Справа № 14-2701/21 Головуючий у 1 інстанції
Провадження № 22ск/811/1/22 Доповідач в 2-й інстанції Приколота Т. І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2022 року м.Львів

Справа № 14-2701/21

Провадження № 22ск/811/1/22

Львівський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Приколоти Т.І., з участю секретаря Іванової О.О.

розглянув заяву ОСОБА_1 про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Корпорації «ІНВЕРІТА» від 23 лютого 2021 року, ухвалене у складі судді Брунець В.Г.,-

встановив:

У січні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до Постійно діючого третейського суду при Корпорації «ІНВЕРІТА» з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики в сумі 50 000 доларів США, що еквівалентно 1 410 175 грн. Заявлений позов позивач обґрунтовує тим, що відповідно до договору позики грошових коштів від 4 травня 2017 року та письмової розписки про отримання коштів згідно договору, відповідач ОСОБА_3 одержала від нього (позивача) в якості позики грошові кошти в сумі 50 000 доларів США. Згідно п. 3 договору строк повернення позики встановлено до 4 травня 2020 року. До закінчення зазначеного строку відповідач вказаної суми позики не повернула і ухиляється від її повернення до цього часу. Просив позов задовольнити.

Рішенням Постійно діючого третейського суду при Корпорації «ІНВЕРІТА» від 23 лютого 2021 року у третейській справі №14-2701/21 задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості. Третейським судом ухвалено стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошові кошти за договором позики в сумі 50 000 доларів США, що на час ухвалення рішення еквівалентно 1 410 175 грн., та судові витрати.

ОСОБА_1 звернулася до Львівського апеляційного суду з заявою про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Корпорації «ІНВЕРІТА» від 23 лютого 2021 року у третейській справі №14-2701/21.

