Справа № 464/925/20 Головуючий у 1 інстанції: Тімченко О.В.
Провадження № 22-ц/811/1559/21 Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П.
Провадження № 22-ц/811/1129/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2022 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі:

головуючої: Н. П. Крайник

суддів: О.М. Ванівського, О.Я. Мельничук

при секретарі: К.О. Ждан

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка діє в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , та Приватного акціонерного товариства «Львівобленерго» на рішення Сихівського районного суду міста Львова від 04 лютого 2021 року та за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка діє в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на додаткове рішення Сихівського районного суду міста Львова від 17 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , від імені та в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , від імені та в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , від імені та в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_3 , до Приватного акціонерного товариства «Львівобленерго», третя особа ОСОБА_7 , про стягнення моральної шкоди та витрат на спорудження надгробного пам`ятника, -

в с т а н о в и в:

У лютому 2020 року позивачі звернулися до Сихівського районного суду м.Львова із позовною заявою, в якій просили стягнути з відповідача на користь кожного по 2 000 000 грн моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи, а також на користь позивача ОСОБА_3 48 000 грн понесених витрат на спорудження надгробного пам`ятника.

В обґрунтування позовних вимог покликалися на те, що при виконанні ремонтних робіт на лінії електропередач стався нещасний випадок та внаслідок ураження струмом загинув ОСОБА_8 (син, чоловік та батько позивачів), який працював у відповідача електромонтером з експлуатації розподільчих мереж. З вироку Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 03 грудня 2019 року вбачається, що трагічна загибель ОСОБА_8 перебуває у прямому причинному зв`язку із неналежним виконанням посадовою особою відповідача службових обов`язків з охорони праці на виробництві та правил техніки безпеки. Юридична особа несе відповідальність за шкоду, завдану працівником під час виконання ним трудових (службових) обов`язків. Ураховуючи глибину моральних та фізичних страждань з приводу смерті сина, чоловіка та батька трьох дітей при виконанні трудових обов`язків позивачі просили стягнути із роботодавця винної особи компенсацію моральної шкоди в розмірі по 2 000 000 грн на кожного. Також позивач ОСОБА_3 просила стягнути на її користь 48 000 грн понесених витрат на спорудження надгробного пам`ятника.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено частково.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Львівобленерго» на користь ОСОБА_1 80000 гривень моральної шкоди.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Львівобленерго» на користь ОСОБА_2 80000 гривень моральної шкоди.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Львівобленерго» на користь ОСОБА_3 80000 гривень моральної шкоди.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Львівобленерго» на користь ОСОБА_4 , від імені та в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_3 , 80000 гривень моральної шкоди.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Львівобленерго» на користь ОСОБА_5 , від імені та в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_3 , 80000 гривень моральної шкоди.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Львівобленерго» на користь ОСОБА_6 , від імені та в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_3 , 80000 гривень моральної шкоди.

Відмовлено ОСОБА_3 в частині позовних вимог щодо відшкодування витрат на спорудження надгробного пам`ятника в розмірі 48000 грн.

В решті позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Львівобленерго» на користь держави судовий збір 4800 грн.

Оскаржуваним додатковим рішенням у стягненні з відповідача на користь позивачів витрат на професійну правничу допомогу - відмовлено.

Рішення суду оскаржили ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .

Вважають оскаржуване рішення суду незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права та з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Зазначають, що, судом першої інстанції належним чином не обгрунтовано відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача ОСОБА_3 витрат на виготовлення та спорудження надгробного пам`ятника в розмірі 48 000 грн. Те, що позивач не зверталася до Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань про відшкодування витрат на виготовлення і спорудження надгробного пам`ятника не може слугувати правовою підставою для відмови у задоволенні таких позовних вимог до роботодавця ПрАТ «Львівобленерго». Апелянт ОСОБА_3 вважає, що витрати на придбання надгробного пам`ятника повинні стягуватись саме з відповідача ПАТ Львівобленерго», а не з Фонду соціального страхування від нещасного випаду на виробництві та професійних захворювань, оскільки на момент загибелі ОСОБА_8 майстер ОСОБА_7 , з вини якого мала місце смерть ОСОБА_8 , перебував у трудових відносинах із ПрАТ "Львівобленерго", його вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 272 КК України встановлено в установленому законом порядку, тому саме роботодавець - ПАТ «Львівобленерго» відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України повинен нести цивільно - правову відповідальність по відшкодування витрат на спорудження надгробного пам`ятника. Відповідно до вимог ст. 1201 Цивільного кодексу України, особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила нееобхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати. Крім того, ОСОБА_3 в даному випадку самостійно обрала такий спосіб захисту прав, який виплаває не з нещасного випадку на виробництві, а з вчинення злочину. Більше того, позивач ОСОБА_3 просила суд стягнути з відповідача лише різницю між фактичним розміром шкоди і передбаченою законодавством страховою виплатою.

Також зазначають, що єдиною підставою для зменшення заявленого позивачами розміру відшкодування моральної шкоди з 2000 000 грн. на 80 000 грн., суд вважав те, що мала місце «груба необережність потерпілого ОСОБА_8 »., про що зазначено в акті проведення спеціального розслідування нешасного випадку, що стався 30 червня 2017 року о 09.16 год. у ПрАТ Львівобленерго», Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 16 серпня року. Однак, судом не враховано доводи позивачів, що зазначені позовні вимоги випливають саме з відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Позивачі звернулися до суду саме після набрання вироком суду законної сили у 2020 році, а не після отримання акту спеціального розслідування нещасного випадку у 2017 році. Законодавством встановлено, що вирок суду у кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою (п.6 ст. 82 ЦПК України), а не акт органу виконавчої влади (управління Держпраці). Самим вироком Кам`янка- Бузького районного суду Львівської області від 03.12.2019 року ОСОБА_7 (майстра виробничої дільниці І групи Старояричівської експлуатаційної дільниці (ЕД-І) Кам`янка-Бузького РЕМ ПрАТ «Львівобленерго») визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 272 КК України. Даним вироком не встановлено, що мала місце «груба необережність» потерпілого ОСОБА_8 . Більше того, суду першої інстанції неодноразово наголошувалось, що у вироку Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 03.12.2019 року суд посилався на єдиний підсумовуючий доказ за результатом зібраних матеріалів у кримінальному провадженні - висновок судової комплексної електротехнічної, в галузі охорони праці та безпеки життєдіяльності експертизи № 23344/2518/2519, складений 11.02.2019 року Харківським НДІСЕ ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса по матеріалах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № l000410 від 01.07.2017 року. Цим висновком встановлено, що причиною настання 30.06.2017 року нещасного випадку з електромонтером з експлуатації розподільчих мереж ОСОБА_8 є, зокрема, невідповідна організація та виконання роботи з ліквідації технологічних порушень електрообладнання.

Просять рішення суду змінити, позов задовольнити повністю.

Рішення суду також оскаржило ПрАТ «Львівобленерго».

Вважає оскаржуване рішення суду незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права та з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Зазначає, що ПрАТ «Львівобленерго» не погоджується з рішенням суду в частині розміру визначених судом сум моральної шкоди по 80 000 грн. в користь кожного з позивачів та вважає такий необгрунтовано завищеним. Враховуючи конкретні обставини даної справи, таким що відповідає засадам розумності, виваженості і справедливості є, розмір відшкодування моральної шкоди на користь позивачів разом в сумі 75 000 грн., тобто, по 15 000 грн в користь трьох дітей та дружини потерпілого, та по 7500 грн. в користь батьків потерпілого. Саме вказаний розмір відшкодування (компенсації) моральної (немайнової) шкоди, як спосіб захисту цивільних прав, буде не більш аніж достатнім для розумного задоволення потреб відповідачів і не призведе до їх навіть неістотного збагачення, водночас буде адекватним розміром сатисфакції родичам загиблого, враховуючи його особисту грубу необережність при порушенні правил особистої безпеки.

Просить рішення суду змінити в частині розміру моральної шкоди, в решті рішення суду залишити без змін.

Додаткове рішення суду оскаржили ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка діє в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .

Вважають оскаржуване рішення суду незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального права.

Зазначають, що, суд першої інстанції не врахував, що ними у позовній заяві зазначено, що розмір витрат на правничу допомогу буде уточнено в подальшому, оскільки справа є складною і неможливо точно передбачити обсяг роботи адвоката, що прямо впливає на розмір правничої допомоги в цілому. Вважають, що постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 листопада 2019 року у справі №904/4494/18, на яку посилається суд в додатковому рішенні, та у якій зазначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона повинна подати до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла чи очікує понести у зв`язку з розглядом справи, та що у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого судового збору, не підлягає застосуванню до даних правовідносин, оскільки застосована у справі, розглянутій за правилами господарського судочинства. Щодо висновку суду на непропорційність розміру витрат на професійну правову допомогу, то у разі, якщо суд вважає такий розмір непропорційним, він наділений правом задоволити частково заяву про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, а не в повному обсязі відповідно до положень ч. 1, 2 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України. Вважають розмір витрат на оплату послуг адвоката співмірним зі складністю справи, наданими адвокатом послугами, часом, витраченим на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих послуг та виконаних робіт, ціною позову.

Просять додаткове рішення скасувати та постановити нове рішення, яким заяву про стягнення з відповідача на користь позивачів витрат на професійну правничу допомогу задоволити.

У засіданні суду апеляційної інстанції позивачі та їх представник ОСОБА_9 , подані ними апеляційні скарги підтримали, просили їх задоволити. Проти апеляційної скарги ПрАТ «Львівобленерго» заперечили.

Представник ПрАТ «Львівобленерго» - Рібун Р.В. скаргу ПрАТ «Львівобленерго» підтримав, просив таку задоволити. Проти апеляційних скарг позивачів заперечив.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга позивачів на рішення суду підлягає до задоволення частково, апеляційна скарга відповідача на рішення суду не підлягає задоволенню та апеляційна скарга позивачів на додаткове рішення суду не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Згідно із ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.1 ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Згідно положень ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті;

Статтею 1168 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Згідно ст.1193 ЦК України, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 цього Кодексу, у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання.

Згідно ст.1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати. Допомога на поховання, одержана фізичною особою, яка зробила ці витрати, до суми відшкодування шкоди не зараховується.

Ч.3 ст.42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (визначає правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування, гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, охорони життя та здоров`я) - допомога по тимчасовій непрацездатності, страхова виплата у разі переведення потерпілого на легшу нижчеоплачувану роботу, відшкодування вартості поховання потерпілого та пов`язаних з цим ритуальних послуг надаються в порядку, встановленому правлінням Фонду (Фонд соціального страхування).

Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду в справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Встановлено, що ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , працював у відповідача на посаді електромонтера з експлуатації розподільчих мереж Кам`янка-Бузького РЕМ. 17 червня 2017 року під час виконання робіт з ліквідації технологічних порушень електрообладнання, викликаних стихією, ОСОБА_8 отримав смертельне ураження струмом.

Вироком Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 03 грудня 2019 року (справа № 446/1148/19) ОСОБА_7 , майстра виробничої дільниці Старояричівської експлуатаційної дільниці Кам`янка-Бузького РЕМ (третя особа у справі) засуджено за ч.2 ст.272 КК України - порушення правил безпеки під час виконання 30 червня 2017 року робіт з підвищеною небезпекою на виробництві, що спричинило загибель людини.

Загиблий ОСОБА_8 є батьком трьох малолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , чоловіком позивачки ОСОБА_3 та сином позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Згідно із даними акта проведення спеціального розслідування нещасного випадку, що стався 30 червня 2017 року о 09.16 год. у ПрАТ «Львівобленерго», Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 16 серпня 2017 року ОСОБА_8 електромонтер з експлуатації розподільчих мереж Кам`янко-Бузького РЕМ ПрАТ «Львівобленерго» не дбав про особисту безпеку, не використовував електрозахисні засоби захисту та наблизився до струмопровідних частин, що перебували під напругою на відстань, меншу 0,6 м, чим порушив вимоги п.п.1.11.4 (дбати про особисту безпеку та здоров`я), 3.6 (забороняється в електроустановках наближення людей, механізмів та вантажопідіймальних машин до неогороджених струмовідних частин, що перебувають під напругою на відстань меншу за зазначену в таблиці 1), 1.18.1 (для захисту від ураження електричним струмом необхідно застосовувати електрозахисні засоби: діелектричні рукавиці, діелектиричні боти, діелектричні калоші, діелектричні килимки, ізольовані підставнки, ізольовані накладки, заземлюючі пристрої, ізолюючі штанги і кліщі, покажчики напруги, слюсарно-монтерський інструмент з ізольованим рукоятками, огороджуючі пристрої, плакати та знаки безпеки) інструкції з охорони праці № 1 для електромонтера з експлуатації розподільчих мереж, затвердженої наказом голови правління ПрАТ «Львівобленерго» від 23 березня 2017 року № 157.

Задовольняючи частково позовні вимоги позивачів та стягуючи в користь кожного з них по 80 000 грн. моральної шкоди, районний суд, враховуючи обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнали позивачі, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин (постанова Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі № 639/2981/19), виходив з того, що позивачі втратили рідну людину, смерть якого беззаперечно позначилась на їх психологічному та фізичному здоров`ї, зазнали сильного душевного болю, жалю та переживань, внаслідок смерті батька, сина та чоловіка. Позивачі позбавлені підтримки, піклування та турботи, змушені змінити свій звичний уклад життя, докладати додаткових зусиль для організації свого життя, а також, суд виходив з того, що жодна майнова компенсація практично не в змозі відновити попередній моральний стан позивачів, адже така втрата не може бути відновлена, а тому душевні страждання будуть тривати і надалі, що свідчить про їх безстроковість.

З таким висновком суду колегія суддів погоджується повністю.

Однак, враховуючи, що моральна шкода відшкодовується одноразово, отримувані дружиною загиблого кошти від Фонду страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань на утримання дітей є меншими від заробітної плати, яку отримував загиблий у ПрАТ «Львівобленерго», що поставило його сім`ю у більш скрутне становище, а також те, що батьки загиблого, які втратили єдиного сина, не отримували жодних виплат, оскільки не проживали з загиблим однією сім`єю, і втрата єдиного сина є для них непоправною втратою, колегія суддів приходить до висновку, що розмір моральної шкоди, визначений судом, слід змінити. Стягнути з відповідача в користь кожного з позивачів по 100 000 грн. моральної шкоди, що буде відповідати засадам розумності та справедливості.

В решті рішення суду слід залишити без змін, оскільки колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що витрати на спорудження пам`ятника не може бути покладено на роботодавця винної особи ПрАТ «Львівобленерго», та компенсацію таких витрат ст.1201 ЦК України покладенона особу, яка завдала шкоди смертю потерпілого.

Крім того, на час розгляду справи судом першої інстанції ОСОБА_3 не скористалася своїм правом на відшкодування витрат на спорудження надгробного пам`ятника за рахунок Фонду соціального страхування України від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати (п.3 ч.1 ст.270 ЦПК України).

Розглядаючи питання представника позивачів про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, суд виходив з того, що у позовній заяві не зазначено попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, до якого відносяться витрати на професійну правничу допомогу, тому відсутні правові підстави для такого відшкодування (ст.133 ЦПК України). Зазначене відповідає правовій позиції, викладеній в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 листопада 2019 року у справі № 904/4494/18. Таким чином, позивачі, які користуються правовою допомогою адвоката, не виконали свого процесуального обов`язку та переконливо не довели підстав для стягнення заявлених витрат на професійну правничу допомогу з відповідача. При цьому, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погоджується повністю, тому підстав для скасування додаткового рішення не вбачає.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п.п. 1-4 ч. 1 ст. 376, ст. 381, ст. 382, ст. 383, ст. 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка діє в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , на рішення Сихівського районного суду міста Львова від 04 лютого 2021 року задоволити частково.

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Львівобленерго» на рішення Сихівського районного суду міста Львова від 04 лютого 2021 року залишити без задоволення.

Рішення Сихівського районного суду міста Львова від 04 лютого 2021 року в частині розміру моральної шкоди змінити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Львівобленерго» на користь ОСОБА_1 100000 гривень моральної шкоди.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Львівобленерго» на користь ОСОБА_2 100000 гривень моральної шкоди.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Львівобленерго» на користь ОСОБА_3 100000 гривень моральної шкоди.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Львівобленерго» на користь ОСОБА_4 , від імені та в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_3 , 100000 гривень моральної шкоди.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Львівобленерго» на користь ОСОБА_5 , від імені та в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_3 , 100000 гривень моральної шкоди.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Львівобленерго» на користь ОСОБА_6 , від імені та в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_3 , 100000 гривень моральної шкоди.

В решті рішення суду залишити без змін.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка діє в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на додаткове рішення Сихівського районного суду міста Львова від 17 березня 2021 року залишити без задоволення.

Додаткове рішення Сихівського районного суду міста Львова від 17 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 29 квітня 2022 року.

Головуючий: Н. П. Крайник

Судді: О. М. Ванівський

О. Я. Мельничук