Номер провадження: 22-ц/813/5793/22
Справа № 1522/9498/12
Головуючий у першій інстанції Абухін Р. Д.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.11.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Громіка Р.Д.,

суддів Драгомерецького М.М., Дришлюка А.І.,

за участю секретаря Сидоренко А.О.,

розглянувши у спрощеному порядку за відсутністю учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22 листопада 2021 року у цивільній справі за позовом Приморської окружної прокуратури міста Одеси в інтересах держави в особі Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , треті особи ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , про визнання договору купівлі-продажу недійсним,

ВСТАНОВИВ:

1. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовної заяви.

20 квітня 2012 року до суду надійшов позов заступника прокурора Приморського району м. Одеси в інтересах публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_8 про визнання правочинів недійсними.

02 липня 2018 року до суду надійшла уточнена позовна заява, в якій позивач просить:

- визнати договори купівлі-продажу, укладені між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 від 01.11.2010 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Калинюк О.Б. за реєстровими номерами № 974 та № 978 недійсними;

- визнати договори купівлі-продажу, укладені між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 від 30.10.2010 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Калинюк О.Б. за реєстровими номерами № 958 та № 968 недійсними;

- визнати договір купівлі-продажу, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 від 04.02.2011 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Савченко С.В. за реєстровим номером № 322 недійсним;

- застосувати наслідки недійсності правочинів, а саме скасувати право власності на житлові будинки й земельні ділянки для їх розміщення, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 та поновити право власності на вищевказане нерухоме майно за ОСОБА_1 .

Позивач мотивує вимоги тим, що між АБ «Укргазбанк» в особі Одеської філії АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_1 13.09.2006р. укладений договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Іллічовою Н.А. за реєстровим № 13266, із змінами та доповненнями від 26.07.2007 та від 16.08.2007 року. Відповідно до умов Договору іпотеки, іпотекодавець ОСОБА_1 в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 214/П від 13.09.2006 надав в іпотеку АБ «Укргазбанк» наступне майно: домоволодіння, загальною площею 712,4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та земельну ділянку площею 0,2482га, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_1 . На підставі укладеного Договору іпотеки нотаріусом була накладена заборона відчуження 3523 на зазначене домоволодіння за реєстровим номером № 13267, а також заборона № 524 на відчуження земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 , 1/ АДРЕСА_5 , АДРЕСА_1 , площею 0,2482 га, за реєстровим № 13268. Однак, іпотечне майно за даним договором іпотеки було переоформлено ОСОБА_1 та розділено між ним та ОСОБА_8 і ОСОБА_3 . Проте, судові рішення на підставі яких було оформлено право власності, скасовані.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 22 листопада 2021 року позов Приморської окружної прокуратури міста Одеси в інтересах держави в особі Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , треті особи ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання договору купівлі-продажу недійсним задоволено частково. Визнано договори купівлі-продажу, укладені між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 від 01.11.2010 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Калинюк О.Б. за реєстровими номерами № 974 та № 978 недійсними. Визнано договори купівлі-продажу, укладені між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 від 30.10.2010 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Калинюк О.Б. за реєстровими номерами № 958 та № 968 недійсними. Визнано договір купівлі-продажу, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 від 04.02.2011 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Савченко С.В. за реєстровим номером № 322 недійсним. В задоволені решти вимог відмовлено.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване рішення суду та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції не в повному обсязі досліджено матеріали справи та зроблено помилкові висновки про часткове задоволення позову.

Сповіщення сторін.

Про судове засідання, призначене на 16 листопада 2022 року, сторони були належним чином сповіщені про дату, час та місце слухання справи.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Згідно із ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до ч. 7 ст. 268 ЦПК України рішення суду (повне або скорочене) підписується всім складом суду у день його складення і додається до справи.

Повне судове рішення виготовлено 28 листопада 2022 року, про що зазначено у вступній частині постанови Одеського апеляційного суду.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідача, розглянувши матеріали справи і доводи, викладені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до припису ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно із ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що 13 вересня 2006 року між ВАТ АБ «Укргазбанк» (надалі Банк) та ОСОБА_1 (далі Позичальник) укладений кредитний договір № 214/П.

Відповідно п.1.1 Договору Банк відкриває Позичальнику невідновлювальну кредитну лінію на споживчі потреби з лімітом 1 000 000,00 доларів США, на строк з 13 вересня 2006 року по 12 вересня 2007 року, а починаючи з 13 вересня 2007 року по 13 вересня 2018 року невідновлювальну відкличну кредитну лінію з щомісячним графіком погашення, згідно п. 3.3.1, зі сплатою процентів за користування кредитом виходячи з 11,9 % річних.