В обґрунтування підстав для скасування рішення третейського суду заявник посилається на те, що в травні 2018 року вона ( ОСОБА_1 ) звернулася із позовом до ОСОБА_3 і ОСОБА_4 про солідарне стягнення з них на її користь боргу, що складався із завдатку в розмірі 1 021 300 грн., додаткової суми у розмірі завдатку 1 021 300 грн. та 115% забезпечувального платежу в розмірі 1 174 495 грн. Вказує, що 10 січня 2019 року Сихівським районним судом м.Львова накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , в межах ціни позову. 1 лютого 2019 року державним виконавцем Сихівського ВДВС м. Львова ГТУЮ у Львівській області, накладено арешт на цю квартиру, що належить боржнику на праві спільної сумісної власності. Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 5 серпня 2020 року стягнуто солідарно з ОСОБА_4 і ОСОБА_3 на її (заявника) користь борг в розмірі 2 190 770 грн. Рішення суду набрало законної сили. 8 січня 2021 року Сихівським ВДВС на виконання рішення Сихівського районного суду м.Львова від 5 серпня 2020 року відкрито виконавче провадження № 64059779 про солідарне стягнення з ОСОБА_3 2 190 770 грн. та накладено арешт на все майно боржника, зокрема зазначену квартиру та оголошено в розшук автомобіль MAZDA, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2018 року випуску. Ухвалою Верховного Суду від 31 березня 2021 року зупинено виконання рішення Сихівського районного суду м.Львова від 5 серпня 2020 року до закінчення касаційного провадження у справі. 22 квітня 2021 року постановою державного виконавця зупинено вчинення виконавчих дій у ВП № 64059779 до закінчення касаційного провадження у справі. Постановою Верховного Суду від 25 листопада 2021 року залишено без задоволення касаційну скаргу ОСОБА_3 , рішення Сихівського районного суду м. Львова від 5 серпня 2020 року та постанову Львівського апеляційного суду від 24 листопада 2020 року залишено без змін. Поновлено виконання рішення Сихівського районного суду м. Львова від 5 серпня 2020 року у справі № 461/3197/18. 10 грудня 2021 року поновлено вчинення виконавчих дій у ВП № 64059779. Стверджує, що ОСОБА_3 у письмових поясненнях від 20 січня 2021 року державному виконавцю повідомила, що не має жодного наміру ухилятися від виконання рішення Сихівського районного суду м. Львова від 5 серпня 2020 року, доходів від підприємницької діяльності не отримує у зв`язку із доглядом за новонародженою дитиною, інших доходів не має. У її власності є частка у квартирі АДРЕСА_1 та автомобіль MAZDA6, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2018 року випуску. 23 лютого 2021 року ОСОБА_3 та її брат - ОСОБА_2 отримали рішення Постійно діючого третейського суду при Корпорації «ІНВЕРІТА» у справі № 14-2701/21, a 12 квітня 2021 року отримали виконавчий лист, виданий Львівським апеляційним судом від 12 квітня 2021 року.15 квітня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Білецьким І.М. за заявою стягувача ОСОБА_2 відкрито виконавче провадження № 65175990 про стягнення з ОСОБА_3 на користь стягувача коштів за договором позики у розмірі 50 000 доларів США. 14 червня 2021 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 підписали акт про передачу квартири. 18 червня 2021 року право власності від боржника перейшло до ОСОБА_2 . Зазначає, що ОСОБА_3 ухилялася від виконання рішення Сихівського районного суду м. Львові від 5 серпня 2020 року. 10 січня 2019 року Сихівським районним судом м. Львова у справі № 461/3197/18 накладено арешт на квартиру АДРЕСА_2 , яка належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , а 1 лютого 2019 року державним виконавцем Сихівського ВДВС м. Львова ГТУЮ у Львівській області, накладено арешт на цю квартиру, що належить ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності. Стверджує, що вчинення перешкод з реалізації арештованого майна ОСОБА_3 та протидія законному виконанню судового рішення стала можливою за наявності рішення Постійно діючого третейського суду при Корпорації «ІНВЕРІТА» від 23 лютого 2021 року у справі № 14-2701/21 та виконавчому документу, виданому Львівським апеляційним судом 12 квітня 2021 року. Вважає, що оскаржуване рішення третейського суду вплинуло на її ( ОСОБА_1 ) цивільні права та обов`язки, оскільки внаслідок його виконання, було вилучено майно боржника - ОСОБА_3 , без її (заявника) згоди. Стверджує, що втратила можливість отримати належні їй кошти на виконання судового рішення.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15 лютого 2022 року для розгляду справи визначено склад суду: Приколоту Т.І. - головуючий суддя.

Ухвалою від 21 лютого 2022 року відкрито провадження у справі та витребувано з третейського суду справу № 14-2701/21. Після надходження третейської справи (17 березня 2022 року) ухвалою від 23 березня 2022 року справу призначено до розгляду. Двічі розгляд справи відкладено у зв`язку з неявкою учасників справи. Представником заявника ОСОБА_7 двічі подавалися заяви про відкладення розгляду справи через воєнний стан в Україні та її вимушене перебування з дітьми за межами м.Львова, а також тимчасове проживання заявника за межами України (а.с.58-59,85-90). 27 липня 2022 року від представника заявника ОСОБА_7 надійшла заява про припинення повноважень у цій справі. 20 вересня 2022 року від заявника надійшло клопотання про відкладення розгляду справи для забезпечення нею участі іншого представника, оскільки вона самостійно не може брати участь у розгляді справи через перебування в Швейцарії, де вона отримала дозвіл на тимчасове проживання для осіб, що потребують захисту через військову агресію щодо України. У судове засідання 25 листопада учасники не з`явилися. Судом ухвалено провести розгляд справи у їх відсутності, оскільки обставин, що перешкоджають розгляду справи, не встановлені.

