КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №22-ц/824/7075/2022 Головуючий у 2 інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2022 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

судді-доповідача Голуб С.А.,

суддів: Журби С.О., Таргоній Д.О.,

за участі секретаря судового засідання Шаламая Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в м. Києві апеляційну скаргуОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 02 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справа дітей та сім`ї Вишневої міської ради Бучанського району Київської області, про позбавлення батьківських прав,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що з 23 листопада 2013 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_3 . Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 17 лютого 2017 року шлюб між сторонами було розірвано.

Зазначає, що ОСОБА_2 чинить йому перешкоди у вихованні та спілкуванні з сином, належним чином свої батьківські обов`язки не виконує. Про фізичний, духовний та моральний розвиток свого сина не піклується.

ОСОБА_4 одружилась з ОСОБА_5 , вони мають спільну дитину. Вказує, що відповідачка та її чоловік не працюють, останній зловживає алкоголем, притягувався до адміністративної відповідальності. В сім`ї відповідача його сина били, коли забирав дитину до себе, виявляв на його на тілі синці та подряпини. Вказує, що дитина знаходиться на його утриманні. Вважає, що відповідач нехтує своїми батьківськими обов`язками, нею та її чоловіком створені умови, які шкодять інтересам його сина, у зв`язку із чим він звернувся до суду з даним позовом.

На підставі викладеного в позові, ОСОБА_1 просивсуд позбавити ОСОБА_5 батьківських прав відносно неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 02 грудня 2021 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції було ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки судом було допущено неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

В доводах апеляційної скарги апелянт зазначає, що розгляд справи було здійснено формально, оскільки судом не було досліджено всіх доказів, а саме диску із аудіозаписами в яких йдеться про застосування фізичного насильства до дитини.

Крім того, з вказаних аудіозаписів вбачається, що відповідачка в телефонній розмові наполягала, щоб дитина проживала з апелянтом та погодилась в подальшому переоформити необхідні документи.

Також в доводах апеляційної скарги ОСОБА_6 вказує, що судом було безпідставно відмовлено у задоволенні клопотання про ознайомлення з висновком Служби у справах дітей та сім`ї про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача, чим порушено право сторони брати участь у дослідженні доказів.

На підставі викладеного в апеляційній скарзі, ОСОБА_6 просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В порядку визначеному ст. 360 ЦПК України, відзив на апеляційну скаргу у письмовій формі на адресу суду апеляційної інстанції не надходив. Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судове засідання ОСОБА_6 та його представник адвокат Зьома В.О. не з`явились.

ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, про дату час та місце належним чином був повідомлений її представник адвокат Поліщук В.В., про що особисто розписався у розписці. (а.с.82)

На адресу Київського апеляційного суду надійшла заява Служби у справах дітей та сім`ї Вишневої міської ради Бучанського району Київської області в якій просить суд розглянути справу участі представника третьої особи

Вирішуючи питання про можливість розгляду справи без участі сторін, колегія суддів виходить з такого.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 подав 23 лютого 2022 року. Ухвалою суду від 09 червня 2022 року ОСОБА_1 було поновлено строк на подачу апеляційної скарги і відкрито провадження у справі. Ухвала була направлена на адреси сторін. (а.с.44-49)

Судові повістки про виклик в судове засідання були направлені сторонам. (а.с. 50-52)

Судові повістки повернулись без вручення. ОСОБА_2 відсутня за адресою, зазначеною у повістці, а судова повістка наім'я ОСОБА_1 за закінченням терміну зберігання. (а.с.57,58)

Крім того, представнику ОСОБА_1 - адвокату Зьомі В.О. була направлена телефонограма в якому повідомлялось про призначене судове засідання на 21 вересня2022 року, яку він отримав 16 вересня 2022 року о 10 годині 33 хвилини. (а.с.57)

21 вересня 2022 року учасники справи в судове засідання не з`явились, у зв`язку із чим розгляд справи був відкладений на 26 жовтня 2022 року. (а.с.60)

Судові повістки на 26 жовтня 2022 року повернулись без вручення: ОСОБА_2 та представнику ОСОБА_1 - адвокату Зьомі В.О. не вручені за відсутністю за вказаною адресою. (а.с.63-66)

В судове засідання 26 жовтня 2022 року з`явився представник ОСОБА_2 адвокат Поліщук В.В., який повідомив, що ОСОБА_1 перебуває за межами України.

ОСОБА_1 та його представник адвокат Зьома В.О. в судове засідання не з`явились.

Розгляд справи був відкладений на 16 листопада 2022 року , ОСОБА_1 та його представнику адвокату Зьомі В.О. були направлені судові повістки. (а.с.74)

Також адвокат Зьома В.О. повідомлявся про виклик в судове засідання телефонограмою, яку він отримав 14 листопада 2022 року о 14 годині 35 хвилин. (а.с.78)

Судова повістка адвокату Зьомі В.О. не була вручена за відсутністю за вказаною адресою (а.с.77), даних про вручення повістки ОСОБА_1 матеріали справи не містять.

В судове засідання 16 листопада 2022 року з`явився представник ОСОБА_2 - адвокат Поліщук В.В. ОСОБА_1 та його представник адвокат Зьома В.О. в судове засідання не з`явились.

Розгляд справи був відкладений на 21 грудня 2022 року.

В судове засідання 21 грудня 2022 року сторони не з`явились. Судова повістка на адресу адвоката Зьоми В.О. повернулась без вручення.