В забезпечення зобов`язань за даним договором та згідно з договором Іпотеки від 13.09.2006 року Банком прийнято наступне нерухоме майно:

- домоволодіння, загальною площею 712,4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та належить ОСОБА_1 на праві власності в частинах: 1/3 на підставі свідоцтва про право власності 09.06.2004 серії НОМЕР_1 та частині 2/3 на підставі договору дарування частини домоволодіння, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гурською О.В. від 26.06.2004 за реєстровим № 2976;

- земельну ділянку площею 0,2482га, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_1 , яка належить іпотекодавцю ОСОБА_1 на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії РI № 456657, виданого Одеською міською радою від 31.12.2002, на підставі рішення Одеської міської ради від 28.04.2000 № 1207-ХХІІІ та договорів дарування, посвідчених приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Левенець Т.П. від 04.12.2002 року за реєстровим номерами № 5384, № 5386.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_2 стала власником зазначеного нерухомого майна на підставі:

- договору купівлі - продажу, укладеного 01.11.2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Калинюк О.Б. за реєстровими номерами № 974 та № 978;

- договору купівлі - продажу від 30.10.2010 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Калинюк О.Б. за реєстровими номерами № 958 та № 968;

- договору купівлі - продажу від 04.02.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Савченко С.В. за реєстровим номером № 322.

При цьому, рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 13 серпня 2009 року у справі № 2-10570/09 (головуючий суддя Загороднюк В.І.) позов ОСОБА_3 , ОСОБА_8 задоволено в повному обсязі. Зустрічний позов ОСОБА_1 задоволено в повному обсязі (т. 1 а.с. 20 ? 22). Суд вирішив: Визнаний недійсним договір дарування земельної ділянки від 4 грудня 2002 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Левенець Т.П. та зареєстрований в реєстрі за № 5384. Визнаний недійсним договір дарування земельної ділянки від 4 грудня 2002 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Левенець Т.П. та зареєстрований в реєстрі за № 5386. Скасовано державний акт на право приватної власності на землю від 31 грудня 2002 року, виданий ОСОБА_1 Одеською міською радою та зареєстрований в Книзі записів державних актів на право власності на землю за № 462/7679. Визнано за ОСОБА_3 право власності на земельну ділянку площею 0,0676 га, що розташована за адресою АДРЕСА_3 . Визнати за ОСОБА_8 право власності на земельну ділянку площею 0,0849 га, що розташована за адресою АДРЕСА_4 . Визнано за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку площею 0,0957 га, що розташована за адресою АДРЕСА_1 . Зазначене рішення є підставою для реєстрації та видачі ОСОБА_3 державного акту на право власності на земельну ділянку площею 0,0676 га, що розташована за адресою АДРЕСА_3 . Зазначене рішення є підставою для реєстрації та видачі ОСОБА_8 державного акту на право власності на земельну ділянку площею 0,0849 га, що розташована за адресою АДРЕСА_4 . Зазначене рішення є підставою для реєстрації та видачі ОСОБА_1 державного акту на право власності на земельну ділянку площею 0,0957 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 26 січня 2017 року апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» задоволено частково (т. 2, а.с. 46 ? 52). Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13 серпня 2009 року скасовано та ухвалено нове рішення. Відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_3 , ОСОБА_9 до ОСОБА_1 про визнання договорів дарування недійсними, скасування державного акту про право власності на землю, визнання права власності. Відмовлено у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_9 про визнання права власності на земельну ділянку.

Ухвалою Верховного Суду від 06 серпня 2018 року касаційну скаргу на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13 серпня 2009 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 26 січня 2017 року повернута заявнику та вважається неподаною.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 26 січня 2017 року апеляційну скаргу представника публічного акціонерного товариства «Укргазбанк задоволено частково (т. 2, а.с.41 - 45). Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 29 червня 2016 року у частині визнання недійсним договору дарування частини домоволодіння скасовано. Відмовлено ОСОБА_3 і ОСОБА_9 у позові до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору дарування частини домоволодіння від 24 червня 2004 року між ОСОБА_8 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .

При цьому, 02 липня 2009 року ОСОБА_3 і ОСОБА_8 звернулись із позовом до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору дарування від 24.06.2004 року частини домоволодіння по АДРЕСА_2 і визнання за нимим права власності на частину спірного домоволодіння.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 15 липня 2009 року позов задоволено у повному обсязі.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла позивачка ОСОБА_8 .

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 12 жовтня 2011 року рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15 липня 2009 року скасовано і у позові відмовлено.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 30 травня 2013 року відновлено втрачене провадження у справі.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.07.2013 року, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15.07.2009 року, яке було відновлено на підставі рішення цього суду від 30.05.2013 року, рішення апеляційного суду Одеської області від 12.10.2011 року і ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06.07.2012 року скасовані з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

16 грудня 2014 року ОСОБА_3 і ОСОБА_9 , як правонаступник ОСОБА_8 , уточнили позовну заяву і просили визнати недійсним договір дарування частини домоволодіння від 24.06.2004 року із визнанням за кожним із них права власності на 1/3 частину домоволодіння АДРЕСА_2 з підстав введення відповідачем в оману щодо істотних обставин, а саме: приховування відповідачем факту розірвання шлюбу між ОСОБА_8 та ОСОБА_1 .