Представник ОСОБА_2 адвокат Колошкін І.А. подав заперечення на заяву ОСОБА_1 про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Корпорації «ІНВЕРІТА» від 23 лютого 2021 року, посилаючись на те, що оскаржуваним рішенням не вирішувалося питання про права та інтереси заявника; невиконання ОСОБА_3 рішення суду про стягнення коштів на користь ОСОБА_1 не спростовує наявності заборгованості ОСОБА_3 перед ОСОБА_2 .

Відповідно до статті 51 Закону України «Про третейські суди» рішення третейського суду є остаточним і оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених цим Законом. Рішення третейського суду може бути оскаржене сторонами, третіми особами, а також особами, які не брали участь у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про їх права і обов`язки у випадках, передбачених цим Законом, до компетентного суду відповідно до встановлених законом підвідомчості та підсудності справ.

Оскарження рішення третейського суду передбачено і ст.454 ЦПК України. Заява про скасування рішення третейського суду подається до апеляційного суду за місцем розгляду справи третейським судом стороною, третьою особою протягом дев`яноста днів з дня ухвалення рішення третейським судом, а особою, яка не брала участі у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про її права та (або) обов`язки, - протягом дев`яноста днів з дня, коли вона дізналася або повинна була дізнатися про ухвалення рішення третейського суду.

Справи щодо оскарження рішень третейських судів розглядаються апеляційними судами за місцем розгляду справи третейським судом як судами першої інстанції та за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції у порядку спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими розділом УШ ЦПК України (ч.5 ст. 457 ЦПК України).

При розгляді справи суд встановлює наявність або відсутність підстав для скасування рішення третейського суду. За наслідками розгляду заяви про скасування рішення третейського суду суд має право: 1) постановити ухвалу про відмову у задоволенні заяви і залишення рішення третейського суду без змін; 2) постановити ухвалу про повне або часткове скасування рішення третейського суду (ч. 6 ст. 457 ЦПК України).

Виключний перелік підстав для скасування рішення третейського суду визначений у ст. 458 ЦПК України та ч. 3 ст. 51 Закону України «Про третейські суди». Рішення третейського суду може бути скасовано лише у випадках, передбачених цією статтею. Рішення третейського суду може бути скасовано у разі, якщо:

1) справа, в якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону;

2) рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, або цим рішенням вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди. Якщо рішенням третейського суду вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди, то скасовано може бути лише ту частину рішення, що стосується питань, які виходять за межі третейської угоди;

3) третейську угоду визнано судом недійсною;

4) склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам закону;

5) третейський суд вирішив питання про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі.

З урахуванням наведеного, належить зробити висновок, що можливість оскарження рішення третейського суду особою, яка не брала участь у справі, залежить від наявності у такої особи прав та обов`язків, пов`язаних із предметом третейського розгляду. Тому після відкриття провадження за заявою про скасування рішення третейського суду особи, яка не була учасником третейської справи, суд повинен перш за все з`ясувати наявність чи відсутність вирішення третейським судом зазначених питань, що є необхідною передумовою для задоволення заяви такої особи.

Згідно з усталеною правовою позицією Верховного Суду, рішення є таким, що прийнято про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення наявні висновки суду про права та обов`язки цієї особи або у резолютивній частині рішення суд прямо зазначив про права та обов`язки цієї особи. В такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не приймається до уваги (зокрема, постанова Верховного Суду від 15 травня 2020 року у справі №904/897/19).

Суд відхиляє викладені в апеляційній скарзі доводи щодо можливості оскарження рішень не залученими до справи особами також у інших випадках, які по суті зводяться до заперечення проти наведеної правової позиції Верховного Суду, оскільки відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України суд враховує висновки, викладені в постановах Верховного Суду.

У зв`язку з наведеним, суд прийшов до висновку, що оскаржуване не залученою особою рішення третейського суду повинно безпосередньо стосуватися прав та обов`язків цієї особи, тобто третейським судом має бути розглянуто і вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом є заявник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах.

