Справа №705/1918/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 липня 2022 року м. Умань

Суддя Уманського міськрайонного суду Черкаської області Годік Леся Сергіївна, розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Стефківського Володимира Івановича до Акціонерного товариства (АТ) «Страхова група» «ТАС» (приватне) про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого,

в с т а н о в и в :

Представник позивача ОСОБА_2 - адвокат Стефківський В.І. звернувся до суду з позовом, в якому проситьстягнути з АТ "Страхова група "ТАС" (приватне) на користь ОСОБА_1 : 260 000 грн. 00 коп. страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю потерпілого та страхового відшкодування витрат у зв`язку із втратою годувальника в межах ліміту відповідальності страховика; 30 000 грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу. Обґрунтовуючи заявлені вимоги, представник позивача зазначає, що 04.01.2022 року, близько 19 год. 35 хв., на 547 км. автодороги "Стрий-Ізварине" в Уманському р-ні, Черкаської обл., відбулася дорожньо-транспортна пригода, у якій водій ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керуючи автомобілем марки "DAF XF 95.380", р.н. НОМЕР_1 , здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . У результаті даної ДТП пішохід ОСОБА_4 від отриманих травм помер.

За фактом ДТП слідче управління ГУНП в Черкаській області внесло матеріали про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000007.

Станом на сьогодні досудове розслідування триває, проте, відповідно до ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

В результаті вищевказаної ДТП та наслідків від неї, мати потерпілого ОСОБА_4 - ОСОБА_1 , зазнала шкоди, у зв`язку з чим виникло право на її відшкодування за рахунок відповідача.

Пунктом 27.3. Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено, що страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Представник позивача вважає, що право на отримання страхового відшкодування моральної шкоди у зв`язку із смертю потерпілого має: мати - ОСОБА_1 . Батько потерпілого помер ще задовго до ДТП.

З урахуванням ЗУ «Про Державний бюджет» загальний розмір страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, становить 78 000.00 грн.

Пунктом 27.2. статті 27 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

З урахуванням ЗУ «Про Державний бюджет» вважає, що мінімально гарантований розмір страхового відшкодування пов`язаного із втратою позивачем годувальника становить 234 000,00 грн.

Позивач є непрацездатною особою, пенсіонером за віком, проживала зі своїм сином ОСОБА_4 в с. Старі Бабани, разом вели спільне господарство та перебувала на його утриманні, а отже має право на отримання від відповідача відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника в розмірі 234 000,00 грн. Таким чином, загальна сума належного позивачу страхового відшкодування становить 312 000,00 грн. Ліміт відповідальності страховика за договором (полісом) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АТ700186 становить 260 000,00 грн. Отже, з відповідача підлягає до стягнення сума страхового відшкодування в межах ліміту відповідальності страховика - 260 000,00 грн., яку просить стягнути з відповідача. Крім того, просить стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 30 000,00 грн.

Ухвалою судді справу призначено до розгляду у спрощеному позовному провадженні, відповідно до ст. 274 ЦПК України, без повідомлення сторін.

Про проведення розгляду справи у спрощеному позовному провадженні позивач та відповідач повідомлені належним чином. Заперечення проти такого розгляду справи від відповідача судом у встановлений строк не отримано.

06.06.2022 р. від представника відповідача АТ «СГ «ТАС» (приватне) Харченка О.Д. надійшов Відзив на позовну заяву ОСОБА_2 в якому зазначає, щопри наявних документах не може погодитися з вимогами позивача з наступних підстав.

04.01.2022 року близько 19-35 год. на 547 км 870 м. автодороги М-30 Стрий-Умань- Дніпро-Ізварине (через Вінницю, Кропивницький) - Паланка, сталася дорожньо- транспортна пригода за участю автомобіля «ДАФ», держ. номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 та пішохода ОСОБА_4 .

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 , на момент ДТП, була застрахована в АТ «СГ «ТАС» (приватне) за Полісом № АТ 700186 з лімітом відповідальності за шкоду завдану життю та здоров`ю 3-ї особи в розмірі 260 000,00 грн.

Станом на 03.06.2022 року ОСОБА_3 з повідомленням про ДТП не звертався і ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, задіяної смертю фізичної особи до АТ «СГ «ТАС» (приватне) не зверталась, заяви не подавала і відповідних документів не надавала, а отже предмету спору між ОСОБА_2 та АТ «СГ «ТАС» (приватне) - немає.

