Справа № 214/4170/21
2-о/214/5/22
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про прийняття справи до провадження та

закриття провадження по справі

(в частині)

25 листопада 2022 року м. Кривий Ріг

Суддя Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області Ткаченко А.В., дослідивши матеріали цивільної справи №214/4170/21 за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Саксаганський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про встановлення факту родинних відносин та встановлення факту належності до національності, -

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою 27 травня 2021 року, в якій просить суд встановити факт родинних відносин, а саме, що він, ОСОБА_1 , є правнуком ОСОБА_2 , померлої згідно зі свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 28 серпня 2020 року, актовий запис про смерть №483 від 25 червня 1970 року, за національністю єврей; встановити факт того, що ОСОБА_2 , за національністю єврейка.

В обґрунтування вимог ОСОБА_1 зазначив, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 його прабабуся, яка була польською єврейкою. Однак документи, що підтверджують наявність між ними родинних відносин, не збереглися. З метою підтвердження наявності між ними родинних відносин та єврейського походження його прабабусі, він звертався до органів державної реєстрації актів цивільного стану. Оскільки у встановленні цих обставин йому було відмовлено з огляду на різні прізвища, необхідність встановлення факту родинних відносин між ним та прабабусею ОСОБА_2 польською єврейкою визначила необхідність його звернення до суду. Заявник зауважив, що у свідоцтві про народження його діда ОСОБА_3 його матір`ю зазначена ОСОБА_4 , в графі «національність» якої вказано «русская». У дійсності його прабабуся була за національністю єврейкою. За обставин, що склались в часи Радянського Союзу, прабабуся та члени її родини не могли відверто говорити про свою національність, побоюючись репресій і переслідувань з боку німецько-фашистських окупантів, які масово знищували осіб єврейської національності. Відтак прабабуся була вимушена змінити своє прізвище « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_4 » та дату народження, зазначаючи у всіх документах свою національність як росіянка. Свідоцтво про її народження не збереглося. Встановлення заявлених фактів необхідне ОСОБА_1 для впорядкування документів та подальшої реалізації особистих прав, наявність яких слідує з підтвердження його єврейського походження, користування окремими пільгами та гарантіями, право на які пов`язане з належністю до національності, реалізації намірів по підтримці сімейних традицій, можливого виїзду на постійне місце проживання за кордон. Окремо зауважив, що в бланках свідоцтв про народження відсутня графа «національність» або «походження», а тому факт належності його прабабусі ОСОБА_2 до єврейської національності можливий виключно в судовому порядку.

Ухвалою суду від 27 травня 2021 року (головуючий суддя Чернова Н.В.) заяву прийнято до розгляду з відкриттям окремого провадження (а.с.43-44).

За результатами повторного автоматизованого розподілу на підставі розпорядження керівника апарату суду №1225 від 10 жовтня 2022 року матеріали справи передано в провадження судді Ткаченку А.В.

Відповідно до ч.11 ст.33 ЦПК України, справа, розгляд якої розпочато одним суддею чи колегією суддів, повинна бути розглянута цим же суддею чи колегією суддів, за винятком випадків, що унеможливлюють участь судді у розгляді справи, та інших випадків, передбачених ЦПК України.

Як слідує з ч.2 ст.34 ЦПК України, у разі зміни складу суду на стадії судового розгляду справи по суті суд повторно розпочинає розгляд справи по суті, крім випадку, коли суд ухвалить рішення про повторне проведення підготовчого провадження.

За даних обставин вважаю за необхідне прийняти справу до свого провадження.

При вирішенні питання про можливість призначення справи до судового розгляду за результатами дослідження змісту заяви, пред`явлених вимог, долучених до заяви доказів, приходжу до висновку про необхідність закриття провадження по справі в частині вимог про встановлення факту належності до національності з огляду на таке.

Відповідно до ст.55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожний із процесуальних кодексів встановлює обмеження щодо кола питань, які можуть бути вирішені в межах відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.

У відповідності до положень ст.19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Відповідно до ч. ст.293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

За нормами п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.1 постанови від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

У ч.1 ст.315 ЦПК України наведено перелік фактів, справи про встановлення яких розглядаються судом. Хоча й за змістом ч.2 ст.315 ЦПК України зазначений перелік не є вичерпним, проте у судовому порядку можуть бути встановлені тільки ті факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб (якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення).

Згідно зі ст.300 ЦК України, особа має право на індивідуальність, на збереження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства. Таке право підпадає під захист ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка передбачає, що кожна людина має право на повагу до її особистого і сімейного життя. Держава не може втручатися у здійснення цього права інакше ніж згідно із законом та у випадках, необхідних у демократичному суспільстві в інтересах національної і громадської безпеки.