Якщо заявник лише зазначає про те, що оскаржуване рішення може вплинути на його права та/або інтереси, та/або обов`язки, або лише зазначає (констатує), що рішенням вирішено питання про його права та/або обов`язки чи інтереси, то такі посилання, виходячи з вищенаведеного, не можуть бути достатньою та належною підставою для задоволення його заяви.

Особа, яка звертається з відповідною заявою, повинна довести, що оскаржуване рішення третейського суду прийнято про її права, інтереси та (або) обов`язки і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним. Наведене означає, що заявник має чітко зазначити, в якій частині оскаржуваного ним рішення третейського суду (в мотивувальній та/або резолютивній) прямо вказано про його права, інтереси та (або) обов`язки, та про які саме.

З оскаржуваного рішення третейського суду вбачається, що цим судом вирішено спір про стягнення з ОСОБА_3 в корить ОСОБА_2 заборгованості в розмірі 50 000 доларів США у з`язку з тим, що відповідач не виконала свої зобов`язання перед позивачем з поверненням коштів за укладеним між ними договором позики.

Заявник не брала участь у зазначеній третейській справі та водночас при зверненні із заявою про скасування рішення третейського суду не довела, що третейський суд вирішив питання про її права та обов`язки, оскільки не зазначила, в якій саме частині оскаржуваного рішення третейського суду прямо вказано про її права, інтереси та (або) обов`язки, а також не навела підстав для висновку, що вона була безпосереднім учасником спірних у третейській справі правовідносин.

ОСОБА_1 вказує, що оскаржуване рішення третейського суду фактично перешкоджає їй у виконанні рішення Сихівського районного суду м.Львова з отримання присуджених коштів, оскільки це стало перешкодою для реалізації арештованого майна боржника.

В мотивувальній та резолютивній частинах рішення третейського суду відсутні висновки про права (інтереси) та обов`язки заявника, тобто третейським судом безпосередньо не вирішувались питання про права (інтереси, обов`язки) заявника.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу (зокрема, у постанові від 31 серпня 2021 року у справі №870/21/21), що при розгляді заяви про скасування рішення третейського суду суд не здійснює оцінки законності і обґрунтованості рішення третейського суду в цілому, а лише встановлює відсутність або наявність підстав для його скасування, визначених ч. 3 ст. 51 Закону України «Про третейські суди».

Апеляційний суд вважає, що доводи заявника про застосування конструкції «фраудаторності» до договору позики між учасниками третейського провадження є намаганням встановити обставини, які дадуть змогу кваліфікувати їх, як такі, що вчинені на шкоду кредитору.

В межах цього провадження суд апеляційної інстанції не може надавати оцінку підставам позовних вимог між учасниками у третейській справі №14-2701/21.

З урахуванням встановленого, суд апеляційної інстанції не погоджується з доводами заявника, що третейський суд вирішив питання про її права і обов`язки, як особи, яка не брала участь у справі.

Підстави для скасування рішення третейського суду, передбачені статтею 458 ЦПК України, не встановлені.

Керуючись ст.ст. 258-261, 351,354,355, 454,457,458,460 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Заяву ОСОБА_1 про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Корпорації «ІНВЕРІТА» від 23 лютого 2021 року у третейській справі №14-2701/21 залишити без задоволення.

У скасуванні рішення Постійно діючого третейського суду при Корпорації «ІНВЕРІТА» від 23 лютого 2021 року у третейській справі №14-2701/21 відмовити.

Матеріали справи №14-2701/21 повернути Постійно діючому третейському суду при Корпорації «ІНВЕРІТА».

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у передбачені статтею 354 ЦПК України строки.

Ухвала суду, якщо вона не була оскаржена в апеляційному порядку, набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження. У разі подання апеляційної скарги ухвала суду набирає законної сили після розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Суддя Т.І.Приколота

Повний текст ухвали складено 25 листопада 2022 року.