Згідно ст. 5 ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів": «Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу».

Згідно ст. 6 ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів": «Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого».

Згідно п. 22, ст. 22 ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів": «У разі настання страхового випадку страховик у мелісах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи».

Згідно ст. 32 ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів": «Відповідно до цього Закону страховик або МТСБУ не відшкодовує:

32.1. шкоду, заподіяну при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, але за спричинення якої не виникає цивільно-правової відповідальності відповідно до закону;

32.2. шкоду, заподіяну забезпеченому транспортному засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду;

32.3. шкоду, заподіяну життю та здоров`ю пасажирів, які знаходилися у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, та які є застрахованими відповідно до пункту б статті 7 Закону України "Про страхування";

32.4. шкоду, заподіяну майну, яке знаходилося у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду;

32.5. шкоду, заподіяну при використанні забезпеченого транспортного засобу під час тренувальної поїздки чи для участі в офіційних змаганнях;

32.6. шкоду, яка прямо чи опосередковано викликана чи якій сприяли іонізуюча радіація, викликане довільним ядерним паливом радіоактивне отруєння, радіоактивна, токсична, вибухова чи в іншому відношенні небезпечна властивість довільної вибухової ядерної сполуки чи її ядерного компонента;

32.7. шкоду, пов`язану із втратою товарної вартості транспортного засобу;

32.8. шкоду, заподіяну пошкодженням або знищенням внаслідок дорожньо-транспортної пригоди антикварних речей, виробів з коштовних металів, коштовного та напівкоштовного каміння, біжутерії, предметів релігійного культу, картин, рукописів, грошових знаків, цінних паперів, різного роду документів, філателістичних, нумізматичних та інших колекцій;

32.9. шкоду, заподіяну в результаті дорожньо-транспортної пригоди, якщо вона відбулася внаслідок масових заворушень і групових порушень громадського порядку, військових конфліктів, терористичних актів, стихійного лиха, вибуху боєприпасів, пожежі транспортного засобу, не пов`язаної з цією пригодою;

32.10. шкоду, заподіяну життю та здоров`ю водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду».

Згідно ст. 37 ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів": «37.1. Підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є:

37.1.1. навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на осіб, дії яких пов`язані з виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, вчинені у стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або під час захисту майна, життя, здоров`я. Кваліфікація дій таких осіб встановлюється відповідно до закону;

37.1.2. вчинення особою, відповідальність якої застрахована (страхувальником), водієм транспортного засобу умисного злочину, що призвів до страхового випадку (події, передбаченої статтею 41 цього Закону);

37.1.3. невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди;

37.1.4. неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди».

Згідно ч. 5 ст. 1187 ЦК України: «Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого».

Згідно ч. 3 ст. 24 КК України: «Непрямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і хоча не бажала, але свідомо припускала їх настання».

Згідно ст.35 Закону для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Згідно п.35.2 ст.35 Закону, до заяви додаються:

а) паспорт громадянина, а в разі його відсутності інший документ, яким відповідно до законодавства України може посвідчуватися особа заявника, якщо заявником є фізична особа;

б) документ, що посвідчує право заявника на отримання страхового відшкодування (довіреність, договір оренди, свідоцтво про право на спадщину), у разі якщо заявник не є потерпілим або його законним представником;

в) довідка про присвоєння одержувачу коштів ідентифікаційного номера платника податку (за умови його присвоєння), якщо заявником є фізична особа;

г) документ, що підтверджує право власності на пошкоджене майно на день скоєння дорожньо-транспортної пригоди, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, заподіяної майну;

ґ) свідоцтво про смерть потерпілого - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого;

д) документи, що підтверджують витрати на поховання потерпілого, - у разі вимоги заявника про відшкодування витрат на поховання потерпілого;

е) документи, що підтверджують перебування ( ОСОБА_1 на утриманні померлого ОСОБА_4 ), його доходи за попередній (до настання дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди у зв`язку із смертю годувальника;

є) відомості про банківські реквізити заявника (за наявності).

- довідка про склад сім`ї.

Відповідно до ст. 36.2. Закону, Страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний:

- у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його;

- у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування.

Якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили.

По факту вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди, як зазначається в позовній заяві, було розпочато кримінальне провадження № 00000007 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, яке ще розслідується, як зазначено в позовній заяві, Головним управлінням Національної поліції у Черкаській області, тобто ніякого судового рішення по цій справі ще немає.

