РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №:755/6641/18

Провадження №: 2/755/1446/22

"12" липня 2022 р. Дніпровський районний суд м.Києва

в складі: головуючого судді - В.П.Гончарука

за участі секретаря - Краснової І.В., Гриценко О.І.

представника позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу, суд,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_2 через свого представника ОСОБА_4 звернулася з позовом до суду та відповідно до позовних вимог просила суд стягнути з відповідача ОСОБА_3 суму боргу за договором позики в розмірі 131 352, 73 грн., 3% річних в розмірі 11 206 грн. 23 коп. та відсотки з позики в розмірі 65019, 60 грн., в всього просить стягнути 204 578 грн. 56 коп.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 22 грудня 2014 р. між позивачем ОСОБА_2 та відповідачем було укладено договір позики, відповідно до якого позикодавець ( позивач) передала, а позичальник ( відповідач) взяв суму коштів в розмірі 5 тис. доларів США зі строком повернення до 22 липня 2015 р.

Відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання та не повернув вказані суму позики та на час подачі позову ухиляється від виконання взятих на себе зобов`язань за договором позики.

Свої вимоги позивач обґрунтовує посиланням на вимоги ст. ст. 625, 656, 1047,1048, 1049, 1050 ЦК України.

3 травня 2018 р. по даній справі було відкрито провадження за правилами загального позовного провадження.

Відповідач оспорював даний договір позики та звернувся з відповідною позовною заявою до Дарницького районного суду м. Києва.

10 жовтня 2018 р. провадження по даній справі було зупинено до вступу в законну силу рішення Дарницького районного суду м.Києва в рамках цивільної справи за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання договору позики недійсним.

10 грудня 2021 року Дарницьким районним судом м. Києва винесено ухвалу про залишення позову без розгляду по справі № 753/18145/18 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання договору позики недійсним.

28 грудня 2021 р. було поновлено провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу.

В судовому засіданні представник позивача наполягав на задоволені позову в повному обсязі з обставин викладених в позовній заяві, наполягаючи на тому, що відповідач самоусунувся від виконання взятих на себе зобов`язань за договором позики, в зв`язку з чим позов підлягає задоволенню в повністю.

Відповідач після відновлення провадження по справі в судові засідання не з`являвся, неодноразово надсилав до суду клопотання про відкладення розгляду справи, будь - яких пояснень чи відзиву до суду не надавав.

Суд вважає, що дії відповідача спрямовані на затягування розгляду справи по суті заявлених позовних вимог, так -як будь - яких доказів поважності неприбуття в судові засідання відповідач не надав.

Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має права на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно частин 1 та 2 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється у порядку іншого судочинства.

В судовому засіданні встановлено, що 22.12.2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір позики в сумі 5000 доларів США, на умовах повернення до 22.07.2015 року.

Відповідно до витягу з актового запису про шлюб від 10.06.2016 р. за №Е820 укладеного в Федеративній Республіці Німеччина позивач змінила прізвище на « ОСОБА_2 » .

Факт укладання даного договору відповідачем не було спростовано в судовому засіданні.

Статтею 526 ЦК України регламентовано, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Так, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги (ст. 527 ЦК України).

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

За змістом ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі; на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст. 1050 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статті 1049 Цивільного кодексу України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Також статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як убачається в розписці сторонами не було встановлено розміру процентів за користування грошовими коштами та грошові кошти надавалися в іноземній валюті.

Відповідно до тексту розписки від 22.12.2014 р. на підставі якої у відповідача виникли зобов`язання перед позивачем не передбачено відсотки за користування грошовими коштами чи штрафні санкції щодо неналежно виконання зобов`язання.

В зв`язку з чим суд дійшов висновку, щодо безпідставності позовної вимоги щодо стягнення з відповідача відсотків в розмірі 65 019, 6 грн. так - як відсотки не передбачені умовами договору.

Відповідно до ст.ст. 12, 81ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору ( ст. 94 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Надані сторонами докази суд визнає належними і допустимими, також достовірними і достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з обставинами справи. Сторонами надано належним чином завірені копії відповідних документів.

Аналізуючи зібрані у справі письмові докази, з урахуванням пояснень представника позивача, суд прийшов висновку про задоволення позову частково, а саме в частині стягнення заборгованості за договором позики та 3% річних за прострочення виконання зобов`язання .

Питання судових витрат суд вирішує у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України.

В силу вимог положень ЦПК України, зокрема ст.141 вказаного Кодексу, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Зазначена правова позиція викладена зокрема у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 199/3939/18-ц (провадження № 61-15441св19).

Відповідно до положень ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, повязаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Судові витрати на правничу допомогу це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов`язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу.

Згідно з ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, повязані з правничою допомогою адвоката несуть сторони.

Частиною 3 цієї статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат, учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

З врахуванням викладеного суд дійшов висновку щодо стягнення з відповідача на користь позивача 6 тис. грн. витрачених позивачем на правову допомогу відповідно до прибуткового касового ордера, від 26.04.2018 р., а саме щодо оплати послуг адвоката Рубан І.В.

Керуючись ст.ст. 79-82,141,258,265, 354 ЦПК України, ст.ст. 526, 530, 610, 625, 612 , 1046,1050 ЦК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суму заборгованості в розмірі 5 тис. доларів США, що на день подачі позову складало 131 352 грн. 73 коп., 425 доларів США - 3% річних за прострочення зобов`язання, що складає 11 162, 69 грн., а всього стягнути 5425 доларів США, що складає 145 515 грн. 41 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 1425 15 коп. витрат по сплаті судового збору та 6 тис. грн. витрат на правову допомогу.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 22.07.2022 р.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач - ОСОБА_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_2 .

Суддя: