Справа №359/2539/21
Провадження №2/359/351/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 лютого 2022 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого Борця Є.О.,

за участю секретаря судового засідання Ступарик К.В.,

за участю представника відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів: ОСОБА_5 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Пірієва Олена Сергіївна, про визнання недійсним договору купівлі-продажу частини житлового будинку,

встановив:

1. Короткий виклад доводів пред`явленого позову.

1.1. ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом та обґрунтовував його тим, що 18 вересня 2019 року відповідачі уклали договір купівлі-продажу частини житлового будинку, за яким ОСОБА_3 відчужив у власність ОСОБА_4 1/2 частку в житловому будинку по АДРЕСА_1 . Позивач посилався на те, що рішенням Бориспільського міськрайонного суду від 1 вересня 2016 року, залишеним без змін постановою Верховного Суду від 24 квітня 2019 року, був визнаний недійсним договір купівлі-продажу частини житлового будинку, укладений 12 квітня 2016 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 . У зв`язку з цим ОСОБА_3 не був власником 1/2 частки в житловому будинку по АДРЕСА_1 та не мав право відчужувати означене майно у власність ОСОБА_4 . Крім того, ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду від 22 травня 2019 року був накладений арешт на житловий будинок по АДРЕСА_1 , а також заборонено вчиняти дії, спрямовані на відчуження вказаного об`єкта нерухомого майна. Ця обставина унеможливлювала продаж 1/2 частки в житловому будинку. Тому ОСОБА_2 просив суд визнати недійсним договір купівлі-продажу частини житлового будинку, укладений 18 вересня 2019 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

1.2. У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_6 підтримав позов та наполягав на його задоволенні.

1.3. Представник відповідача ОСОБА_1 не визнав позов та заперечував проти його задоволення. В обґрунтування своїх заперечень він посилався на те, що договір купівлі-продажу частини житлового будинку, укладений 18 вересня 2019 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , не порушує право позивача. У зв`язку з цим ОСОБА_2 не має права оспорювати дійсність означеного договору. Тому представник відповідача ОСОБА_1 просив суд відмовити у задоволенні позову.

1.4. ОСОБА_3 та ОСОБА_5 не з`явились у судове засідання. Зі змісту довідок форми №20 (а.с.47, 73, 75, 76, 78) вбачається, що ОСОБА_3 та ОСОБА_7 були відсутніми за зареєстрованим місцем проживання. Ця обставина унеможливлювала вручення їм судових повісток. Тому на підставі ч.11 ст.128 ЦПК України вони повідомлялись про час та місце розгляду цивільної справи шляхом розміщення відповідних оголошень на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с.83, 85, 102, 104, 113, 115).

2. Інформація про рух цивільної справи.

2.1. Зі змісту протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24 березня 2021 року (а.с.18) вбачається, що цивільна справа за позовом, пред`явленим ОСОБА_2 , була розподілена судді Бориспільського міськрайонного суду Борцю Є.О.

2.2. Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду від 6 травня 2021 року (а.с.24-25) пред`явлений позов був залишений без руху, ОСОБА_2 був наданий строк для сплати судового збору в розмірі 908 гривень 00 копійок.

2.3. Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду від 2 червня 2021 року (а.с.30-31) було відкрито провадження у цивільній справі та призначено підготовче судове засідання.

2.4. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 18 серпня 2021 року (а.с.52-53) було закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті. Крім того, у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Пірієвої О.С. було витребувано копію оспорюваного договору купівлі-продажу частини житлового будинку, укладеного 18 вересня 2019 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

2.5. Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду від 19 серпня 2021 року (а.с.62-63) був визнаний необґрунтованим відвід, заявлений ОСОБА_3 та ОСОБА_5 судді Бориспільського міськрайонного суду Борцю Є.О. Тому заява про вжиття означеного процесуального заходу була передана на розгляд іншому судді Бориспільського міськрайонного суду, визначеному в порядку, передбаченому ч.1 ст.33 ЦПК України.

2.6. Зі змісту протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20 серпня 2021 року (а.с.64-65) вбачається, що заява про відвід судді була розподілена судді Бориспільського міськрайонного суду Чирці С.С.

2.7. Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду від 25 серпня 2021 року (а.с.66-67) було відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_3 та ОСОБА_5 про відвід судді. Цивільна справа була передана раніше визначеному складу суду для продовження судового розгляду.

2.8. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 7 грудня 2021 року (а.с.95-98) з метою забезпечення позову, пред`явленого ОСОБА_2 , був накладений арешт на 1/2 частку, що належить ОСОБА_4 в житловому будинку по АДРЕСА_1 .

3. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

3.1. В березні 2016 року ОСОБА_2 пред`явив до Бориспільського міськрайонного суду позов, в якому він просив стягнути з ОСОБА_5 борг за договором позики від 18 лютого 2015 року в розмірі 182000 доларів США.

3.2. Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду від 1 квітня 2016 року з метою забезпечення позову, пред`явленого ОСОБА_2 , був накладений арешт на житловий будинок по АДРЕСА_1 та на земельну ділянку площею 0,1 га з кадастровим номером :01:035:0410 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовану за вказаною адресою.

3.3. 12 квітня 2016 року ОСОБА_5 уклав з ОСОБА_3 договір купівлі-продажу частини житлового будинку, за яким ОСОБА_5 відчужив у власність ОСОБА_3 1/2 частку в житловому будинку по АДРЕСА_1 .

3.4. В той же день ОСОБА_5 уклав з ОСОБА_3 ще один договір купівлі-продажу частини земельної ділянки, за яким ОСОБА_5 відчужив у власність ОСОБА_3 1/2 частку в земельній ділянці площею 0,1 га з кадастровим номером :01:035:0410 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованій по АДРЕСА_1 .

3.5. В подальшому АДРЕСА_2 було перейменовано на

АДРЕСА_3 . Рішенням Бориспільського міськрайонного суду від 1 вересня 2016 року (а.с.58-61) були визнані недійсними договори купівлі-продажу частини житлового будинку та частини земельної ділянки, укладені 12 квітня 2016 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 .

3.7. Рішенням Апеляційного суду Київської області від 17 листопада 2016 року було скасовано рішення Бориспільського міськрайонного суду від 1 вересня 2016 року та відмовлено у задоволенні позовних вимог про визнання недійсними договорів купівлі-продажу частини житлового будинку та частини земельної ділянки, укладених 12 квітня 2016 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 .

3.8. Постановою Верховного Суду від 24 квітня 2019 року (а.с.118-133) було скасовано рішення Апеляційного суду Київської області від 17 листопада 2016 року та залишено без змін рішення Бориспільського міськрайонного суду від 1 вересня 2016 року.

3.9. Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду від 22 травня 2019 року (а.с.108-110) з метою забезпечення позову, пред`явленого ОСОБА_2 , був вдруге накладений арешт на житловий будинок по АДРЕСА_1 та на земельну ділянку площею 0,1 га з кадастровим номером :01:035:0410 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовану за вказаною адресою, а також було заборонено вчиняти дії, спрямовані на відчуження вказаних об`єктів нерухомого майна.

3.10. 18 вересня 2019 року ОСОБА_3 уклав з ОСОБА_4 договір купівлі-продажу частини житлового будинку (а.с.87-88), за яким ОСОБА_3 відчужив у власність ОСОБА_4 1/2 частку в житловому будинку по АДРЕСА_1 .

3.11. Спірні правовідносини регулюються главою 16 «Правочини» розділу IV «Правочини. Представництво» книги першої «Загальні положення» ЦК України.

4. Норми права, якими керується суд при вирішенні спору.

а. щодо права на оспорювання дійсності договору.

4.1. Відповідно до ч.1 ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

4.2. Згідно з ч.3 ст.215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний недійсним (оспорюваний правочин).

б. щодо перевірки підстав недійсності договору.

4.3. Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

4.4. Згідно з ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

4.5. Відповідно до ч.1 ст.236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

4.6. Згідно з ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

4.7. Відповідно до п.7 ч.3 ст.2 та ч.1 ст.18 ЦПК України однією з основних засад цивільного судочинства є обов`язковість судового рішення. Цей принцип полягає у тому, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами.