В матеріалах справи знаходиться копія відповідного запиту представника позивача адвоката Мелеха Д. на адресу Головного управління НПУ в Черкаській області № 42 від 08.02.2022 року щодо отримання необхідної інформації про стан досудового розслідування та надання копій документів кримінального провадження № 00000007 на який, було отримано відповідь за № 24/М-20аз від 24.02.2022 р., «досудове розслідування триває, проводяться слідчі (розшукові) дії з метою забезпечення швидкого, повного і неупередженого розслідування».

Також було проінформовано, що він може ознайомитися з матеріалами досудового розслідування до його завершення у порядку передбаченому ст. 221 КПК та додано копію витягу з ЄРДР на 1-му аркуші.

Не зважаючи на таку відповідь від поліції до матеріалів позовної заяви інших копій документів з матеріалів досудового розслідування позивачем не надано, отже станом на 03.06.2022 року дана ДТП поліцією ще розслідується і обставини події встановлюються, що також унеможливлює проведення виплати страхового відшкодування позивачу, поскільки, як вище зазначено, ні ОСОБА_3 ні позивач ( ОСОБА_2 ) до АТ «СГ «ТАС» (приватне) не зверталися, відповідних пояснень обставин події не описували і ОСОБА_2 відповідної заяви з додаванням документів не надавали.

31.05.2022 року, він телефонував представнику позивача адвокату Стефківському В.І. та порадив йому щоб або він, або ж позивач ( ОСОБА_2 ) звернулися з відповідною заявою про страхове відшкодування до АТ «СГ «ТАС» (приватне) та надали необхідні документи, відповідно до Закону, для проведення розрахунку страхового відшкодування, але він це зробити категорично відмовився.

Згідно п. 36.2., ст. 36 ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів «Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його... . Якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону - МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили».

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України: «Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів».

Виходячи з вищенаведеного, оскільки дорожньо-транспортна пригода ще розслідується в кримінальному провадженні провадження № 00000007 та судове рішення по даній справі не прийнято, що унеможливлює встановлення факту настання цивільно-правової відповідальності внаслідок ДТП, і враховуючи ще те, що ні позивач ні його представник до АТ «СГ «ТАС» (приватне) не зверталися і відповідних документів не надавали і в матеріалах судової справи, таких документів не міститься, то страхова компанія по наявних документах не може провести розрахунок та виплату страхового відшкодування, а отже з боку АТ «СГ «ТАС» (приватне) відсутній факт порушення, невизнання, оспорення прав, свобод чи законних інтересів позивача, отже звернення до суду є передчасним.

Позивач вимагає стягнути з АТ «СГ «ТАС» (приватне): 260 000.00 грн. страхового відшкодування моральної шкоди заподіяної смертю потерпілого ( ОСОБА_4 ) але, згідно п. 27.3 ст. 27 ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів": «Страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами» (на момент ДТП ця сума становила: 6 500,00 грн.). В даній ситуації сума страхового відшкодування моральної шкоди, як вище зазначено, становить 78 000,00 грн. і ця сума, як вище зазначено, розподіляється рівними частинами на кожну особу, яка має право та таке відшкодування, але аж ніяк зазначено в позовній заяві 260 000,00 грн., так як дана сума не відповідає вимогам Закону. Але це максимальна сума якщо, згідно Закону, в померлого із близької рідні є тільки мати ОСОБА_2 , при цьому в матеріалах справи відповідної довідки про склад сім`ї померлого - немає, що унеможливлює точний розрахунок вище вказаної суми.

Що стосується суми страхового відшкодування позивачу «за втрату годувальника», то позивачем до суду не надано відповідних доказів, що вона ( ОСОБА_2 ) перебувала на утриманні загиблого ( ОСОБА_4 ), які повинні були бути надані, як вище зазначено відповідно до ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Позивач в позовній заяві вказує що вона до ДТП перебувала на утриманні ОСОБА_4 , але не надає до суду жодних документів, які б містили інформацію про матеріальний стан згиблого (довідка про його заробітну плату; довідка про те, що вона отримує пенсію «за втрату годувальника») наявні ж в справі інші документи не можуть слугувати належним та допустимим доказом її перебуванням на утриманні у померлого ОСОБА_4 .

Отже вимога позивача про відшкодування їй страхового відшкодування «за втрату годувальника» є такою, що не відповідає вимогам Закону є незаконною і при наявних в справі документах, задоволенню не підлягає.

При наявності належних та допустимих доказів, сума страхового відшкодування, згідно Закону, розраховувалася би таким чином: 6 500,00 грн. х 36 - 234 000,00 грн.

Крім того, представник відповідача не визнає суму витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 30 000,00 грн., оскільки до позовної заяви доданий Договір про надання правової допомоги з передбаченим порядок сплати гонорару адвоката, але не додано документу, який би підтвердив сам факт оплати позивачем вище вказаної суми.Позивачем не надано видаткових касових ордерів або платіжних доручень про передачу коштів адвокату та не встановлено й не зазначено, якими доказами підтверджується фактичне понесення позивачем витрат на правову допомогу (їх оплата).

Просить відмовити ОСОБА_2 у задоволенні її позовних вимог до АТ «СГ «ТАС» (приватне) в повному обсязі за безпідставністю та необґрунтованістю позовних вимог.

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

У відповідності до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі представлених доказів.

Вивчивши матеріали справи, надані сторонами докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Згідно довідки про дорожньо-транспортну пригодувід 04.01.2022 № 995312, 04.01.2022 року близько 19-35 год. на 547 км, 870 м. автодороги М-30 Стрий-Умань-Дніпро-Ізварине (через Вінницю, Кропивницький) - Паланка, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «ДАФ», держ. номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 та пішохода ОСОБА_4 . Потерпілий ОСОБА_4 помер на місці ДТП.

По факту вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди було розпочато кримінальне провадження № 00000007 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, яке розслідується Головним управлінням Національної поліції у Черкаській області.

Згідно відповіді за № 24/М-20аз від 24.02.2022 р. заступника начальника відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Черкаській області Мікіша А. досудове розслідування триває, проводяться слідчі (розшукові) дії з метою забезпечення швидкого, повного і неупередженого розслідування.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 на момент ДТП, була застрахована в АТ «СГ «ТАС» (приватне) за Полісом № АТ 700186, страховик є діючим членом МТСБУ.

Факт смерті ОСОБА_4 підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 10.01.2022. Лікарського свідоцтва про смерть ОСОБА_4 , із зазначенням причини смерті, суду не надано.

Позивач ОСОБА_2 (до укладення шлюбу прізвище - ОСОБА_5 ), відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 05.11.1981, є матір?ю померлого ОСОБА_4 , батько - ОСОБА_6 (помер ІНФОРМАЦІЯ_3 ).

Згідно довідки Дмитрушківської сільської ради села Старі Бабани № 51 від 03.02.2022, ОСОБА_4 проживав за адресою: АДРЕСА_1 спільно з матір`ю ОСОБА_2 , яка перебувала на його утриманні (Акт встановлення факту проживання від 02.02.2022 р., Акт про засвідчення факту перебування на утриманні від 02.02.2022 р.).

Нормами ст. 1187 ЦК України передбачені підстави і порядок відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки. Частиною першої цієї статті встановлено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Частиною 2 вказаної статті встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Частиною 5 зазначеної статті визначено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до ч. 1 ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Страхове відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого в ДТП, а також особам, яким завдано шкоди смертю годувальника, та витрати на поховання, якщо смерть потерпілого настала в результаті страхового випадку, здійснюється у порядку, передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-ІV.

Відповідно до ст. 35 Закону № 1961-ІV для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. До заяви додаються: а) паспорт громадянина, а в разі його відсутності інший документ, яким відповідно до законодавства України може посвідчуватися особа заявника, якщо заявником є фізична особа; б) документ, що посвідчує право заявника на отримання страхового відшкодування (довіреність, договір оренди, свідоцтво про право на спадщину), у разі якщо заявник не є потерпілим або його законним представником; в) довідка про присвоєння одержувачу коштів ідентифікаційного номера платника податку (за умови його присвоєння), якщо заявником є фізична особа; г) документ, що підтверджує право власності на пошкоджене майно на день скоєння дорожньо-транспортної пригоди, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, заподіяної майну; ґ) свідоцтво про смерть потерпілого - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого; д) документи, що підтверджують витрати на поховання потерпілого, - у разі вимоги заявника про відшкодування витрат на поховання потерпілого; е) документи, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого, його доходи за попередній (до настання дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди у зв`язку із смертю годувальника; є) відомості про банківські реквізити заявник (за наявності).

Відповідно до п. 36.1 ст. 36 Закону № 1961-ІV, страховик (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Відповідно до п. 36.2. ст. 36 вищезазначеного Закону, страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст. 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених ст. 32 та/або 37 цього Закону - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону, - МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили.

У разі якщо заява про здійснення страхового відшкодування чи інші документи, необхідні для прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), подані з порушенням строку, встановленого цим Законом, строк прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та його виплату збільшується на кількість днів такого прострочення.

Протягом трьох робочих днів з дня прийняття відповідного рішення страховик (МТСБУ) зобов`язаний направити заявнику письмове повідомлення про прийняте рішення.

З наданих сторонами документів та з викладених обставин, вбачається, що позивач ОСОБА_2 не зверталась до АТ «СГ «ТАС» (приватне) із заявою про виплату їй страхового відшкодування.

Відповідно АТ «СГ «ТАС» (приватне) не приймалось письмове рішення щодо такої виплати, як і не було відмовлено позивачу у страховому відшкодуванні.

Таким чином, звернення ОСОБА_2 до суду є передчасним, оскільки страхова компанія не відмовляла останній у виплаті страхового відшкодування.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», судам роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України, шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Положення ст. 625 ЦК України не застосовуються до відносин з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, оскільки відшкодування шкоди є відповідальністю, а не грошовим зобов`язанням, яке виникає з договірних зобов`язань. Винятком є відповідальність страховика, ст. 992 ЦК України.

З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (ч. 2 ст. 1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч. 5 ст. 1187 ЦК України, п. 1 ч. 2 ст. 1166 ЦК України). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. У зв`язку з цим, у разі прийняття судом постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, наприклад, через закінчення строків накладення адміністративного стягнення (ст. 38 КУпАП), суд повинен звернути увагу на те, чи містить така постанова суду відповіді на питання про те, чи мала місце дорожньо-транспортна пригода та чи сталася вона з вини відповідача. Відсутність складу злочину, наприклад, у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року чи закриття кримінального провадження за правилами Кримінального процесуального кодексу України 2012 року не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК України.

Зі змісту глави 82 ЦК України убачається, що законодавець розрізняє поняття особа, яка завдала шкоду та особа, яка відповідає за шкоду. За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі ч. 1 ст. 1191 ЦК України, набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

Тобто, до страховика, який виплатив страхове відшкодування, переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, яка одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Проте, вина цієї особи повинна бути встановлена.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди.

Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом № 1961-ІV порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком замість завдавача шкоди. За умов, передбачених ст. 38 вказаного Закону та ст. 1191 ЦК України, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регресу) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Натомість, згідно зі ст. 993 ЦК України та ст. 27 ЗУ «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

З огляду на це, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом № 1961-ІV, у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе в межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, реалізує право вимоги, передбачене ст. 993 ЦК України та ст. 27 ЗУ «Про страхування, шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) від 04 липня 2018 року.

Таким чином, у разі доведення в кримінальному провадженні, що ДТП сталася з вини ОСОБА_3 , АТ «Страхова Група «ТАС» після виплати страхового відшкодування, набуде право зворотньої вимоги до завдавача шкоди.

Тому встановлення винної особи у зазначеному ДТП є обов`язковою, оскільки така процедура передбачена Законом.

Із матеріалів справи не вбачається, що ОСОБА_2 зверталась до страховика про виплату страхового відшкодування та останній їй не відмовляв у здійсненні страхової виплати.

З огляду вище зазначеного, суд приходить до висновку, що звернення позивача до суду за захистом своїх прав є передчасним, тому позовні вимоги задоволенню не підлягають. У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, суд, на підставі ст. 141 ЦПК України, відмовляє позивачу в задоволенні вимог щодо відшкодування судових витрат.

Керуючись ст. 5, 6, 12, 13, 14, 81, 82, 141, 258, 259, 263, 265, 274-279, 355 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

У задоволенні позову представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Стефківського Володимира Івановича до Акціонерного товариства «Страхова група» «ТАС» (приватне) про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого - відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду протягом 30 днів із дня його проголошення. Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково. Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, а в разі оскарження після розгляду справи апеляційним судом, якщо рішення не буде скасовано.

СуддяЛеся Сергіївна Годік