Відповідно до ст.11 Конституції України, держава сприяє консолідації та розвиткові української нації, її історичної свідомості, традицій і культури, а також розвиткові етнічної, культурної, мовної та релігійної самобутності всіх корінних народів і національних меншин України.

При цьому, чинним законодавством України не передбачено зазначення в актових записах цивільного стану та свідоцтвах органами державної реєстрації актів цивільного стану національності батьків дитини чи осіб, які вступають у шлюб. Тим самим забезпечується рівність усіх незалежно від національності чи етнічного походження, а також право особи вільно обирати та відновлювати національність, як це передбачено ст.11 Закону України "Про національні меншини в Україні". Примушення громадян у будь-якій формі до відмови від своєї національності не допускається. Відмова від фіксації національності в офіційних документах, що посвідчують особу, та актових записах цивільного стану і відповідних свідоцтвах органів державної реєстрації актів цивільного стану відповідає ст.24 Конституції України, яка гарантує рівність громадян, зокрема незалежно від етнічного походження.

Отже, національна належність особи є актом її особистого самовизначення і жодним чином не впливає на публічно-правові відносини такої особи з державою. Фіксація факту національності особи в документі, що її посвідчує, чи в актових записах громадянського стану створила б перешкоду вільному обранню чи відновленню національності, оскільки поставила б таке обрання чи відновлення у залежність від рішення державного органу.

Питання зміни національності громадянами України регулювалося Указом Президента України «Про порядок зміни громадянами України національності» від 31 грудня 1991 року №24, відповідно до якого національність могла бути змінена особами, які при досягненні 16-річного віку та одержанні паспорта прийняли національність одного з батьків та бажали змінити її відповідно до національності другого з батьків. Зміна національності провадилася відділом внутрішніх справ виконавчого комітету районної, міської, районної у місті ради народних депутатів за місцем проживання заявника. Зміна національності допускалася також і щодо осіб, які обрали національність до прийняття цього Указу. Вказаний Указ втратив чинність на підставі Указу Президента України від 27 січня 1999 року № 70/99.

У даний час діюче законодавство України не містить вимог про внесення в паспорт громадянина України, у свідоцтво про народження, у свідоцтво про шлюб чи в інші документи відомостей про національність.

Аналізуючи вказане, суд вважає, що поставлені заявником питання не можуть бути розглянуті у порядку окремого провадження, оскільки у даному випадку вимагається факт підтвердження того, що він та його прабабуся ОСОБА_2 належать до єврейської національності. Таким чином, у зв`язку з неможливістю встановлення в судовому порядку фактів щодо належності осіб до певної національності, справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Аналогічну правову позицію щодо вирішення справ про встановлення факту належності особи до національності неодноразово було висловлено Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 29 травня 2019 року у справі №398/4017/18, у постанові від 11 вересня 2019 року у справі №810/2732/18.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Закриття провадження це форма закінчення розгляду цивільної справи без винесення судового рішення у зв`язку із виявленням після відкриття провадження обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Таким чином, керуючись п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України, суд вважає за необхідне закрити провадження у справі в частині вимог ОСОБА_1 про встановлення факту належності його та ОСОБА_2 до єврейської національності.

У силу ч.2 ст.256 ЦПК України, у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з аналогічними вимогами не допускається.

При цьому, розгляд вимог ОСОБА_1 про встановлення факту родинних відносин між ним та ОСОБА_2 як між правнуком та прабабусею слід продовжити в порядку окремого провадження, оскільки встановлення факту родинних відносин положеннями ст.315 ЦПК України прямо передбачено.

Керуючись ст.ст.33, 34, 255, 260, 261, 293, 315, 353-355 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Прийняти до свого провадження цивільну справу №214/4170/21 за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Саксаганський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про встановлення факту родинних відносин та встановлення факту належності до національності.

Провадження у цивільній справі №214/4170/21 за заявою ОСОБА_1 в частині пред`явлених ним вимог про встановлення факту належності до національності закрити на підставі п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України.

Розгляд цивільної справи №214/4170/21 за заявою ОСОБА_1 в частині пред`явлених ним вимог про встановлення факту родинних відносин продовжити в порядку окремого провадження.

Призначити судовий розгляд справи на 13.30 год. 19 січня 2023 року в приміщенні Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за адресою: вул. Демиденка 3-а, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область, зал судових засідань №2, ІІ поверх.

Про дату, час та місце розгляду справи повідомити учасників справи у встановленому законом порядку.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади за посиланням http://court.gov.ua/fair/sud0435/ за номером справи.

Копію ухвали суду надіслати всім учасникам справи для відома.

На ухвалу суду в частині закриття провадження може бути подана апеляційна скарга протягом 15 днів з дня її підписання безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області. Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження, або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя А.В. Ткаченко