4.8. Згідно з п.6 ч.1 ст.3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

5. Мотиви, якими керується суд при вирішенні спору.

5.1. Рішення Бориспільського міськрайонного суду від 1 вересня 2016 року, яким був визнаний недійсним договір купівлі-продажу частини житлового будинку, укладений 12 квітня 2016 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , набрало законної сили 24 квітня 2019 року. Крім того, за правилом ч.1 ст.236 ЦК України вказаний договір є недійсним з моменту його укладення, а саме з 12 квітня 2016 року. Ці обставини переконливо свідчать про те, що станом на 18 вересня 2019 року ОСОБА_3 вже не був власником 1/2 частки в житловому будинку по АДРЕСА_1 та не мав права відчужувати означене майно у власність ОСОБА_4 . Тому договір купівлі-продажу частини житлового будинку, укладений 18 вересня 2019 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , суперечить ч.1 ст.319 ЦК України.

5.2. Крім того, ухвала судді Бориспільського міськрайонного суду від 22 травня 2019 року, якою був вдруге накладений арешт на житловий будинок по АДРЕСА_1 та заборонено вчиняти дії, спрямовані на його відчуження, набрала законної сили 22 травня 2019 року. В матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження того, що станом на 18 вересня 2019 року означене судове рішення було скасовано або арешт на житловий будинок був припинений у встановленому законом порядку. Ці обставини свідчать про те, що договір купівлі-продажу частини житлового будинку, укладений 18 вересня 2019 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , також суперечить п.7 ч.3 ст.2 та ч.1 ст.18 ЦПК України.

5.3. Встановлено, що арешт на житловий будинок по АДРЕСА_1 був накладений в інтересах ОСОБА_2 , який пред`явив позов про стягнення з ОСОБА_5 боргу за договором позики від 18 лютого 2015 року в розмірі 182000 доларів США. Тому позивач є заінтересованою особою в розумінні ч.3 ст.215 ЦК України, яка має право оспорювати дійсність договору купівлі-продажу частини житлового будинку, укладеного 18 вересня 2019 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Натомість, відчужуючи 1/2 частку у вказаному вище житловому будинку, ОСОБА_5 та ОСОБА_3 прагнули запобігти потенційного звернення стягнення на означене майно в ході виконання рішення суду про часткове або повне задоволення позову. Такі дії суперечать принципу добросовісності, який є одним з основних засад цивільного законодавства.

5.4. З огляду на це суд вважає, що з метою відновлення порушеного права позивача належить визнати недійсним договір купівлі-продажу частини житлового будинку, укладений 18 вересня 2019 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

6. Розподіл судових витрат.

6.1. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

6.2. Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п.35 постанови №10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», при пред`явленні позову до кількох відповідачів одним або кількома позивачами, звільненими від сплати судового збору, він стягується в дохід держави за рішенням суду окремо з кожного відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено.

6.3. Встановлено, що ОСОБА_2 сплатив судовий збір в розмірі 908 гривень 00 копійок. Ця обставина підтверджується квитанцією №38630 від 27 травня 2021 року (а.с.28). Пред`явлений ним позов задоволений у повному обсязі.

6.4. З огляду на це суд вважає, що з кожного відповідача на користь ОСОБА_2 належить стягнути витрати на оплату судового збору в розмірі 454 гривень 00 копійок (908,00 : 2).

Керуючись п.2 ч.1, ч.3 ст.258, абз.1 ч.6 ст.259, ст.ст.263-265, ч.6 ст.268 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів: ОСОБА_5 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Пірієва Олена Сергіївна, про визнання недійсним договору купівлі-продажу частини житлового будинку задовольнити.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу частини житлового будинку, укладений 18 вересня 2019 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пірієвою Оленою Сергіївною та зареєстрований в реєстрі за №1816.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрати на оплату судового збору в розмірі 454 гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 витрати на оплату судового збору в розмірі 454 гривень 00 копійок.

Повний текст рішення суду складений 14 лютого 2022 року.

Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Суддя

Бориспільського міськрайонного суду Є.О. Борець