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 29 червня 2016 року позов задоволено частково: суд визнав недійсним договір дарування частини домоволодіння від 24.06.2004 року, а в решті позовних вимог відмовив.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 29 червня 2016 року у частині відмови у позові про визнання права власності на частину домоволодіння, позивачі, у встановленому законом порядку, не оскаржили.

Рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 20 лютого 2018 року у справі №1522/26001/12 (головуючий суддя Бойчук А.Ю.) у задоволені позову ОСОБА_9 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про виділення частки домоволодіння АДРЕСА_2 в натурі відмовлено. У задоволені зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_9 , ОСОБА_3 за участю третьої особи «Укргазбанк» про виділення частки домоволодіння в натурі відмовлено.

Так, у жовтні 2009 року ОСОБА_8 та ОСОБА_3 звернулися до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_1 про виділення частки домоволодіння в натурі.

У жовтні 2009 року ОСОБА_1 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси із зустрічним позовом до ОСОБА_8 , ОСОБА_3 , за участю третьої особи - ПАТ АБ «Укргазбанк», про виділення частки домоволодіння в натурі (т. 1 а.с. 67-68).

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 14 жовтня 2009 року позов ОСОБА_3 , ОСОБА_8 було задоволено у повному обсязі. Зустрічний позов ОСОБА_1 також задоволено у повному обсязі. Виділено ОСОБА_3 та ОСОБА_8 в натурі (в окремий об`єкт нерухомості) належні їм 2/3 частини в домоволодінні АДРЕСА_2 . Припинено право спільної часткової власності ОСОБА_3 та ОСОБА_8 на 2/3 частини домоволодіння АДРЕСА_2 . Визнано за ОСОБА_3 право власності на житловий будинок з надвірними спорудами за адресою: АДРЕСА_3 , що складається з: вольєр для собак літера «В» - 12,0 кв.м., будинок садівника літера «Г» - 17,5 кв.м., гараж літера «Б» - 70,0 кв.м., в житловому будинку літера «А» 1-3 підсобне 22,5 кв.м., 1-10 кабінет 21,1 кв.м., 1-9 гардероб 1,9 кв.м., 1-27 житлова 21, 5 кв.м., 1-26 гардероб 3,0 кв.м. Визнано за ОСОБА_8 право власності на житловий будинок з надвірними спорудами за адресою: АДРЕСА_4 , що складається з: навіс літера «Д» - 37,0 кв.м., будинок охорони літера «Е» - 9,1 кв.м., в житловому будинку літера «А»: 1-7 житлова 26,2 кв.м., 1-18 сауна 5, 6 кв.м., 1-12 туалет 2,0 кв.м, 1-17 басейн 124,0 кв.м., 1-32 підсобне 3,4 кв.м., 1-31 гардероб 8,2 кв.м., 1-33 котельна 9,0 кв.м. Виділено ОСОБА_1 в натурі (в окремий об`єкт нерухомості) належну йому 1/3 частину в домоволодінні АДРЕСА_2 . Припинено право спільної часткової власності ОСОБА_1 на 1/3 частину домоволодіння АДРЕСА_2 . Визнано за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_6 , яке складається з: житлового будинку літера «А» з: 1-4 санвузол 3,0 кв.м., 1-1 коридор 15, 5 кв.м., 1-6 кухня 20,8 кв.м., 1-14 гардероб 5,0 кв.м., 1-13 житлова 16,2 кв.м., 1-4а коридор 17,5 кв.м., 1-12 санвузол 5,3к.в.м, 1-10а коридор 20,9 кв.м., 1-29 коридор 15,6 кв.м., 1-30 санвузол 13,7 кв.м., 1-5а підсобне 53,3 кв.м., 1-1а коридор 15,0 кв.м., 1-2а домашній кінотеатр 47,8 кв.м., 1-16 вітальня61,8 кв.м., 1-5а коридор 6,7 кв.м., 1-8 передпокій 16,3 кв.м., 1-15 кухня 31,2 кв.м., 1-28 житлова 34,2 кв.м., 1-9а коридор 21,0 кв.м., 1-25 санвузол 3,2 кв.м., 1-24 підсобне 12,9 кв.м., 1-21 житлова 24,8 кв.м., 1-23 вбудована шафа 1,1 кв.м., 1-22 вбудована шафа 1,2 кв.м..

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 28 жовтня 2011 року апеляційну скаргу ПАТ АБ «Укргазбанк» задоволено. Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 14 жовтня 2009 року скасовано. У задоволенні позову ОСОБА_3 , ОСОБА_8 та у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено. Стягнуто зі ОСОБА_3 , ОСОБА_8 , ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір по 283,33 гривні з кожного та витрати на ІТЗ розгляду справи.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 03 жовтня 2012 року касаційну скаргу ОСОБА_9 було задоволено частково. Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 14 жовтня 2009 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 28 жовтня 2011 року скасовані. Справу передано до суду першої інстанції на новий розгляд.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 20 лютого 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_9 , ОСОБА_3 було відмовлено. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 також відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного суду від 21 січня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20 лютого 2018 року скасовано. Ухвалено нове судове рішення. У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_9 , ОСОБА_3 (за участю третьої особи - Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк») про виділення частки домоволодіння в натурі відмовлено.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Також кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина 1 статті 15 і частина 1 статті 16 ЦК України).

Цивільним кодексом України закріплено підхід, за якого оспорюваність правочину конструюється як загальне правило. Суд визнає оспорюваний правочин недійсним, якщо одна із сторін заперечує його дійсність на підставах, установлених законом (частина 3 статті 215 ЦК України). Проте оспорювання правочину відбувається тільки за ініціативою його сторони або іншої заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимог про визнання правочину недійсним.

Згідно із ст. 132 Земельного кодексу України угоди про перехід права власності на земельні ділянки укладаються в письмовій формі та нотаріально посвідчуються. Угоди повинні містити: а) назву сторін (прізвище, ім`я та по батькові громадянина, назва юридичної особи); б) вид угоди; в) предмет угоди (земельна ділянка з визначенням місця розташування, площі, цільового призначення, складу угідь, правового режиму тощо); г) документ, що підтверджує право власності на земельну ділянку; ґ) відомості про відсутність заборон на відчуження земельної ділянки; д) відомості про відсутність або наявність обмежень щодо використання земельної ділянки за цільовим призначенням (застава, оренда, сервітути тощо); е) договірну ціну; є) права та обов`язки сторін; ж) кадастровий номер земельної ділянки; з) момент переходу права власності на земельну ділянку.

Відповідно до частини 2 статті 215 ЦК України нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлено законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду. Нікчемний правочин не змінює та не припиняє цивільних прав й обов`язків. У разі якщо виник спір щодо правових наслідків, викликаних недійсним правочином, суд, перевіривши всі факти, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.

У постанові ВС у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 27.01.2020 р. у справі № 761/26815/17 зроблено висновок, що «недійсність правочину, договору, акта органу юридичної особи чи документа... покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність правочину, договору, акта органу юридичної особи чи документа не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим».

Отже, Верховний Суд зробив висновок, що, для того щоб суд визнав оспорюваний правочин недійсним, необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорювання правочину; установлення того, чи порушується суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду; чи були наявні підстави вважати оспорюваний правочин недійсним та чи має місце порушення цивільних прав й інтересів особи, яка пред`являє позов, що має бути встановлено саме на момент вчинення оспорюваного правочину.

Як встановлено судами, на час укладення договорів купівлі-продажу від 01.11.2010 року за реєстровими номерами № 974 та № 978, від 30.10.2010 року, за реєстровими номерами № 958 та № 968; від 04.02.2011 року за реєстровим номером № 322, вказане нерухоме майно відчужено на підставі судових рішень, які в подальшому скасовані.

Суд першої інстанції правильно не прийняв до уваги доводи представника ОСОБА_1 що відчуження житлового будинку та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 відбулась в рамках процедури банкротства фізичної особи -підприємця ОСОБА_1 оскільки судові рішення які були підставою для набуття права власності за останнім на об`єкти нерухомості іпотечне майно були скасовані, з огляду на що вбачається відсутність законних підстав для укладання оспорюваних правочинів договорів купівлі-продажу, за якими дане майно відчужене ОСОБА_2 .

Отже, відпали підстави для набуття права власності за судовими рішеннями та наявні порушення цивільних прав та інтересів ПАТ АБ «Укргазбанк», тому необхідно визнати оспорювані правочини недійсними.

Щодо вимог про застосування наслідків недійсності правочинів, а саме скасувати право власності на житлові будинки й земельні ділянки для їх розміщення, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 та поновити право власності на вищевказане нерухоме майно за ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Скаржник не довів обставини, на які посилався як на підставу своєї апеляційної скарги, жодного належного та допустимого доказу на спростування висновків суду першої інстанції не надав.

Наведені в апеляційній скарзі доводи (фактично тотожні змісту відзиву на позовну заяву) були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Твердження скаржника в апеляційній скарзі про те, що судом першої інстанції порушено норми процесуального закону, не є такими, що порушують розгляд справи по суті.

Крім того судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Справа розглянута по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції немає.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 28 листопада 2022 року.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: М.М. Драгомерецький

А.І. Дришлюк