Відповідно до ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

У рішенні ЄСПЛ від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України» Європейський суд з прав людини зробив висновок про те, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Таким чином судом було вжито всіх вичерпних заходів щодо належного повідомлення скаржника про дату та час розгляду справи. Однак, скаржник в судові засіданні не з`явився, що може свідчити про відсутність заінтересованості у ефективному та своєчасному розгляді скарги, та про неналежне ставлення до наданих процесуальних прав та покладених обов`язків.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги, доходить висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення враховуючи таке.

Судом першої інстанції встановлено, що з 23 листопада 2013 року сторони, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 перебували в зареєстрованому шлюбі.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народився син ОСОБА_3 . (а.с.14)

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 17 лютого 2017 року шлюб між сторонами було розірвано. (а.с.13)

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 17 лютого 2017 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 стягнуто аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1228 грн., починаючи з 15 листопада 2016 року і до повноліття дитини.

Рішенням Служби у справах дітей Черкаської міської ради від 26 березня 2017 року №466 встановлено батьковіОСОБА_1 спосіб участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме: перші та треті вихідні місяця по суботах та неділях з 10-00 до 13-00 та з 16-00 до 18-00, з необов`язковою присутністю матері дитини та з урахуваннями обставин, які можуть виникнути.(а.с.17)

Як вбачається із матеріалів справи, після розірвання шлюбу сторони припинили проживати однією сім`єю, дитина залишилась проживати з відповідачкою у м. Черкаси.

На день розгляду справи в суді дитина проживає разом з ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до висновку Виконавчого комітету Вишневої міської ради Бучанського району Київської області №3/02-3612 від 30 листопада 2021 року, орган опіки та піклування вважає за недоцільне позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 відносно її малолітньої дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З Висновку вбачається, що дитина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає разом з батьком ОСОБА_1 та його співмешканкою за адресою: АДРЕСА_1 . З вересня 2020 року дитина перебуває на утриманні позивача.

З Висновку вбачається, що ОСОБА_4 на засіданні комісії з питань захисту прав дитини зазначила, що батько забрав дитину і вона не має змоги спілкуватися з сином, чим обмежується її право щодо виховання та спілкування з дитиною.

Згідно з Висновком, ОСОБА_4 в силу своїх можливостей та обставин, що склалися, не ухиляється від виконання батьківських обов`язків щодо виховання дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , та випадків жорсткого поводження її з дитиною не зафіксовано.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того,що стороною позивача не надано достатньо доказів в розумінні ст. 76-79 ЦПК України на підтвердження свідомого ухилення відповідачки від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, для застосування до неї такого крайнього заходу впливу, як позбавлення батьківських прав.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції.

У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Відповідно до вимог ст. 141 СК України, мати, батько, мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Статтею 142 СК України, передбачено, що діти мають рівні права та обов`язки щодо батьків, незалежно від того, чи перебували їхні батьки у шлюбі між собою.

Згідно ч. 1 ст. 153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Відповідно до ст. 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення вищенаведеної статті дозволяє дійти висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

За приписами п. п. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

При цьому, незацікавленість батька, який сплачує аліменти, в підготовці дитини до школи чи непідтримання ним захоплення дитиною спортом, необізнаність про стан здоров`я дитини не може бути підставою для позбавлення відповідача батьківських прав.

Аналогічний висновок міститься в постанові Верховного Суду від 09 листопада 2020 року у справі №753/9433/17.

Суд першої інстанції правильно виходив з того, що позивачем не надано беззаперечних доказів, які б свідчили про вчинення насильства відповідачкою по відношенню до сина ОСОБА_7 , винної поведінки відповідачки по ухиленню від виконання своїх обов`язків щодо виховання та утримання дитини. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на ОСОБА_4 , на чому правильно наголосив суд першої інстанції, адже позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку матері у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в його діях.

Неактивна участь матері в житті сина спричинена тривалим конфліктом між сторонами та неналежним усвідомленням батьком необхідності участі матері у вихованні сина, незважаючи на конфліктні стосунки між сторонами.

З врахуванням наведеного, суд першої інстанції врахував всі обставини справи та надав належну правову оцінку доказам у справі та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Щодо доводів апеляційної скарги щодо неповного дослідження судом всіх доказів, а саме диску із аудіозаписами в яких йдеться про застосування фізичного насильства до дитини.

Відповідно до положень ст. 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

З матеріалів справи вбачаться, що протокольною ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 09 вересня 2021 року клопотання про долучення відповіді на відзив до матеріалів справи було задоволено частково. Відповідь на відзив приєднано до матеріалів справи та відмовлено у приєднанні доказів, які були долучені до відповіді на відзив, оскільки вказані докази були подані з порушенням строків передбачених ст. 83 ЦПК України. Серед вказаних додатків знаходився диск із аудіо записами.

Отже, колегія суддів не бере до уваги вказаний доказ, оскільки поданий з порушенням норм цивільного процесуального законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявним в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку про відсутність обґрунтованих правових підстав для скасування оскаржуваного рішення, яке постановлено з дотриманням норм процесуального права, з підстав, що зазначені в апеляційній скарзі, таким чином апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 369, 374, 375 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва 02 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справа дітей та сім`ї Вишневої міської ради Бучанського району Київської області, про позбавлення батьківських прав залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 26 грудня 2022 року.

Суддя-доповідач

Судді: