ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2022 року Дніпровський Апеляційний суд у складі: головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Пищиди М.М.,

за участю секретаря Лопакової А.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на заочне рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 березня 2016 року, -

В С Т А Н О В И В:

02 липня 2015 року ПАТ КБ ПриватБанк звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 21.08.2007 року між позивачем та ОСОБА_1 був укладений договір №DNU0G100000237, відповідно до умов якого позичальнику надано кредит у розмірі 36 400 дол. США на строк до 21.08.2037 року, на умовах платності. Просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором №DNU0G10000237 від 21.08.2007 року у розмірі 786439.13 грн. та понесені судові витрати (а.с.2-3).

Заочним рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 березня 2016 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задоволено в повному обсязі. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №№DNU0G100000237 від 21.08.2007 року станом на 07.05.2015 року в сумі 37 413,85 дол.США, що у гривневому еквіваленті складає 786 439,13 грн., яка складається з наступного: 34 982,72 дол. США заборгованості за кредитом, що у гривневому еквіваленті становить 735336,77 грн., 1987,14 дол. США - заборгованість по процентам за користування кредитом, що у гривневому еквіваленті становить 41769,68 грн., 318 дол.США заборгованості за комісією, що у гривневому еквіваленті становить 6684,36 грн., 125,99 дол.США штрафу, що у гривневому еквіваленті становить 2648,31 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» судові витрати за подання позовної заяви у розмірі 3654 грн.(а.с.39-41).

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 червня 2022 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 березня 2016 року, ухваленого у цивільній справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - залишено без задоволення (а.с.124-127).

Не погоджуючись із заочним рішенням суду, ОСОБА_1 звернулась із апеляційною скаргою, посилаючись на порушення місцевим судом норм матеріального та процесуального права. Просить рішення суду скасувати, та ухвалити нову постанову, якою відмовити у задоволені позовних вимог (а.с.140-149).

В порядку ст. 360 ЦПК України від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому посилаючись на законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції, безпідставність доводів апеляційної скарги, просив, апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 21.08.2007 року між позивачем та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №DNU0G100000237, відповідно до умов якого позичальнику надано кошти у сумі 48 685 дол. США на строк до 21 серпня 2037 року, за умови сплати 12% річних та комісії у розмірі 0,2% від суми виданого кредиту щомісяця.

Позивач свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме видав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором.

Дотепер відповідач не виконує свої зобов`язання з повернення кредиту та відсотків за ним.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно розрахунку заборгованості за договором №DNU0G100000237 від 21.08.2007 року відповідач ОСОБА_1 станом на 07.05.2015 року має заборгованість - 37413,85 дол.США, яка складається з наступного:

- 34 982,72 дол. США - заборгованість за кредитом;

- 1987,14 дол. США - заборгованість по процентам за користування кредитом;

- 318 дол. США - заборгованості за комісією;

- 125,99 дол. США штрафу.

Задовольняючи позовні вимоги, суд 1 інстанції виходив із того, що відповідач має заборгованість перед позивачем за кредитним договором №DNU0G100000237 від 21.08.2007 року в сумі 37 413,85 дол.США, що у гривневому еквіваленті складає 786 439,13 грн., яка до цього часу не погашена, а тому підлягає стягненню.

Проте погодитися з таким висновком суду, колегія суддів не може, виходячи з наступного.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно змісту позовних вимог, позивачем нарахована заборгованість за комісією за користування кредитом в розмірі 318 доларів США.

За положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Кредитний договір №DNU0G100000237 від 21.08.2007 року, укладений між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 є споживчим кредитом, тому на нього розповсюджується дія Закону України «Про захист прав споживачів».

Згідно абзацу 2 ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції, що діяла на час укладення кредитного договору, встановлено, зокрема, що споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі.

Частиною 1 статті 216 ЦК України встановлено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи (ч. 5 ст. 216 ЦК України).

Пунктом 1.1 кредитного договору № DNU0G100000237 від 21.08.2007 року встановлено, сплату позичальником винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 0,2% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати та винагороди за проведення додаткового моніторингу згідно п. 6.2 даного договору.

За положеннями пункту 6.2 вказаного вище договору, при невиконанні позичальником умов, передбачених п. 2.2.11 договору, банк зобов`язаний здійснити додатковий моніторинг погашення кредиту по рахунку; при цьому позичальник сплачує банку винагороду, що дорівнює сумі залишку коштів між сплаченими позичальником на день здійснення моніторингу коштами і нарахованими банком на останній термін сплати; сплата винагороди здійснюється в гривні; у випадку, якщо кредит видається в іноземній валюті, винагорода сплачується в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати.

За змістом пункту 2.2.3 кредитного договору № DNU0G100000237 від 21.08.2007 року, позичальник зобов`язується сплатити банку винагороду згідно п. 7.1, п. 6.2 цього договору.

Відповідно до розрахунку заборгованості, позивачем нараховувалась заборгованість по комісії з вересня 2007 року по травень 2015 року по 72,80 дол. США, що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с. 4-8).

Відповідно до ч. 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції, що діяла на час укладення кредитного договору, нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача.

Пунктом 17 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції, що діяла на час укладення вищевказаного кредитного договору, дано визначення терміну послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.

Надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, відповідно, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як оплата винагороди за надання фінансового інструменту не є самостійною послугою, що підлягає сплаті позичальником. Так як надання кредиту, у зв`язку із укладенням кредитного договору, відповідає економічним потребам самої кредитної установи (банку), то такі дії не є послугами, що надаються клієнту позичальнику.

Отже, відповідно до приписів статті 215 ЦК та статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції, що діяла на час укладення кредитного договору, зазначений вище пункт правочину щодо встановлення обов`язку позичальника сплатити щомісячної комісії в розмірі 0,2% від суми виданого кредиту (винагорода за надання фінансового інструменту) є нікчемним в силу закону з моменту його укладення.

За таких обставин, відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за комісією в сумі 318 дол. США.

Судом також встановлено, що зі сплачених позичальником грошових коштів на погашення кредитної заборгованості, позивачем було зараховано 6445,90 дол. США на погашення комісії, умова нарахування якої є нікчемною з моменту укладення договору, що підтверджується наданим банком розрахунком заборгованості (а.с. 4-8).

За змістом пункту 3.3 кредитного договору №DNU0G100000237 від 21.08.2007 року, зокрема, кошти, отримані від позичальника для погашення заборгованості по кредиту, насамперед направляються для відшкодування витрат/збитків банку згідно п.п 2.2.9, 2.3.8 цього договору, далі пені згідно розділу 4 цього договору, далі простроченої комісії по кредиту, далі - простроченої винагороди, далі - прострочених відсотків, далі - простроченої заборгованості за кредитом.

За таких обставин, визначаючи розмір заборгованості, що підлягає до стягнення на користь позивача, колегія відраховує зазначену вище суму сплаченої комісії (6445,90 дол. США), з урахуванням погодженої черговості у пункті 3.3 кредитного договору, від встановленого станом на 07.05.2015 року розміру штрафу (125,99 доларів США), процентів за користування кредитом (1987,14 доларів США), та частини тіла кредиту на суму 4332,77 дол. США (6445,90 дол. США -125,99 доларів США - 1987,14 доларів США = 4332,77 дол. США).

Отже, розмір заборгованості за тілом кредиту, що підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача, становить 30649,95 дол. США, виходячи із розрахунку (нарахована банком заборгованість по тілу 34982,72 дол. США - частина сплаченої позичальником щомісячної комісії -4332,77 дол. США).

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності; встановивши укладення між сторонами кредитного договору № DNU0G100000237 від 21.08.2007 року та отримання за його умовами позичальником кредитних коштів; враховуючи неналежне виконання відповідачкою своїх зобов`язань,- колегія дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог та стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором № DNU0G100000237 від 21.08.2007 року заборгованості, станом на 07.05.2015 року, у розмірі 30649,95 дол. США, що є тілом кредиту.

В задоволенні іншої частини позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» штрафів у сумі 125,99 доларів США, комісії за користування кредитом у розмірі 318 доларів США, відсотків за користування кредитом в сумі 1987,14 доларів США та частини заборгованості по тілу кредиту в розмірі 4332,77 доларів США необхідно відмовити з наведених вище підстав.

Посилання відповідачки на те, що вона не отримувала кредитних коштів, є безпідставним та спростовується матеріалами справи.

Судом було встановлено, що цільове призначення кредитних коштів у розмірі 48685 доларів США за умовами кредитного договору № DNU0G100000237 від 21.08.2007 року, було погоджене для придбання позичальником нерухомості (п. 7.1 договору).

21 серпня 2007 року, тобто в день укладення кредитного договору, між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , як покупцем, було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , який посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Орловим О.А. за реєстровим номером 2985.

Згідно пункту 2 вказаного вище договору купівлі-продажу, зокрема, продаж квартири вчинено за 229775 грн.

По курсу НБУ станом на 21.08.2007 року 5,05 грн. еквівалентно 45500,00 дол. США.

Більше того, позичальник систематично тривалий час з вересня 2007 року по березень 2015 року здійснювала внесення коштів на погашення заборгованості за кредитним договором №DNU0G100000237 від 21.08.2007 року, що свідчить про тривале виконання нею умов вказаного договору та, відповідно, визнання його умов, що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с. 4-8).

Отже, судом достовірно встановлено факт отримання ОСОБА_1 кредитних коштів у сумі 48685 дол. США за умовами кредитного договору №DNU0G100000237 від 21.08.2007 року.

Доводи апеляційної скарги, що відповідач насправді отримала у банка за кредитним договором кошти в меншому розмірі, ніж зазначив банк,а саме у гривні в розмірі 183820,00 грн. спростовується наданим позивачем меморіальним ордером розпорядженням від 21.08.2007 року та анкетою-заявою на отримання кредиту. Крім того, колегія суддів враховує, що відповідач виконувала умови договору, чим погодилася з його умовами.

На викладене вище місцевий суд уваги не звернув, у повному обсязі фактичні обставини не встановив, що призвело до ухвалення незаконного рішення, яке підлягає скасуванню та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

За положеннями ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягають стягненню судові витрати у вигляді сплаченого банком судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 2993,35 грн. (3654 грн. х 81,92 %), що підтверджується платіжними дорученнями від 09.06.2015 року (а.с. 17).

З огляду на вищевикладене, колегія дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Заочне рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 березня 2016 року - скасувати.

Позов акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №№DNU0G100000237 від 21.08.2007 року станом на 07.05.2015 року у розмірі 30649,95 доларів США, що є тілом кредиту.

В задоволенні іншої частини позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судові витрати в розмірі 2993,35 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: