КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2022 року

м. Київ

єдиний унікальний номер судової справи 757/15672/21-ц

номер провадження №22-ц/824/10878/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - суддіЛапчевської О.Ф.,
суддівБерезовенко Р.В., Мостової Г.І.,
за участю секретаря судового засідання Потапьонок К.В.,
учасники справи: представник позивача ОСОБА_1 ,

представник відповідача Тузова В.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_1

на рішення Печерського районного суду м. Києва від 25 серпня 2022 року /суддя Волкова С.Я./

у справі за позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів та стягнення пені, -

В С Т А Н О В И В:

25.03.2021 р. ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», просить стягнути за договором SAMDN996 від 14.01.2011 р. 54 948,30 євро пені відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за період з 24.03.2020 р. до 01.08.2020 р.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 25 серпня 2022 року у задоволенні позову відмовлено. /а.с. 157-160/

Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив рішення скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог позивача, у разі застосування ст. 551 ЦК України, зменшивши обсяг пені до обсягу присуджених відсотків (до гривневого еквіваленту суми 4 089, 31 євро).

На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилався на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважає, що судом першої інстанції проігноровано висновки зроблені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 25 січня 2022 р. (справа № 761/16124/15) та те, що вимога позивача про стягнення пені за період до дня фактичного виконання зобов`язання є повністю законною та обґрунтованою. Крім того, Велика Палата ВС в своїх правових позиціях дійшла висновку, що пеня на підставі частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» застосовується в разі порушення виконання договірного зобов`язання на користь споживача. Договори, укладені між позивачами та банком, є розірваними після набрання законної сили рішенням суду про їх розірвання.

Представник АТ КБ «ПриватБанк» Тузова В.О. звернулась з відзивом на апеляційну скаргу, вказувала, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням вимог закону, з вірним застосуванням норм матеріального права та з урахуванням судом висновків щодо застосування відповідних норм права, які викладені в наведених відповідачем постановах Касаційного цивільного суду та постановах Великої Палати Верховного Суду. Розглядаючи подібні судові справи (позови вкладників до Банку), Верховний Суд неодноразово вже наводив позицію щодо правомірності висновків судів попередніх інстанцій відносно можливості розірвання договору на вимогу вкладника (за його заявою) та у відсутності, при цьому, судового рішення про розірвання такого договору, враховуючи такі фактори для відмови в задоволенні пені, нарахованої на підставі ч.5 ст.10 ЗУ "Про захист прав споживачів" за період після дати припинення споживчих правовідносин між сторонам. Так, наприклад, Верховний Суд викладав позицію щодо відсутності підстав для стягнення пені з Банку та відмовляв у задоволенні вимоги про стягнення пені у наступних справах: Постанова Верховного Суду від 21.09.2022 у справі № 757/29269/20 Постанова Верховного Суду від 26.06.2022 у справі № 757/883/20 Постанова Верховного Суду від 27.04.2022 у справі № 757/8802/19 Постанова Верховного Суду від 27.04.2022 у справі № 757/21554/18 Постанова Верховного Суду від 27.04.2022 у справі № 321/1260/19 Постанова Верховного Суду від 14.04.2022 у справі № 643/3666/18 Постанова Верховного Суду від 23.02.2022 у справі № 756/14910/16 Постанова Верховного Суду від 16.02.2022 у справі № 757/38605/19. Таким чином, доводи апеляційної скарги безпідставні та необґрунтовані.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явились у судове засідання, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а судове рішення залишенню без змін на підставі наступного.

Судом встановлено, що рішенням Печерського районного суду м. Києва від 20.11.2018 р., що набрало законної сили 12.03.2019 р., позов ОСОБА_2 задоволено, з Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» на її користь стягнуто 10 000,00 євро вкладу, 4 089,31 євро процентів.

При винесенні рішення суд вважав встановленим, що 14.01.2011 р. ОСОБА_2 та Публічне акціонерне товариство «ПриватБанк» уклали договір № SAMDN996 вклад «Стандарт з щомісячною сплатою процентів», за умовами якого вкладник вносить на рахунок банку 10 000,00 євро строком до 14.07.2011 р., включно, а банк зобов`язався сплачувати 7,5% річних за користування грошовими коштами, нараховуючи проценти щомісячно. Договір оформлений у м. Євпаторії, укладений шляхом подачі заяви на оформлення вкладу, у якій зазначені істотні умови договору, порядок виплати процентів, порядок дострокового розірвання договору та інші умови. Заява містить підпис вкладника, представника банку та логотип банку, фото електронної ощадної книжки. Пунктом 3 договору сторони погодили, якщо по закінченню строку вкладу сторона вкладника не заявила банку про відмову від продовження договору, вклад автоматично вважається продовженим на ще один строк, зазначений у заяві. Строк вкладу продовжується неодноразово без заяви клієнта до банку. 07.06.2018 р. ОСОБА_2 звернулася в банк із заявою про розірвання договору банківського вкладу та виплату їй грошових коштів. Заява отримана банком 06.07.2018 р.

Позивач ОСОБА_2 , звертаючись до суду із вимогами до відповідача про захист прав споживачів та стягнення пені згідно ЗУ «Про захист прав споживачів», свої вимоги обґрунтовує частиною першою статті 1058, частиною другою статті 1060 ЦК України, Положенням про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій та операцій з ощадними сертифікатами банку, затвердженим постановою Правління Національного банку України № 516 від 03.12.2003 р., зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 29.12.2003 р. за № 1256/8577 (далі - «Положення № 516»), Законом України «Про захист прав споживачів».

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції вірно керувався вимогами частини першої статті 1058 ЦК України про те, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно частини другої статті 1060 ЦК України за договором банківського вкладу на вимогу банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника.

Так, позивач ОСОБА_2 , звертаючись до суду із вимогами про стягнення пені згідно Закону України «Про захист прав споживачів», в обґрунтування своїх вимог надала суду копію рішення суду касаційної інстанцій у справі № 757/34027/18.

Відповідач стверджує, що у справі № 757/34027/18-ц судове рішення, яким було стягнуто суму депозитного вкладу та нараховані відсотки за договором SAMDN996 від 14.01.2011 р., набрало законної сили 12.03.2019 р., то, відповідно, після цієї дати між позивачем і відповідачем не існує жодних споживчих правовідносин та застосування Закону України «Про захист прав споживачів» до правовідносин неможливо.

Судом першої інстанції вірно враховано правові позиції, за якими у постанові Верховного Суду від 21.12.2021 р. у справі № 369/7118/18 з урахуванням висновків Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2021 р. у справі № 320/5115/17 зазначено, що у зв`язку з достроковим розірванням депозитних договорів за заявою вкладника між сторонами припинено правовідносини за цими договорами, тому частина п`ята статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» не розповсюджується на спірні правовідносини.

В постанові Верховного Суду від 01.12.2021 р. у справі № 321/404/19 зазначено, що після ухвалення судового рішення, яким стягнуто на користь позивача депозитний вклад, договірні відносини між сторонами є такими, що припинились.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2021 р. у справі № 320/5115/17 щодо можливості застосування норм Закону № 1023-ХІІ та нарахування пені на підставі частини п`ятої статті 10 цього Закону зазначено, що розміщення грошових коштів у виді вкладу (депозиту) та отримання процентів за вкладом є фінансовими операціями, які здійснюються у разі укладення договору банківського вкладу, і в сукупності становлять суть фінансової послуги, яка надається банком споживачу (вкладнику)… Законом № 1023-ХІІ врегульовані договірні відносини за участі споживача. …Відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону № 1023-ХІІ у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Отже пеня, передбачена частиною п`ятою статті 10 Закону № 1023-ХІІ, застосовується в разі порушення виконання договірного зобов`язання на користь споживача.

Суд першої інстанції, враховуючи, що між позивачем та відповідачем припинено правовідносини з договору банківського вкладу (депозиту), дійшов обґрунтованого висновку, що частина п`ята статті 10 Закону № 1023-ХІІ не розповсюджується на спірні правовідносини, а тому задоволенні позову слід відмовити.

Доводи апеляційної скарги, про те, що судом першої інстанції не враховані висновки зроблені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 25 січня 2022 р. (справа № 761/16124/15) та те, що вимога позивача про стягнення пені за період до дня фактичного виконання зобов`язання є повністю законною та обґрунтованою, апеляційним судом відхиляються з огляду на таке.

Так, висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у Постанові від 25.01.2022 (справа № 761/16124/15) не є протилежними висновкам, які викладені Великою Палатою Верховного Суду у Постанові від 09.11.2021 (справа 320/5115/17).

Наведені висновки у зазначених постановах доповнюють один одного, оскільки в першій постанові наводиться позиція щодо відсутності підстав для нарахування пені на підставі ч. 5 ст. 10 ЗУ "Про захист прав споживачів" за період після дати розірвання договору банківського вкладу та, відповідно, коли вже є припиненими споживчі правовідносини між сторонами, а в другій постанові наводиться позиція щодо неможливості нарахування пені на суму тіла депозиту (вкладу) з огляду на визначення базою для нарахування пені виключно розміру процентів, які нараховуються на вклад, та є, відповідно, платою.

Враховуючи те, що 06.07.2018 р. банком було отримано від вкладника ОСОБА_2 заяву про розірвання договору банківського вкладу № SAMDN996 від 14.01.2011 р. та виплату йому коштів за цим договором, відповідно, такий договір є розірваним з липня 2018 року. Більш того, як вірно було встановлено судом першої інстанції - судове рішення у справі № 757/34027/18 набрало законної сили 12.03.2019, що є додатковим підтвердженням факту відсутності як договірних, так і споживчих правовідносин між позивачем та відповідачем після дати розірвання договору на вимогу вкладника.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо відсутності будь-яких підстав для стягнення пені, нарахованої за період, коли споживчі правовідносини між сторонами вже не існували.

Доводи апеляційної скарги про те, що договір, за яким він нараховує пеню, не є розірваним з огляду на відсутність судового рішення про розірвання такого договору, апеляційним судом відхиляються з огляду на таке.

У відповідності до вимог ч. І та ч. 3 ст. 651 ЦК України - зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Право клієнта на розірвання депозитного рахунку в односторонньому порядку безумовне. Договір вважається розірваним з моменту отримання банком заяви про розірвання договору та повернення коштів, з урахуванням строку, вказаному у депозитному договорі, в якій така заява може бути подана вкладником до Банку.

Таким чином, умовами договору передбачений окремий випадок припинення їх дії у випадку дострокового розірвання з ініціативи вкладника та після розірвання договору його умови припиняють діяти і правове регулювання відносин між сторонами (Банком та Позивачем) здійснюється виключно на законодавчих, а не на договірних підставах, оскільки розірвання договору у контексті ст.ст. 598, 651 ЦК України є підставою для припинення зобов`язання.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та містяться на формальних міркуваннях.

Відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 25 серпня 2022 року - залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 25 серпня 2022 року - залишити без змін.

Постанову суду апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий: Судді: