої необережності потерпілої та критеріїв, визначених у частині третій статті 23 ЦК Україн , що спростовує доводи апеляційної скарги про те, що судом не враховано винну поведінку потерпілої,яка не звільняє від відповідальності відповідача та не може бути підставою для відмови в позові.

Виходячи з наведеного, повно та об`єктивно дослідивши всі обставини справи і давши їм вірну правову оцінку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не взято до уваги норми Податкового кодексу України та не зазначено у рішенні про оподаткування сум, що підлягають стягненню, не заслуговують на увагу, оскільки норми податкового законодавства будуть ураховані при виконанні рішення суду, а тому підстави для зазначення у рішенні про стягнення податку відсутні.

Щодо доводів про порушення норм процесуального права, то такі доводи є власним тлумаченням чинного законодавства. Позивачка ОСОБА_8 звернулася з позовом у власних інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_6 , а тому стягнення суми відшкодування для ОСОБА_6 на її користь як законного представника не можна трактувати як вихід за межі позовних вимог, зважаючи на те, що предметом позову було відшкодування шкоди, завданої як ОСОБА_2 , так і неповнолітньому ОСОБА_6 ..

Отже, доводи апеляційної скарги спростовуються вищенаведеними обставинами страви та не містять встановлених законом підстав для скасування оскаржуваного рішення, ухваленого з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача Акціонерного товариства «Українська залізниця» залишити без задоволення.

Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 24 січня 2022 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 04 травня 2022 року.

Головуючий

Судді :