ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7129/22 Справа № 210/1617/22 Суддя у 1-й інстанції - Лівтвіненко Н.А. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2022 року м.Кривий Ріг

Справа № 210/1617/22

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Бондар Я.М., Остапенко В.О.

секретар судового засідання - Гладиш К.І.

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач - Приватне підприємство «ВОСХОД»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу відповідача Приватного підприємства «ВОСХОД» на рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 серпня 2022 року, яке ухвалено суддею Літвіненко Н.А. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 09 серпня 2022 року, -

ВСТАНОВИВ :

У червні 2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного підприємства «Восход» (надалі - ПП Восход) про відшкодування моральної шкоди, у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок нещасного випадку на виробництві.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 03.03.1998 року позивач ОСОБА_1 був прийнятий машиністом бульдозера 6 розряду на Малому приватному підприємстві «Восход», яке 12.07.2001 року, було реорганізоване у ПП «Восход», та в подальшому був переведений механіком на дільницю №1 з переробки шлакових відвалів.

30.05.2016 року позивач звільнений за п.2 ст.40 КЗпП України, за станом здоров`я, у зв`язку з нещасним випадком на виробництві.

Так, 07.02.2016 року о 08 год. 35 хв. з позивачем на дільниці №1 ПП «Восход» з переробки сталеплавильних шлакових відвалів, яка розташована в районі доменного цеху №2 ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», стався нещасний випадок, за наступних обставин.

07.02.2016 року о 08 год. 00 хв. після змінно-стрічних зборів на дільниці №1 з переробки сталеплавильних шлакових відвалів, на площадці з випуску автотранспорту, позивач приступив до виконання своїх службових обов`язків механіка. О 08 год. 35 хв. при виконанні передрейсового технічного огляду автомобіля марки БелАЗ-7523, державний № НОМЕР_1 , 1989 р.в., під час спуску з автомобіля, ліва нога позивача зіскочила з нижньої підніжки та він впав на лівий бік, відчув різкий біль і не зміг самостійно підвестися. Площадка засипана шлаком та закатана автомобілями. Свідком падіння став водій автомобіля БелАЗ ОСОБА_2 який покликав на допомогу водія автобуса ОСОБА_3 . Потім, по мобільному зв`язку, позивач повідомив заступника директора з технології ОСОБА_4 про те, що впав з нижньої підніжки автомобіля БелАЗ. Одразу після цього водій автобуса ОСОБА_3 та водій автомобіля БелАЗ ОСОБА_5 , на робочому автобусі марки ЛАЗ 695, держаний № НОМЕР_2 , доставили позивача до Міської лікарні №2, де останньому поставлено попередній діагноз: закритий уламковий перелом шийки лівого стегна зі зміщенням уламків.

Наслідки нещасного випадку, згідно листа №20-к від 17.02.2016 року від головного лікаря Міської лікарні №2 закритий уламковий перелом шийки лівого стегна зі зміщенням уламків, стан після МОС (операція 07.02.2016 року проведення спиці Кіршнера через виростки лівої стегнової кістки; операція 10.02.2016-о/репозиція, МОС шийки лівого стегна металевими гвинтами, операція 01.07.2016 видалення гвинта з шийки лівої суглобової кістки), код згідно МКХ S72.0 (Розділ 1. «Відомості про потерпілого» Акту за формою Н-5).

Після нещасного випадку, у зв`язку з погіршенням стану здоров`я позивача, останній був вимушений неодноразово проходити стаціонарне лікування, звертатися до лікарів тощо.

Відповідно до виписки з акта огляду медико-соціальною експертною комісією про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної соціальної допомоги, у період з 31.05.2016 року по 01.06.2017 року, позивачу встановлено 65% втрати професійної працездатності та 2-у групу інвалідності внаслідок трудового каліцтва (акт №32 від 07.02.2016 року) з датою переогляду 10.05.2017 року. При цьому, позивачу було призначено медикаментозне лікування, ВМП, стаціонарне лікування, милиці, медична реабілітація в реабілітаційних закладах.

При повторному огляду МСЕК від 19.04.2022 року, позивачеві встановлена друга група інвалідності з 01.06.2022 року, у зв`язку з трудовим каліцтвом (з ураженням ОРА), ступінь втрати професійної працездатності 65%.

За висновками комісії, позивача визнано нездатним до трудової діяльності в звичайних виробничих умовах, визнано, що він може бути пристосованим в спеціально створених умовах на виробництві або рекомендована надомна праця, рекомендоване лікування у сімейного лікаря, визначено потребу у медикаментозному лікуванні ВМП по висновку ЛКК ППЗ, оперативне лікування (ендопротезування лівого кульшового суглобу, палиця, милиці).

Необхідність в реабілітації та визначені позивачу обмеження вбачаються і з Форми індивідуальної програми реабілітації інваліда, що видається медико-соціальними експертними комісіями від 19.04.2022 року.

Наказом від 08.02.2016 року №45 по ПП «Восход» була утворена комісія з розслідування нещасного випадку, що стався 07.02.2016 року на дільниці №1 ПП «Восход» з переробки сталеплавильних шлакових відвалів, яка розташована в районі доменного цеху №2 ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», яка визнала нещасний випадок таким, що пов`язаний з виробництвом, та склала Акти за формою Н-1, Н-5.

Позивач вважає, що заподіяння шкоди його здоров`ю відбулося під час роботи у відповідача та стверджує, що вина відповідача підтверджується Актом розслідування нещасного випадку, що стався 07.02.2016 року о 08 год. 35 хв. на ПП «Восход», Актом №32 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом (форма Н-1), довідками та виписками МСЕК, виписками з амбулаторної картки стаціонарного хворого, виписними епікризами тощо.

Зазначає, що внаслідок нещасного випадку та погіршення стану здоров`я, йому була заподіяна і моральна шкода. На теперішній час після нещасного випадку, що стався внаслідок роботи у відповідача та проведених операцій позивач постійно переносить фізичні страждання: біль в області лівого кульшового суглобу, лівому стегні, обмеження рухів в ньому, має вкорочення лівої нижньої кінцівки, змушений кульгати на ліву ногу. Безпорадність, неможливість жити як раніше негативно відображаються на психологічному стані позивача.

Отримана травма внаслідок нещасного випадку обмежує позивача в роботі, в побуті, через біль позивач не може спокійно спати, що відображається на подальшому настрої, заставляє нервувати, через що дуже переживає та перебуває в стані психічного напруження, регулярне амбулаторне та стаціонарне лікування дає лише тимчасове полегшення стану, відновити ж в повному обсязі втрачене на виробництві здоров`я можливості немає.

Посилаючись на викладене, позивач просив суд стягнути з ПП «Восход» на свою користь 480 000,00 грн. моральної шкоди, без утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

Рішенням Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 серпня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ПП «Восход» на користь ОСОБА_1 195 000,00 грн. моральної шкоди, без утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

Стягнуто з ПП «Восход» на користь держави судовий збір у розмірі 1950,00 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ПП «Восход» ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповноту рішення, необ`єктивне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Вважає, що судом першої інстанції не враховано, що настання нещасного випадку знаходиться в прямому причинному зв`язку та в прямій залежності від особистої необережності позивача ОСОБА_1 , внаслідок чого в діях відповідача відсутня протиправна поведінка.

На думку відповідача, факт заподіяння моральних страждань не підтверджений достовірними доказами, зокрема в справі відсутні докази, які підтверджують психологічний стан потерпілого, розмір моральної шкоди, що визначений судом до стягнення, є необґрунтованим та значно завищеним, не відповідає засадам виваженості, розумності і справедливості, а також характеру і тривалості фізичних та моральних страждань позивача. До того ж, відповідач наводить судову практику судів апеляційної інстанції в аналогічних справах та зауважує, що вказана судова практика не була врахована судом першої інстанції.

Також вказує, що положеннями Закону України від 16 січня 2020 року № 466-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві» ( далі Закон № 466), який набрав чинності 23 травня 2020 року внесено зміни до п.п.164.2.14а) статті 164 Податкового кодексу України щодо оподаткування податком на доходи фізичних осіб сум відшкодування моральної шкоди.

Зазначеною нормою закону передбачено, що у разі якщо сума моральної шкоди, визначена рішенням суду, перевищує чотирикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, сума такого перевищення включається до оподатковуваного доходу платника податку, тобто відповідач зобов`язаний утримувати податок на доходи фізичних осіб із суми доходу та за його рахунок, що судом першої інстанції не було враховано при винесенні судового рішення.

Крім того, судом було грубо порушено норми процесуального права. Зокрема, суд розглянув за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу, яка не є малозначною та не підлягає розгляду у порядку спрощеного позовного провадження.

У відзиві на апеляційну скаргу, до якого додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, позивач ОСОБА_1 зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача ПП «Восход» - адвоката Прокопенка В.М., який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 03.03.1998 року працював машиністом бульдозера 6 розряду на Малому приватному підприємстві «Восход», правонаступником якого є ПП «Восход», з 01.02.2008 року - переведений механіком на дільницю №1 з переробки шлакових відвалів ПП «Восход» (а.с. 14-18).

30.05.2016 року звільнений за станом здоров`я, згідно п.2 ст.40 КЗпП України (а.с. 19).

Відповідно до Акту проведення розслідування нещасного випадку від 17.02.2016 року (форма Н-5), 07.02.2016 року о 08 год. 00 хв. після змінно-стрічних зборів на дільниці №1 з переробки сталеплавильних шлакових відвалів, на площадці з випуску автотранспорту, ОСОБА_1 приступив до виконання своїх службових обов`язків. О 08 год. 35 хв., при виконанні передрейсового технічного огляду автомобіля марки БелАЗ-7523, державний № НОМЕР_1 , 1989 р.в., під час спуску з автомобіля ліва нога позивача зіскочила з нижньої підніжки і ОСОБА_1 впав на лівий бік, відчув різкий біль і не зміг самостійно підвестися. Майданчик засипаний шлаком та закатаний автомобілями. Свідком падіння став водій автомобіля БелАЗ ОСОБА_2 , який покликав на допомогу водія автобуса ОСОБА_3 . Механік ОСОБА_1 по мобільному зв`язку повідомив заступника директора з технології ОСОБА_4 про те, що впав з нижньої підніжки автомобіля БелАЗ. Одразу після цього, водій автобуса ОСОБА_3 та водій автомобіля БелАЗ ОСОБА_5 доставили на робочому автобусі марки ЛАЗ 695, держаний № НОМЕР_2 , механіка ОСОБА_1 до міської лікарні №2, де йому було поставлено попередній діагноз: закритий уламковий перелом шийки лівого стегна зі зміщенням уламків. При огляді автомобіля БелАЗ-7523, державний номер НОМЕР_1 , 1989 р.в., на місці нещасного випадку, комісією було встановлено, що підніжки та поручні автомобіля знаходяться в справному стані та заводського виготовлення, технічний стан автомобіля відповідає нормативним вимогам з охорони праці та безпечної експлуатації автомобіля (а.с. 26).

Відповідно до п. 4 Акту проведення розслідування нещасного випадку, що стався 07.02.2016 року о 08 год. 35 хв. на ПП «Восход», від 17.02.2016 року (форма Н-5) комісія прийшла до висновку, що основною причиною нещасного випадку є психофізіологічна особиста необережність та порушено п.1.13 загальної інструкції №1 ПП «Восход» з охорони праці, виробничої санітарії, гігієни праці і протипожежної безпеки, ст.. 14 Закону України «Про охорону праці», супутні відсутні, технічні та організаційні відсутні (а.с. 27).

Згідно Акту №32 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, затвердженого 17.02.2016 року директором ПП «Восход», нещасний випадок з механіком ОСОБА_1 визнано таким, що пов`язаний з виробництвом, про що складено Акт за формою Н-1. Особою, дії або бездіяльність якої призвели до настання нещасного випадку є: ОСОБА_1 , який порушив п.1.13 загальної інструкції №1 ПП «Восход» з охорони праці, виробничої санітарії, гігієни праці і протипожежної безпеки, ст. 14 Закону України «Про охорону праці» (а.с. 20-23).

Наслідки нещасного випадку, згідно листа Головного лікаря міської лікарні №2 №20-к від 17.02.2016 року, закритий уламковий перелом шийки лівого стегна зі зміщенням уламків, стан після МОС (операція 10.02.2016 року), код згідно МКХ S72.0 (а.с. 25).

Відповідно до виписки з акта огляду медико-соціальною експертною комісією про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної соціальної допомоги, у період з 31.05.2016 року по 01.06.2017 року, позивачу встановлено 65% втрати професійної працездатності та 2-у групу інвалідності внаслідок трудового каліцтва, з датою переогляду 10.05.2017 року. При цьому, позивачу було призначено медикаментозне лікування, ВМП, стаціонарне лікування, милиці, медична реабілітація в реабілітаційних закладах (а.с. 7, 8).

При повторних переоглядах ступінь втрати професійної працездатності та група інвалідності в позивача залишились незмінними (а.с. 9, 10).

При огляді МСЕК від 19.04.2022 року, позивачу встановлена друга група інвалідності з 01.06.2022 року у зв`язку з трудовим каліцтвом (з ураженням ОРА), ступінь втрати професійної працездатності 65%. За висновками комісії позивача визнано нездатним до трудової діяльності в звичайних виробничих умовах, визнано, що він може бути пристосованим в спеціально створених умовах на виробництві або рекомендована надомна праця, рекомендоване лікування у сімейного лікаря, визначено потребу у медикаментозному лікуванні ВМП по висновку ЛКК ППЗ, оперативне лікування (ендопротезування лівого кульшового суглобу, палиця, милиці) (а.с. 11, 12).

Необхідність в реабілітації та визначені обмеження вбачаються і з Форми індивідуальної програми реабілітації інваліда, що видається медико-соціальними експертними комісіями від 19.04.2022 року (а.с. 13).

Позивачу неодноразово було підтверджено встановлені діагнози та рекомендації щодо реабілітації у зв`язку з отриманою травмою (а.с. 35-41).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції керувався вимогами ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України й виходив з обов`язку відповідача відшкодувати на користь позивача моральну шкоду, завдану у зв`язку з отриманою ним виробничою травмою, що потягла за собою втрату професійної працездатності.

Визначаючи розмір моральної шкоди у сумі 195 000,00 грн., суд виходив з обставин отримання шкоди позивачем, наявності фізичних та душевних страждань, їх тривалість, істотність вимушених змін у способі життя позивача, зменшення обсягу трудової діяльності, необхідність проходження курсу лікування, обмеження життєвої активності позивача і необхідність додаткових зусиль для організації свого життя, неможливість відновлення попереднього стану та відсоток втрати ним професійної працездатності.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя.

Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, нещасний випадок з позивачем стався під час виконання ним трудових обов`язків, а ст. 13 Закону України «Про охорону праці» передбачає, що роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Суд, на підставі медичних документів про лікування позивача у зв`язку з виробничими травмами, правильно визнав, що позивачу була заподіяна моральна шкода, так як порушено та порушуються його нормальні життєві зв`язки, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, оскільки відчуває незручності в зв`язку з отриманою травмою. Лікарями виявлений відсутній стабілізаційний процес у його здоров`ї, що підтверджується чисельними виписними епікризами, що містяться в матеріалах справи, в яких зафіксований стійкий дистабілізаційний стан його здоров`я, внаслідок чого переносить моральні страждання.

Виходячи із наведених вище обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачеві ОСОБА_1 заподіяно моральну шкоду, і він має право на її відшкодування за рахунок роботодавця, тобто ПП «Восход».

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги відповідача ПП «Восход» про те, що в діях відповідача відсутня протиправна поведінка, адже відсутність причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і протиправною поведінкою відповідача, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу.

Отже, Закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду.

Таким чином, судом вірно встановлено порушення ПП «Восход» норм трудового законодавства, що призвело до травмування позивача та, як наслідок, втрати ним професійної працездатності, а тому саме на роботодавця покладається обов`язок з відшкодування завданої моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховано характер отриманих позивачем травм, відсоток втрати ним професійної працездатності у розмірі 65%, встановлення другої групи інвалідності, стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, неможливість відновлення попереднього стану, оскільки втрата професійної працездатності встановлена безстроково, що свідчить про незворотність змін у життя позивача.

Суд, на підставі медичних документів про лікування позивача внаслідок травмування на виробництві, правильно визнав, що позивачу була заподіяна моральна шкода, так як порушено та порушуються його нормальні життєві зв`язки, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання. Лікарями виявлений відсутній стабілізаційний процес у його здоров`ї, що підтверджується виписним епікризом, що міститься в матеріалах справи, в якому зафіксований нестійкий дистабілізаційний стан його здоров`я, внаслідок чого переносить моральні страждання.

