КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження №22-ц/824/6123/2022 Головуючий суддя: Олійник В.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

30 листопада 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Головуючого судді: Олійника В.І.,

суддів: Сушко Л.П., Сліпченка О.І.,

при секретарі: Панчошній К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 27 січня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства охорони здоров`я України про визнання дій неправомірними та відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и в :

В провадженні Печерського районного суду м. Києва перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до МОЗ України, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди.

02 лютого 2021 року позивач подав до суду заяву про зміну позовних вимог, в якій просив суд залишити без розгляду позовну заяву в частині вимог до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , а також вимоги позовної заяви вважати викладеними в наступній редакції, а саме:

- Визнати незаконними дії МОЗ України зі складання висновку клінічно-експертної комісії МОЗ України від 14.12.2010 року;

- Визнати незаконними дії МОЗ України зі складання висновку клінічно-експертної комісії МОЗ України від 24.06.2011 року;

- Визнати незаконними дії МОЗ України зі складання висновку клінічно-експертної комісії МОЗ України від 09.11.2012 року;

- Стягнути з МОЗ України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 30 000 грн.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 27 січня 2022 року заяву задоволено.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Міністерства охорони здоров`я України, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди в частині вимог до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди - залишено без розгляду.

Позовні вимоги в частині, а саме:

- Визнати незаконними дії Міністерства охорони здоров`я України зі складання Висновку Клініко-експертної комісії МОЗ України від 14.12.2010 року;

- Визнати незаконними дії Міністерства охорони здоров`я України зі складання Висновку Клініко-експертної комісії МОЗ України від 24.06.2011 року;

- Визнати незаконними дії Міністерства охорони здоров`я України зі складання Висновку Клініко-експертної комісії МОЗ України від 09.11.2012 року - залишено без розгляду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом норм процесуального права ставиться питання про скасування ухвали та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Скаргу обґрунтовано тим, що оскаржувана ухвала не обґрунтована статтею 257 ЦПК України.

Вважає, що вимоги щодо розгляду правомірності дій Міністерства охорони здоров`я зі складання висновків Клініко-експертної комісії МОЗ України від 14.12.2010 року, 24.06.2011 року та 09.11. 2012 року підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

Крім того, оскільки правовідносини між сторонами виникли з підстав відшкодування моральної шкоди, спричиненої неправомірними діями відповідача при здійсненні оцінки якості надання позивачу медичної допомоги, то вони регламентуються положеннями ЦК України.

Також звертає увагу, що судом першої інстанції було обмежено право ОСОБА_1 на участь у судовому засіданні, за результатами якого було постановлено оскаржувану ухвалу.

Тому, вважає ухвалу не законною та необґрунтованою.

Учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направили.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги позивача про визнання незаконними дії МОЗ України зі складання висновків клінічно-експертної комісії МОЗ України від 14.12.2010 року, 24.06.2011 року, 09.11.2012 року стосуються оскарження рішень медико-соціальних експертних комісій, що відносяться до справ на які поширюється юрисдикція адміністративних судів, а також з того, що позивачем об`єднано позовні вимоги, що підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства.

Проте, апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 1. ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.

Зі змісту заяви про зміну позивних вимог від 01.02.2021 року вбачається, що позивач просить суд, зокрема, залишити без розгляду позовну заяву в частині вимог до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .

Ухвала суду не обґрунтована жодних із випадків, передбачених пунктами ст.257 ЦПК України.

На підставі зібраних матеріалів справи колегія суддів вважає, що вимоги щодо розгляду правомірності дій Міністерства охорони здоров`я зі складання Висновків Клініко-експертної комісії МОЗ України від 14.12.2010, 24.06.2011 та 09.11.2012 років підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства з огляду на наступне.

Так, відповідно до ст.49 Конституції України кожному громадянину право на охорону здоров`я, медичну допомогу та медичне страхування.

Згідно зі ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 25.03.2021 року у справі №520/4577/19 застосував наступний правовий підхід та позицію: «Зміст самої медичної допомоги та Висновку не є предметом судової перевірки у порядку адміністративного судочинства. З`ясуванню підлягає саме правомірність винесення відповідачем оскаржуваного висновку у відповідності до вимог чинного законодавства, тобто в межах повноважень та у спосіб, передбачений відповідними нормативно-правовими актами. Зміст медичної допомоги може бути перевірений виключно у межах відповідної цивільної судової справи як елемент виконання цивільно-правових зобов`язань за вчиненими договорами з медичного обслуговування.

Оскаржувані висновки не є рішенням суб`єкта владних повноважень у розумінні норм процесуального закону, а тому не можуть бути предметом судового контролю при розгляді публічно-правового спору відповідно до статей 2, 4, 19 КАС України.

Обґрунтованим є вихід судом першої інстанції, за межі позовних вимог задля ефективного захисту прав, свобод, інтересів позивача, в частині, зобов`язання МОЗ в особі клініко - експертної, комісії, повторно розглянути питання якості надання, особі медичної допомоги з дотриманням вимог нормативних актів, зважаючи що під час складання Висновку суб`єкт владних повноважень - Міністерство в особі КЕК при проведенні клініко - експертної оцінки не забезпечив дотримання вимог частини другої статті 19 Конституції України».

Також, оскільки правовідносини між сторонами виникли з підстав відшкодування моральної шкоди, спричиненої неправомірними діями відповідача при здійсненні оцінки якості надання позивачу медичної допомоги, то вони регламентуються положеннями ЦК України.

За положеннями ч.1, 2 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно з ч.1-3 статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала, зокрема, у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. За змістом частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до вимог ч.1 статті 6 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» кожний громадянин України має право на охорону здоров`я, що передбачає відшкодування заподіяної здоров`ю шкоди.

За пунктом «е» ч.1 ст.7 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» держава згідно з Конституцією України гарантує всім громадянам реалізацію їх прав у сфері охорони здоров`я шляхом встановлення відповідальності за порушення прав і законних інтересів громадян у сфері охорони здоров`я.

Згідно зі статтею 80 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» особи, винні у порушенні законодавства про охорону здоров`я, несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність згідно із законодавством.

У частині четвертій статті 8 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» вказано, що у разі порушення законних прав і інтересів громадян у сфері охорони здоров`я відповідні державні, громадські або інші органи, підприємства, установи та організації, їх посадові особи і громадяни зобов`язані вжити заходів щодо поновлення порушених прав, захисту законних інтересів та відшкодування заподіяної шкоди.

Відповідно до ст.379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції відповідно до вимог ст.379 ЦПК України, оскільки ухвала, що перешкоджає подальшому провадженню, постановлена з порушенням норм процесуального права.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку щодо задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 та скасування ухвали Печерського районного суду міста Києва від 27 січня 2022 рокута направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.367, 374, 379, 381, 382 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 27 січня 2022 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 06 грудня 2022 року.

Головуючий:

Судді: