ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2022 року м.Суми

Справа №591/9450/21

Номер провадження 22-ц/816/1128/22; 22-ц/816/1129/22

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ткачук С. С. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Криворотенка В. І.

за участю секретаря судового засідання -Чуприни В.І.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

третя особа Публічне акціонерне товариство «Укргазбанк»,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну ОСОБА_3 на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 07 вересня 2022 року і додаткове рішенняЗарічного районного суду м. Суми від 14 жовтня 2022 року у складі судді Ніколаєнко О.О.ухвалене у м. Суми, повний текст рішень виготовлено 27 вересня 2022і 14 жовтня 2022 року,

в с т а н о в и в:

У грудні 2021 року ОСОБА_4 через свого представника адвоката Рижова Сергія Євгеновича звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 , третя особа: Публічне акціонерне товариство «Укргазбанк» (далі ПАТ «Укргазбанк»), про визнання права власності на частину квартири.

Свої вимоги мотивував тим, що з 30.08.2013 позивач перебував з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 30.11.2020. 15.03.2014, сторони набули право власності на квартиру, яка належить їм на праві спільної сумісної власності відповідно до ст. 60 СК України.

Вказував, що 13.07.2012 між відповідачкою та ТОВ «БВКК «Федорченко» було укладено договір на інвестування в будівництво житла, на підставі якого нею було придбано цінний папір вексель вартістю 190528 грн. Перший платіж на виконання умов договору у сумі 50 000 грн був внесений 24.07.2012, а для подальшого виконання умов договору був укладений кредитний договір. За період перебування сторін у шлюбі загальна сума виплат за кредитним договором склала 95692,96 грн, що дорівнює 1/2 від загальної вартості придбаного цінного паперу, а тому половина спірної квартири є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та підлягає поділу у порядку ст.ст. 60,69,71 СК України.

Посилаючись на вказані обставини та остаточно уточнивши вимоги (а.с. 100-102, т. 2), просить визнати за ним право власності на 1/4 частину квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

У лютому 2022 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1 , третя особа: ПАТ «Укргазбанк», про визнання квартири об`єктом права приватної власності.

Свої вимоги мотивувала тим, що вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 30.08.2013 по 30.11.2020. За нею зареєстровано право приватної власності на квартиру АДРЕСА_2 . Вказувала, що до шлюбу з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 нею з ТОВ «БВКФ «Федорченко» було укладено договір на інвестування будівництва житла, умовами якого передбачено, що інвестор на підставі п. 1.3. договору передає забудовнику цінні папери. Набуває права власності на майнові права на квартиру після виконання п. 1.3. цього договору та з моменту підписання сторонами акту приймання передачі майнових прав за цим договором. У цей же день між нею та ТОВ «Компанія з управління активами Адміністратор пенсійних фондів «Укрсоц-Капітал» укладено договір купівлі-продажу цінних паперів № 899/12-БВ-28/228, відповідно до якого нею придбано цінний папір вексель простий договірною вартістю 190528 грн.

25.07.2012 між нею та ПАТ АБ «Укргазбанк» укладено кредитний договір, на підставі якого їй було надано цільовий кредит на суму 140 528,00 грн. на придбання майнових прав на квартиру.

У цей же день між нею та ПАТ АБ «Укргазбанк» укладено договір іпотеки, предметом якого є майнові права на квартиру.

25.07.2012 між ПАТ АБ «Укргазбанк» та Сумським регіональним управлінням Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» укладено договір про надання часткової компенсації процентів.

Зазначала, що укладаючи вказані договори, вона не перебувала у шлюбі, укладала їх у власних інтересах. Станом на 25.07.2012, до реєстрації шлюбу, вона стала власником майнових прав на квартиру, всі обов`язки по оплаті вартості набутих майнових прав нею були виконані. 25.07.2012 вона надала забудовнику довіреність на здійснення реєстрації за нею права власності на квартиру. 26.03.2013 квартира була передана їй на оздоблення. Реєстрація права власності відбулась лише 15.03.2014, оскільки до цього часу будинок не був введений в експлуатацію. Вважала, що квартира є об`єктом приватної власності,а не спільною сумісною власністю подружжя.

Просила визнати, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 належить їй на праві приватної власності.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 07 вересня 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частину квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено за необґрунтованістю.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2330 грн.

Ухвалюючи рішення про задоволення первісного позову, суд першої інстанції виходив з того, що спірна квартира майже на половину оплачена ОСОБА_2 у період шлюбу з ОСОБА_1 , тобто половина квартири є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, тому підлягає поділу, а відтак наявні підстави для визнання за позивачем права власності на половину цієї частки, тобто на 1/4 квартири.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 не доведено, що сплачені за користування кредитом у період шлюбу кошти є її особистою приватною власністю, тобто не спростовано презумпцію спільності права власності на частку у спірному нерухомому майні.

Додатковим рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 14 жовтня 2022 року заяву представника ОСОБА_5 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 10600 грн.

Задовольняючи частково заяву про ухвалення додаткового рішення, суд першої інстанції виходив з того, що з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000 грн, враховуючи складність справи, обсяг фактично виконаних адвокатом робіт та витрачений ним час, а також принцип співмірності та розумності судових витрат. Крім того, з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню 600 грн сплачені позивачем за виготовлення звіту вартості спірного майна.

Додатковим рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 14 жовтня 2022 року відмовлено у задоволенні вимог про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу.

Відмовляючи у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позов ОСОБА_1 задоволено у повному обсязі, а у задоволенні зустрічного позову відмовлено, тому відсутні передбачені законом підстави для стягнення судових витрат.

Не погоджуючись із рішенням суду ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати на ухвалити нове, яким у задоволенні первісного позову відмовити, а її зустрічний позов задовольнити, вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

Апеляційна скарга мотивована тим, що до реєстрації шлюбу з ОСОБА_1 , 25 липня 2012 року вона набула право власності на майнові права на квартиру АДРЕСА_2 , всі обов`язки по оплаті вартості набутих майнових прав для придбання квартири перед забудовником нею були виконані, а 26.03.2013 квартира була передана їй для оздоблення.

Вважає, що у період шлюбу з ОСОБА_1 , у сторін виникли правовідносини зі сплати грошових коштів на виконання наявних у неї зобов`язань за кредитним договором, а не з набуття права спільної власності на квартиру.

Зазначає, що нею за придбання векселя вартістю 190528 грн сплачено 50000 грн, 11188,22 грн, 60921,25 грн, всього 122109,47 грн, а за період шлюбу сторін на погашення кредиту сплачено68418,54 грн, отже ОСОБА_1 міг претендувати лише на половину вказаної суми.

Вказує, що при ухваленні додаткового рішення, судом не прийнято до уваги, що фактично первісно заявлені вимоги ОСОБА_1 задоволені частково, що є підставою для стягнення понесених нею судових витрат.

З боку позивача та його представника відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

ОСОБА_2 та її представник просили скасувати рішення, оскільки суд першої інстанції не вірно визначив об`єкт спільної сумісної власності подружжя, тому відмовив у задоволенні зустрічного позову і задовольнив вимоги позивача.

Представник позивача просив рішення задовольнити, оскільки реєстрація права власності на квартиру відбулась у період зареєстрованого подружжям шлюбу.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи за таких обставин.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Колегія суддів не може погодитися з висновками суду першої інстанції і тому визнає, що оскаржене рішення не відповідає вимогам вказаної статті процесуального закону.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що з30.08.2013 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 30.08.201 розірвано. Дошлюбне прізвище ОСОБА_2 ОСОБА_6 (а.с. 5, 21 т. 1).

Однак, ще до реєстрації шлюбу 13.07.2012 між ТОВ «Будівельна виробничо-комерційна компанія «Федорченко» та ОСОБА_7 укладено договір на інвестування в будівництво житла №2916-Д, відповідно до умов якого забудовник передав інвестору майнові права на квартиру АДРЕСА_2 . Розрахунок здійснюється шляхом передачі інвестором забудовнику цінного паперу векселя простого іменного номінальною вартістю 150224,00 грн шляхом вчинення на цінному папері індосаменту та підписання сторонами акту приймання-передачі цінного паперу. Інвестор набуває право власності на майнові права на квартиру після виконання п. 1.3 цього договору та з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі майнових прав за цим договором.

Відповідно до п. 2.1, 2.4, 2.5 договору, інвестор згідно договору купівлі-продажу цінних паперів купив за грошові кошти ЦП, зазначені в 1.4 цього договору, для фінансування будівництва квартири, визначеної за п. 1.5 цього договору, з метою отримання її у власність після прийняття об`єкту будівництва в установленому порядку в експлуатацію. Після проведення остаточних розрахунків забудовник передає, а інвестор приймає квартиру згідно акту прийому передачі квартири. Право власності на квартиру переходить до інвестора шляхом оформлення на його ім?я свідоцтва про право власності на нерухоме майно та його державної реєстрації.

Пунктом 3.3 договору передбачено, що інвестор зобов`язаний до 01.07.2012 провести повний розрахунок за придбані цінні папери. (а.с. 57-59 т. 1).

13.07.2012 між ТОВ «Компанія з управління активами адміністратор пенсійних фондів «Укрсоц-Капітал» та ОСОБА_7 укладено договір купівлі-продажу цінних паперів №899/12-БВ-28/228, за яким ОСОБА_7 придбала вексель простий номінальною вартістю 150224 грн емітент ТОВ «БВК Компанія «Федорченко».

Договірна вартість цінного паперу становить 190528,00 грн без ПДВ. За умовами договору перший платіж в сумі 50 000 грн сплачується покупцем в строк до 25.07.2012, для остаточного розрахунку покупець сплачує суму 140 528,00 грн в строк до 31.07.2012 (п.п. 2.2.1, 2.2.2 договору) (а.с. 60-61 т. 1).

24.07.2012 ТОВ «Будівельна виробничо-комерційна компанія «Федорченко» та ОСОБА_7 складено акт приймання-передачі майнових прав на квартиру за договором інвестування, акт прийому-передачі векселів та виконаних зобов`язань, акт прийому передачі цінних паперів та акт взаєморозрахунків до договору купівлі-продажу цінних від 25.07.2012(а.с. 62-65, т. 1).

25.07.2012 між ПАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_7 укладено кредитний договір №105/2012-ЖКПФ, відповідно умов якогобанк надав позичальнику кредит в сумі 140528,00 грн на придбання майнових прав на квартиру АДРЕСА_2 , термін повернення до 23.07.2027. Відповідно до п. 1.5 договору кредит надавався шляхом перерахування на поточний рахунок з призначенням платежу: оплата з метою виконання договору про інвестування в будівництво житла за простий іменний вексель. У цей же день, між банком та ОСОБА_7 укладено договір іпотеки №194/2012-ІФ без оформлення заставної, відповідно до умов якого предметом іпотеки є майнові права на квартиру під будівельним номером АДРЕСА_3 (а.с. 67-70, 74-75, т. 1).

25.07.2012 між ПАТ «Укргазбанк», Сумським регіональним управлінням Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» та ОСОБА_7 укладено договір про надання часткової компенсації процентів, за умовами якого СРУ ДСФУ «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» частково компенсує позичальникові проценти за кредитним договором (а.с. 127-130 т. 1).

ОСОБА_7 за простий вексель згідно договору №899/12-68-28/228 від 13.07.2012 сплачено 24.07.2012 50000 грн та 25.07.2012 -140528,00 грн (а.с. 66, 77, т. 1).

26.02.2013 ТОВ «Будівельна виробничо-комерційна компанія «Федорченко`та Коваленко В.І. складено акт прийому-передачі квартири АДРЕСА_2 (а.с. 78, т. 1).

15.03.2014 за ОСОБА_2 зареєстровано право приватної власності на квартиру АДРЕСА_2 (а.с. 110-111, т.2).

Відповідно до довідки №5-303/18/503/2022 від 12.08.2022 АБ «Укргазбанк» ОСОБА_2 на погашення зобов`язань за кредитним договором № 105/2012-ЖКПФ від 25.07.2012 у період 01.08.2012 по 30.08.2013сплачено кошти на загальну суму 33294,07 грн, у період з 31.08.2013 по 30.12.2020 - 181 151,38 грн, у період з 31.12.2020 по 28.07.2022 - 76812,51 грн, при цьому за весь період компенсовано відсотків в сумі 98511,22 грн (а.с. 125, т. 2).

Для врегулювання спорів, які виникають із майнових відносин між подружжя підлягають застосуванню передусім норми Сімейного кодексу України.

Так, відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Такі ж положення містить й норма статті 368 ЦК України.

Виникнення режиму спільної сумісної власності подружжя на все придбане за час шлюбу майно презюмується, доки інший з подружжя не довів іншого. Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Визначаючи правовий статус спірного майна як спільної сумісної власності подружжя, суд має враховувати, що частка в такому майні визначається відповідно до розміру фактичного внеску кожної зі сторін, у тому числі за рахунок майна, набутого одним із подружжя до шлюбу, яке є його особистою приватною власністю, у придбання (набуття) майна. Якщо в придбання (будівництво) майна вкладено, крім спільних коштів, особисті приватні кошти однієї зі сторін, то частка в такому майні відповідно до розміру внеску є її власністю.

Пунктами 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11 передбачено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто.

Відповідно до вимог ст. 12 цього Кодексу цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У ст. 89 ЦПК України, поміж іншим, встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони.

Колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про визнанняквартири №119 по АДРЕСА_4 права спільної сумісної власності сторін, оскільки ОСОБА_1 не доведено належними та допустимими доказами факту спільної участі сторін у придбанні майнових прав на спірну квартиру, оскільки повна їх вартість із залученням кредитних коштів та часткової компенсації процентів за рахунок державного фонду сприяння молодіжному житловому будівництву відбулась ще до реєстрації подружжям шлюбу.

Крім того, згідно акту прийому передачі квартири від 23.02.2013 передача квартири відбулась ОСОБА_7 ( дошлюбне прізвище відповідача) для подальшої її оздоблення.

Представлені ОСОБА_2 ( ОСОБА_6 ) договори інвестування в будівництво житла; кредитування; про надання часткової компенсації процентів; договору іпотеки не містять посилання на те, що відповідач купувала квартиру не особисто для саме, а в інтересах своєї сім`ї, створеної з позивачем, уклавши шлюб 30.08.2013 року.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 до реєстрації шлюбу 30.08.2013 було придбано майнові права на квартиру шляхом придбання простого векселя, договірна вартість якого становить 190528,00 грн без ПДВ.

ОСОБА_8 за простий вексель згідно договору №899/12-68-28/228 від 13.07.2012 сплачено 24.07.2012 перший внесок на квартирув сумі 50000 грн, а 25.07.2012 між нею та банком укладено кредитний договір на придбання майнових прав на квартиру, сума кредитних коштів складала 140528,00 грн (а.с. 66, 77, т. 1).

Отже, матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_9 грошових коштів на придбання майнових прав на спірну квартиру і підписання 26.02.2013 нею з ТОВ «Будівельна виробничо-комерційна компанія «Федорченко» акту прийому-передачі квартири АДРЕСА_2 , відбулось ще до реєстрації шлюбу сторін. (а.с. 78, т. 1).

Сам факт реєстрації права власності на квартиру за ОСОБА_2 проведеноїу період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єкту права спільної сумісної власності подружжя, оскільки згідно преамбули Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» за процедурою якого проводиться державна реєстрації речового права на об`єкти нерухомого майна, цей закон регулює відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав.

Відповідно до п.п. 1, п.1 ст. 2 цього Закону державна реєстрація прав це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За змістом редакції статей 209, 210 ЦК України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Нотаріальне посвідчення правочину здійснюється нотаріусом або іншою посадовою особою, яка відповідно до закону має право на вчинення такої нотаріальної дії, шляхом вчинення на документі, в якому викладено текст правочину, посвідчувального напису. Нотаріальне посвідчення може бути вчинене на тексті лише такого правочину, який відповідає загальним вимогам, встановленим статтею 203 цього Кодексу. На вимогу фізичної або юридичної особи будь-який правочин з її участю може бути нотаріально посвідчений.

Державній реєстрації підлягає правочин, лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Перелік органів, які здійснюють державну реєстрацію, порядок реєстрації, а також порядок ведення відповідних реєстрів встановлюються законом.

Як визначено у ст. 328 цього Кодексу право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За змістом ст. 331 цього Кодексу право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі.

Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). У разі необхідності особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, може укласти договір щодо об`єкта незавершеного будівництва, право власності на який реєструється органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно на підставі документів, що підтверджують право власності або користування земельною ділянкою для створення об`єкта нерухомого майна, дозволу на виконання будівельних робіт, а також документів, що містять опис об`єкта незавершеного будівництва.

Момент набуття права власності за договором в силу ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

За інформацією із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за відповідачем ОСОБА_2 реєстрація права власності була проведена 15.03.2014 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, видане реєстраційною службою Сумського міського управління юстиції Сумської області як на новостворений об`єкт нерухомого майно на підставі договору на інвестування в будівництво житла від 12.07.2012, договору купівлі-продажу цінних паперів від 13.07.2012 введеного в експлуатацію і переданого відповідачу на підставі акту прийому передачі квартири від 26.02.2013 для завершення його оздоблення для проживання.

Крім того, сплата ОСОБА_2 у період шлюбу коштів на погашення кредитної заборгованості, не дає правових підстав для визнання за ОСОБА_1 права власності на частку квартири АДРЕСА_2 , оскільки спільними грошима подружжя у період шлюбу здійснювалось виконання грошового зобов`язання ОСОБА_2 перед банком, за згодою другого подружжя ОСОБА_1 .

Також, колегія суддів звертає увагу на те, що у разі доведення ОСОБА_1 того, що за рахунок спільних коштів подружжя погашено заборгованість за кредитним договором від 25.07.2012, укладеним між ПАТ «Укргазбанк» та ОСОБА_2 , то тоді у нього виникає право лише на компенсацію частини сплачених грошових коштів.

За встановлених обставин справи та вимог закону, колегія суддів визнає помилковим висновок суду першої інстанції, що квартира є об`єктом спільної сумісної власності подружжя і тому підлягає поділу шляхом визнання за позивачем частки у розмірі ?, бо приходить до висновку, що квартира АДРЕСА_2 є об`єктом права особистої приватної власності ОСОБА_2 .

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до положень статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вищевикладене, через неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права, на підставі п. 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 та відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Згідно з положеннями ч.ч. 1 та 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:у разі задоволення позову - на відповідача;у разі відмови в позові - на позивача;у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до приписів ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням зустрічного позову та апеляційної скарги з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції у розмірі 4860 грн 00 коп., а також за розгляд справи в суді апеляційної інстанції у розмірі 7290 грн 00 коп.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-382, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 07 вересня 2022 року та додаткові рішення Зарічного районного суду м. Суми від 14 жовтня 2022 року скасувати та ухвалити нове.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Зустрічний позов ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати особистою приватною власністю ОСОБА_2 однокімнатну квартируза адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції в розмірі 4860 грн 00 коп. та за апеляційний перегляд справи в розмірі 7290 грн 00 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 16 грудня 2022 року.

Головуючий - С. С. Ткачук

Судді: О. Ю. Кононенко

В. І. Криворотенко