Зазначений висновок суду першої інстанції є обґрунтованим, відповідає вимогам діючого законодавства, обставинам справи та узгоджується з роз`ясненнями, наданими Пленумом Верховного Суду України в п. 13 Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 з подальшими змінами та доповненнями.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях («Шевченко проти України», «Харук та інші проти України», «Скордіно проти Італії») і в Практичній інструкції по зверненню в ЄСПЛ від 28 березня 2007 року, затвердженій Головою ЄСПЛ на підставі ст. 32 Регламенту ЄСПЛ, посилається на те, що в справах про присудження морального відшкодування, суд має визначити розмір моральної шкоди з огляду на розміри присудження компенсації у подібних справах та об`єктивної оцінки психотравматичної ситуації.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

05 грудня 2018 року Велика Палата Верховного у справі № 210/5258/16-ц (провадження № 14-463цс18) прийняла постанову, у якій зробила правовий висновок про те, що у справах щодо відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того, аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у частині третій статті 23 ЦК України критеріїв і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просив позивач.

При цьому, суд констатував у цій справі, що характер отриманої позивачем травми, що спричинила повну втрату ним професійної працездатності, звільнення з роботи через виявлену невідповідність працівника займаній посаді або виконуваній роботі за станом здоров`я, визнання позивача особою з інвалідністю І групи безстроково, неможливість відновлення попереднього фізичного стану, тяжкість і незворотність змін у буденному житті, необхідність щорічної реабілітації, надають йому право на відшкодування моральної шкоди у розмірі 275 000,00 грн.

Отже, з урахування того, що позивачу ОСОБА_1 встановлено стійку втрату професійної працездатності у розмірі 65% та визнано людиною з інвалідністю другої групи, що безумовно тягне за собою зміни, як у професійному, так і у буденному житті позивача, колегія суддів дійшла висновку, що визначений судом розмір відшкодування моральної шкоди (195 000,00 грн.) відповідає судовій практиці Великої Палати Верховного Суду при розгляді справи з аналогічними правовідносинами, є розумним, виваженим і справедливим у його ситуації.

В зв`язку з вищевикладеним, колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованого розміру відшкодування моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги відповідача ПП «Восход» про те, що судом першої інстанції не було враховано при винесенні судового рішення положення Закону України від 16 січня 2020 року № 466-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві» (далі Закон № 466), яким внесено зміни до п.п.164.2.14 а статті 164 Податкового кодексу України щодо оподаткування податком на доходи фізичних осіб сум відшкодування моральної шкоди (норма набрала чинності з 23.05.2020 року), колегія суддів не бере до уваги, з огляду на наступне.

Чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподаткованого доходу платника податку, відповідно підлягають оподаткування, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю.

Як вбачається з матеріалів справи, в даному випадку мова йде про суми відшкодування збитків, завданих платнику податків внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю, отже вищевказані зміни не поширюються на оподаткування сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю.

Доводи апеляційної скарги відповідача ПП «Восход» про те, що суд розглянув за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу, яка не є малозначною та не підлягає розгляду у порядку спрощеного позовного провадження, колегією суддів не приймаються з огляду на наступне.

Згідно ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи; 2) що виникають з трудових відносин; 3) про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд.

Згідно ч. 2 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Згідно ч. 4 ст. 274 ЦПК України , в редакції станом на час подання до суду даного позову та яка є чинною на теперішній час, в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення (ч. 9 ст. 19 ЦПК України).

Згідно статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб на місяць на 1 січня 2022 року становив 2 481,00 грн.

Отже, станом на час звернення ОСОБА_1 до суду з даним позовом, в порядку спрощеного позовного провадження не могли бути розглянуті справи у спорах в яких ціна позову перевищує 620 250,00 грн. (2 481,00 грн. х 250) та інші вимоги, об`єднані з вказаними вимогами.

Як вбачається з матеріалів справи, при зверненні до суду з даним позовом, ОСОБА_1 просив суд стягнути з ПП «Восход» на його користь, в рахунок відшкодування завданої йому моральної шкоди, 480 000,00 грн., що не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а тому ця справа підлягала розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Фактично всі доводи, викладені в апеляційній скаргзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача Приватного підприємство «Восход» - залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 серпня 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 06 грудня 2022 року.

Головуючий:

Судді: