Провадження № 2/369/640/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.10.2022 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі головуючої судді Ковальчук Л.М., за участю секретаря Хильчук М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПЕТРІВСЬКИЙ КВАРТАЛ 2» про стягнення боргу та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

13 листопада 2020 року позивач звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Андере Ріхтінген» про стягнення заборгованості та моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 13.06.2018 року позивач уклав з ТОВ «Компанія з управління активами «Андере Ріхтінген» договір №58652-А/2 про продаж деривативу, згідно з яким ТОВ «Петрівський квартал-2» було зобов`язане продати йому квартиру АДРЕСА_1 . За цим договором позивач ставав власником вище зазначеного деривативу та повинен був виплатити ТОВ «Андере Ріхтінген» кошти у розмірі 110 950 гривень, що на час підписання договору становило 4 438 доларів США. В той же день позивач виконав свої зобов`язання за Договором - повністю оплатив послуги ТОВ «Андере Ріхтінген» в безготівковому порядку та отримав дериватив за актом прийому-передачі, зазначеним, як «Додаток №1 до договору №58652-А/2». В той же день - 13 червня 2018 року ним було укладено договір №8/ТШ14-Б з Товариством з обмеженою відповідальністю «Петрівський квартал 2» про купівлю-продаж йому квартири АДРЕСА_1 . Згідно з п 3.1 цього договору, ціна майнових прав на квартиру становила 258 884 гривень 25 копійок, що на час підписання договору було еквівалентно 10 355 доларів США 37 центів. На виконання умов договору купівлі-продажу кошти в сумі 228 380,61 гривень були перераховані позивачем з 13.06.2018 по 10.01.2019 на рахунок ТОВ «Петрівський квартал 2». За умовами договору купівлі-продажу орієнтовний строк готовності об`єкта будівництва та продажу було зазначено 31 грудня 2019 року. Однак, зважаючи на ту обставину, що станом на грудень 2019 року будівництво будинку АДРЕСА_2 навіть не було розпочато, позивач та відповідачі дійшли спільної згоди про розірвання договорів купівлі-продажу деривативу та купівлі-продажу квартири. 26 грудня 2019 року між позивачем та Товариством з обмеженою Відповідальністю «Компанія з управління активами «Андере Ріхтінген» було укладено додаткову угоду про розірвання договору №58652-А/2 про продаж деривативу, згідно з яким ТОВ «Петрівський квартал-2» зобов`язане продати позивачу квартиру - АДРЕСА_1 . Згідно цієї додаткової угоди та відповідно до п. 2 Додаткової угоди, ТОВ «Андере Ріхтінген» після утримання премії в розмірі 35% з виплаченої позивачем суми коштів, у відповідності до п. 8.4.1 Договору №58652-А/2, зобов`язалось повернути позивачу грошові кошти в розмірі 72 117 гривень 50 копійок. Відповідно до п. З Додаткової угоди товариство зобов`язалось повернути зазначені кошти у термін 30 днів від дня підписання додаткової угоди.

Згідно з актом прийому-передачі (повернення) деривативу від 26 грудня 2019 року позивач передав ТОВ «Андере Ріхтінген» раніше отриманий ним згідно з договором Договору №58652-А/2 дериватив. Станом на березень 2020 року Товариством з обмеженою Відповідальністю «Компанія з управління активами «Андере Ріхтінген» повернуло йому кошти в сумі 72 117 гривень. Однак, позивач вважав, що кошти в сумі 38 832,5 гривень були отримані товариством в якості премії без достатньої правової підстави, оскільки невиконання виконавцем своїх зобов`язань за договором не дає йому права на отримання будь-якої премії. Тому він вважав, що не виплачені йому кошти повинні бути стягнуті з товариства на його користь.

26 грудня 2019 року між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Петрівський квартал 2» було укладено додаткову угоду про розірвання договору №8/ТШ14-Б про купівлю-продаж квартири АДРЕСА_1 . Згідно п.2 цієї додаткової угоди ТОВ «Петрівський квартал 2» зобов`язалось повернути позивачу грошові кошти в розмірі 228 380 гривень 61 копійок. Відповідно до п. 3 Додаткової угоди товариство зобов`язалось повернути йому зазначені кошти у термін 30 днів від дня підписання додаткової угоди. Станом на березень 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Петрівський квартал 2» повернуло йому лише 68 380,61 грн.. Невиплаченою залишилась сума в 160 000 гривень 11 копійок. Таким чином, станом на теперішній час ТОВ «Андере Ріхтінген» та ТОВ «Петрівськии квартал 2», взяті на себе зобов`язання за вище зазначеними додатковими угодами не виконали та коштів позивачу не повернули, що й змусило його звернутись до суду за захистом своїх майнових прав.

Позивач зазначив, що невиконання відповідачем зобов`язань за договором підряду, та протиправним користуванням належними йому коштами ТОВ «Петрівський квартал 2» завдало йому моральної шкоди, яка виразилась у душевних стражданнях через те, що ним було втрачено час та можливість вкласти ці кошти в якесь інше будівництво чи використати на розвиток якогось бізнесу з максимальною для нього користю. Були підірвані його сподівання на те, що вже до кінця 2019 року він буде мати в м. Києві своє власне житло. Адже, маючи таку надію, він завчасно переїхав з Васильківського району до Києва, щоб підшукати роботу недалеко від того житла, в будівництво якого він вклав кошти. Звичайно ж він змушений був винаймати квартиру і винаймав її до цього часу, оскільки працював в м. Києві. З вини відповідача він ще змушений витрачати значні кошти на проживання. Все це створювало позивачу суттєвий дискомфорт та порушувало його звичайний життєвий уклад і соціальні зв`язки. Спричинену йому моральну шкоду він оцінив в 50 000 гривень. Ця сума, на його думку, приблизно відповідає тим коштам, які за один рік він витратив на вимушену оренду житла.

Позивач просив стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Андере Ріхтінген» на його користь 38 832 гривень 50 копійок - основного боргу та витрати на судовий збір - 840 гривень 80 копійок, стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Петрівський квартал 2» на його користь 160 000, 00 грн. -основного боргу та витрати на судовий збір 1600, 00 гривень, стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Петрівський квартал 2» на його користь 50 000 гривень - моральної шкоди та витрати на судовий збір 2197,00 гривень.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17.11.2020 року провадження в справі було відкрито в порядку загального позовного провадження із призначенням підготовчого судового засідання на 03.03.2021 року.

16.04.2021 року представник ТОВ «Компанія з управління активами «Андере Ріхтінген» надав до суду клопотання про роз`єднання позовних вимог у самостійні провадження. Просив роз`єднати у самостійні провадження позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «КОМПАНІЯ З УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ «АНДЕРЕ РІХТІНГЕН» про стягнення коштів та до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПЕТРІВСЬКИЙ КВАРТАЛ 2» про стягнення заборгованості та моральної шкоди. Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «КОМПАНІЯ З УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ «АНДЕРЕ РІХТІНГЕН» про стягнення коштів виділити в самостійне провадження, про що постановити відповідну ухвалу.

16.04.2021 року представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «КОМПАНІЯ З УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ «АНДЕРЕ РІХТІНГЕН» надав до суду відзив, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Зазначав, що на виконання додаткової угоди про розірвання Договору купівлі-продажу деривативу ТОВ «КУА «АНДЕРЕ РІХТІНГЕН» сплачено ОСОБА_1 : 15 000,00 грн. (платіжне доручення № 5769), 15 000,00 грн. (платіжне доручення № 5367), 15 000,00 грн. (платіжне доручення № 5385), 21 117,50 грн. (платіжне доручення № 5436). Всього ОСОБА_1 згідно з Додатковою угодою було повернуто 72 117,50 грн..

16.04.2021 року представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «ПЕТРІВСЬКИЙ КВАРТАЛ 2» надав до суду відзив, просив відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Зазначив, що між сторонами було укладено додаткову угоду та розірвано попередній договір, тобто позивач сам виявив бажання відмовитися від майнових прав на квартиру та розірвати Договір. Крім того, умовою розірвання договору було порушення ОСОБА_1 графіку сплати коштів, передбачених Договором купівлі-продажу майнових прав на квартиру. Відповідач вважає необґрунтованими вимоги позивача та недоцільним сплату моральної шкоди.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16.04.2021 року ухвалено роз`єднати у самостійні провадження вимоги позовної заяви ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Андере Ріхтінген», Товариства з обмеженою відповідальністю «Петрівський квартал 2» про стягнення коштів у зв`язку з невиконанням договірних зобов`язань. Після роз`єднання позовних вимог розгляд позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Петрівський квартал 2» про стягнення боргу та моральної шкоди, постановлено продовжити в даному провадженні, залишивши номер справи 369/14308/20 (провадження №2/369/1871/21). Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Андере Ріхтінген» про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Андере Ріхтінген» на користь ОСОБА_1 38832,50 грн. та витрати зі сплати судового збору - виділити в самостійне провадження.

Після проведення повторного автоматизованого розподілу судової справи, справу передано для розгляду судді Ковальчук Л.М.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13.10.2021 року прийнято до провадження справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ТОВ «ПЕТРІВСЬКИЙ КВАРТАЛ 2» про стягнення боргу та моральної шкоди з призначенням судового засідання на 25.01.2022 року.

Позивач в судове засідання не з`явився, у судовому засіданні від 25.01.2022 року підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи їх було повідомлено належним чином, відповідач надав відзив, у якому заперечував проти задоволення позовних вимог у повному обсязі.

У зв`язку з неявкою сторін та їх представників у судове засідання в силу вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що між позивачем ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Андере Ріхтінген» 13.06.2018 року укладено договір № 58652-А/2 купівлі-продажу деривативу (оригінал договору у вигляді документу на папері). Відповідно до Договору дериватив являє собою двосторонню угоду, що засвідчує зобов`язання ТОВ «Петрівський квартал 2» продати квартиру АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 . Ціна договору 110 950,00 грн., що є еквівалентно 4 438,00 доларів США.

Відповідно квитанції № 0.0..1 від 13.06.2018 року ОСОБА_1 сплачено Товариству з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Андере Ріхтінген» грошові кошти у розмірі 110 950,00 грн.

13.06.2018 року між позивачем ОСОБА_1 та ТОВ «ПЕТРІВСЬКИЙ КВАРТАЛ 2» укладено Договір № 8/ТШ14-Б купівлі-продажу майнових прав на квартиру. Згідно договору ТОВ «ПЕТРІВСЬКИЙ КВАРТАЛ 2» зобов`язується передати у власність ОСОБА_1 , а він зобов`язується прийняти у власність майнові права на квартиру АДРЕСА_1 та оплатити ціну таких прав в порядку та на умовах, визначеним цим Договором. Ціна майнових прав на квартиру на момент підписання Договору складала - 258 884,25 грн. Договір діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

Відповідно до дублікату квитанції №0.0..1 від 13.06.2018 року ОСОБА_1 сплачено ТОВ «ПЕТРІВСЬКИЙ КВАРТАЛ 2» на виконання Договору № 8/ТШ14-Б купівлі-продажу майнових прав на квартиру від 13.06.2018 року 179 930,75 грн., а від 13.06.2018 року - 3775,00 грн. (дублікат квитанції № 0.0..1).

Також на виконання Договору № 8/ТШ14-Б купівлі-продажу майнових прав на квартиру від 13.06.2018 року ОСОБА_1 сплачено ТОВ «ПЕТРІВСЬКИЙ КВАРТАЛ 2» від 23.06.2018 року 3 958,00 грн, від 27.07.2018 року 8082,00 грн, від 01.08.2018 року 12071,00 грн., від 01.08.2018 року 12071,00 грн., від 10.01.2019 року 8492,86 грн. В загальній сумі ОСОБА_1 сплачено 228 380,61 грн.

Згідно додатку № 1 до Договору купівлі-продажу деривативу № 58652-А/2 від 13.06.2018 року (Акт прийому-передачі Деривативу № 58652-А/2) , складеного 13.06.2018 року між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Андере Ріхтінген», на дату укладення Акту ОСОБА_1 прийняв, а Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Андере Ріхтінген» передав, дериватив на майнові права на квартиру АДРЕСА_3 .

Відповідно до Акту 8/ТШ14-Б прийому-передачі (пред`явлення до виконання) форвардного контракту 58651-А/2, підписаного між ОСОБА_1 та ТОВ «ПЕТРІВСЬКИЙ КВАРТАЛ 2» 13.06.2018 року, ОСОБА_1 пред`явив до виконання, а ТОВ «ПЕТРІВСЬКИЙ КВАРТАЛ 2» прийняв Форвардний контракт № 58651-А/2 від 13.06.2018 року щодо майнових прав на квартиру АДРЕСА_3 .

26.12.2019 року між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Андере Ріхтінген» укладено Додаткову угоду №1 до Договору № 58652-А/2 купівлі-продажу деривативу від 13.06.2018 року. Відповідно до Додаткової угоди № 1 сторони дійшли згоди розірвати договір № 58652-А/2 купівлі-продажу деривативу від 13.06.2018 року. Частиною 2 зазначеної угоди визначено повернення ОСОБА_1 . Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Андере Ріхтінген», після утримання премії у розмірі 35 %, грошової суми у розмірі - 72 117,50 грн. в термін у 30 робочих днів.

Відповідно до Додатку 2 до Договору купівлі-продажу деривативу № 58652-А/2 від 13.06.2018 року (Акт прийому-передачі (повернення) деривативу № 58652-А/2), складеного 26.12.2019 року, ОСОБА_1 передав Товариству з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Андере Ріхтінген», а він прийняв дериватив від 13.06.2018 року на майнові права на квартиру АДРЕСА_3 за форвардним контрактом № 58651-А/2 від 13.06.2018 року.

26.12.2019 року між ОСОБА_1 та ТОВ «ПЕТРІВСЬКИЙ КВАРТАЛ 2» укладено Додаткову угоду до Договору № 8/ТШ 14-Б купівлі-продажу майнових прав на квартиру від 13.06.2018 року. Відповідно до додаткової угоди сторони дійшли згоди 26.12.2019 року розірвати договір купівлі-продажу майнових прав на квартиру № 8/ТШ14-Б від 13.06.2018 року та взаємної згоди про повернення грошових коштів ОСОБА_1 в розмірі 228 380, 61 грн., з терміном повернення у 30 робочих днів.

Доказів того, що відповідач повернув грошові кошти позивачу, суду не було надано, хоча за додатковою угодою відповідач повинен був повернути позивачу кошти у термін 30 робочих днів після 26 грудня 2019 року, тобто на час підписання позивачем позовної заяви 13.11.2020 року, дату якого було визначено позивачем, відповідач прострочив виконання свого зобов`язання.

З огляду на встановлені обставини у справі, суд вважає за необхідне проаналізувати наступне законодавство та правові висновки Верховного Суду.

У відповідності до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 41 Конституції України проголошено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 14 ЦК України визначено, що цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу.

За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному та повному з`ясуванню обставин по справі, роз`яснює їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їх прав у випадках передбачених цим Кодексом.

Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.ч. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Позивач просив стягнути з відповідача 160 000,00 грн. Згідно наданих позивачем ОСОБА_1 дублікатів квитанцій ним сплачено ТОВ «ПЕТРІВСЬКИЙ КВАРТАЛ 2» на виконання Договору № 8/ТШ14-Б купівлі-продажу майнових прав на квартиру від 13.06.2018 року грошові кошти у розмірі - 228 380,61 грн., які підлягали поверненню, відповідно до Додаткової угоди від 26.12.2019 року до Договору № 8/ТШ 14-Б купівлі-продажу майнових прав на квартиру від 13.06.2018 року.

Суд, дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню обумовлена сторонами та додатковою угодою до договору сума грошових коштів у розмірі 160 000,00 грн.

Оскільки на даний час відповідач не повернув позивачу грошові кошти відповідно до додаткової угоди про розірвання договору у розмірі 160 000,00 грн. ці кошти підлягають стягненню з нього на користь позивача.

Доводи відповідача, що сторони не мають одне до одного вимог чи претензій у зв`язку із розірванням договору, і тому у відповідача відсутні підстави сплати грошових коштів, спростовуються змістом спірної додаткової угоди про розірвання договору, у якій відсутні докази про виконання відповідачем умов додаткової угоди та сплати ОСОБА_1 відповідних коштів.

Так, письмових доказів на підтвердження сплати позивачу відповідачем 160 000,00 грн., які обумовлено у додатковій угоді (228 380,61 грн.), суду надано не було.

Щодо позовної вимоги про стягнення моральної шкоди судом встановлено наступне.

Відповідно до ч.2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

У постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»:

П. 3 Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

П. 4 Відповідно до ст.137 ЦПК (1502-06) у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

П. 5 Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.

Отже, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача ТОВ «Компанія з управління активами «Андре Ріхтінген» на користь ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі 50 000,00 грн. не підлягають задоволенню у зв`язку з необґрунтованістю таких позовних вимог.

Так, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 160 000,00 грн. завданої матеріальної шкоди. У задоволені інших позовних вимог, суд вважає необхідним відмовити.

Окрім цього, позивачем сплачено при поданні даного позову судовий збір у розмірі 4637,80 грн. (840,80 грн. + 1600,00 + 2197,00) грн.

840,80 грн. сплачено за відокремлену позовну вимогу, 1600,00 грн. судовий збір за вимогу про сплату основного боргу, 2197,00 грн. за вимогу про стягнення моральної шкоди.

Пунктом 1 ч.1 ст. 176 ЦПК України передбачено, що ціна позову визначається у позовах про стягнення грошових коштів - сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Із змісту пред`явленого позивачем позову встановлено, що позов містить дві позовні вимоги, а саме: стягнення заборгованості та моральної шкоди.

При цьому, згідно з ч. 3 ст. 23 Цивільного кодексу України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Аналіз цієї норми дає підстави зробити висновок про те, що позовна вимога про відшкодування моральної шкоди може полягати у відшкодуванні грошима, майном або в інший спосіб.

Отже, характер такої вимоги (майновий чи немайновий) є похідним від обраного позивачем (потерпілою особою) способу відшкодування моральної шкоди. Якщо позивач просить відшкодувати моральну шкоду грошима або майном, то така позовна вимога набуває майнового характеру. Якщо ж позивач вибрав інший спосіб відшкодування моральної шкоди, який не має грошового вираження (спростування неправдивих відомостей, прилюдне вибачення тощо), то така вимога є немайновою. Тому позовна вимога про відшкодування моральної шкоди грошима або майном є майновою, а вимога про відшкодування моральної шкоди в інший (немайновий) спосіб є немайновою вимогою.

Тобто, вимога про відшкодування моральної шкоди, що визначена у грошовому вимірі та що складає ціну матеріальних вимог, є майновою вимогою, а тому, судовий збір підлягає стягненню як за вимогу майнового характеру.

Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в ухвалі від 08 листопада 2019 року у справі № 400/100/19 (К/9901/29662/19) та постанові від 28 листопада 2018 року у справі № 761/11472/15-ц (61-2367св18).

Тим самим, позивачем пред`явлено позов до суду, який містить дві позовні вимоги майнового характеру.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви майнового характеру, поданою фізичною особою, справляється судовий збір в розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб на 01 січня 2020 року встановлено Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» та становить 2102,00 гривні.

Виходячи з викладеного, позивачем підлягав сплаті судовий збір за кожну із заявлених вимог, у загальному розмірі 3281,60 грн., тобто 840,80 грн. судовий збір за вимогу про стягнення основного боргу, 1 600,00 грн. судовий збір за позовну вимогу про стягнення заборгованості та 840,80 грн. судовий збір за позовну вимогу про стягнення моральної шкоди. Тому, з відповідача на користь позивача, не може бути стягнуто надмірно сплачений позивачем судовий збір у розмірі 1356,20 грн.

Отже, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, в розмірі 1600,00 грн., без урахування надмірно сплаченого позивачем судового збору.

З урахуванням викладеного й керуючись ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 41 Конституції України, ст.ст. 11, 14, 15, 16, 526, 610, 612 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76-82, 137, 141, 259, 263-268, 351, 352, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПЕТРІВСЬКИЙ КВАРТАЛ 2» про стягнення боргу та моральної шкоди, - задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ПЕТРІВСЬКИЙ КВАРТАЛ 2», , адреса: 08130, Київська область, Києво-Святошинський район, с. Петропавлівська Борщагівка, вул. Соборна, 2-В, оф. 31, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_4 , заборгованість у розмірі 160 000 (сто шістдесят тисяч) 00 коп., та 1600 (одна тисяча шістсот) грн. 00 коп. судовий збір.

У задоволені інших позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Л.М.Ковальчук