Справа № 296/2206/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2022 року м.Житомир

Корольовський районний суд міста Житомира в складі: головуючого судді Рожкової О.С., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом Житомирського міського центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення отриманої допомоги по безробіттю,

У С Т А Н О В И В :

І. СУТЬ СПРАВИ

1.1. 10.05.2022 Житомирський міський центр зайнятості (далі - позивач) звернувся до Корольовського районного суду міста Житомира із позовом до ОСОБА_1 (далі - відповідач), в якому просив:

(і) стягнути з ОСОБА_1 на користь Житомирського міського центру зайнятості отриману допомогу по безробіттю в розмірі 6 096 грн. 73 коп. за реквізитами: р/р UA 0706311, Держказначейська служба України м.Київ (ДКСУ м.Київ), МФО 820172, ;

(іі) стягнути з ОСОБА_1 на користь Житомирського міського центру зайнятості судовий збір у сумі 2 481 грн. 00 коп. за реквізитами: р/р UA 0706311, Держказначейська служба України м.Київ (ДКСУ м.Київ), МФО 820172, .

1.2. Позов обґрунтовувався тим, що ОСОБА_1 звернувся до Житомирського міського центру зайнятості за сприянням у працевлаштуванні. За відсутності належної роботи 22.11.2010 йому було надано статус безробітного і призначено допомогу по безробіттю. Перебуваючи на обліку в Житомирському МЦЗ в період з 22.11.2010 по 06.03.2012 відповідач отримав допомогу по безробіттю в сумі 6096,73 грн.

Однак під час здійснення перевірки Житомирським МЦЗ достовірності факту належності особи до зайнятого населення встановлено, що ОСОБА_1 в період перебування на обліку в Житомирському МЦЗ як безробітний перебував у трудових відносинах з Житомирським обласним спеціалізованим ремонтно-будівельним підприємством протипожежних робіт Добровільного пожежного товариства України в період з 01.12.2010 по 31.01.2011. З метою досудового врегулювання спору Житомирським МЦЗ відповідачу було направлено копію Наказу Житомирського міського центру зайнятості №48 від 18.02.2019 з попередженням про вирішення питання повернення зазначених коштів в судовому порядку в разі відмови повернути їх добровільно.

1.3. Отримавши претензію з вимогою про повернення коштів, ОСОБА_1 не повернув безпідставно отриману допомогу по безробіттю в розмірі 6096,73 грн., а тому позивач просить стягнути вказані кошти з відповідача в судовому порядку.

ІІ. ПРОЦЕДУРА та ПОЗИЦІЇ СТОРІН

2.1. 23.05.2022 ухвалою суду відкрито провадження у справі №296/2206/22, справу вирішено розглядати у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін.

2.2. 13.06.2022 відповідач засобами поштового зв`язку направив до суду заперечення на позовну заяву, вказавши, що Житомирський міський центр зайнятості пропустив трирічний строк звернення до суду з позовом щодо стягнення заборгованості за період з 01.04.2011 по 01.12.2011, у звязку з чим просив відмовити позивачу в задоволенні позову.

ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ та ДОКАЗИ НА ЇХ ПІДТВЕРДЖЕННЯ

3.1. 26.11.2010 ОСОБА_2 прийнято на посаду електромонтера в АПС, що підтверджується заявою відповідача від 25.11.2010 та копією наказу по особовому складу №78/2К від 26.11.2010 (а.с.6,9).

3.2. 31.01.2011 ОСОБА_2 звільнено з посади електромонтера в АПС за згодою сторін, що підтверджується заявою відповідача від 31.01.2011 та копією наказу №5-К від 31.01.2011 (а.с.7-8).

3.3. Факт перебування ОСОБА_1 у трудових відносинах з Житомирським обласним спеціалізованим ремонтно-будівельним підприємством протипожежних робіт добровільного пожежного товариства України, встановлений актом №91 розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» від 18.02.2019 (а.с.11-12).

3.4. Дохід ОСОБА_1 за період з 01.12.2010 по 05.03.2012 становить 6 096,73, що підтверджується довідкою Державного центру зайнятості від 18.02.2019.

3.5. 18.08.2019 Житомирським міським центром зайнятості видано наказ «Про повернення коштів виплачених як допомога по безробіттю», який направлено відповідачу 20.02.2019 та отримано останнім 06.03.2019, що підтверджується наказом Житомирського міського центру зайнятості від 18.02.2019, копією листа Житомирського міського центру зайнятості №460/08 від 20.09.2019 та копією рекомендованого повідомлення №147 (а.с.14-16).

ІV. НОРМИ ПРАВА, ЩО ПІДЛЯГАЮТЬ ЗАСТОСУВАННЮ

4.1. Відповідно до положень частин першої, другої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

4.2. Згідно з пунктом 2 частини першої статті 1 Закону України «Про зайнятість населення» від 05 липня 2012 року № 5067-VI безробітний - особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи.

4.3. Відповідно до приписів частин другої, третьої статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» від 02 березня 2000 року № 1533-III застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов`язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

4.4. Відповідно до положень статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

VІ. ОЦІНКА СУДУ

5.1. Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до Житомирського міського центру зайнятості (надалі по тексту Житомирський МЦЗ) за сприянням у працевлаштуванні та 22.11.2010 відповідачу призначено допомогу по безробіттю..

5.2. Відповідно до пункту 18 частини 2 статті 22 Закону України «Про зайнятість населення», Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення, затвердженого Наказом Міністерства праці та соціальної політики України Державної податкової адміністрації України №60/62 від 13.02.2009 та Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» Житомирським МЦЗ було проведено перевірку достовірності факту належності особи до зайнятого населення, за фактом перевірки складено акт.

5.3. Вказаним актом встановлено, що ОСОБА_1 в період перебування на обліку Житомирському МЦЗ як безробітний перебував у трудових відносинах з Житомирським власним спеціалізованим ремонтно-будівельним підприємством протипожежних робіт Добровільного пожежного товариства України в період з 01.12.2010 по 31.01.2011.

5.4. Згідно з довідкою, виданою позивачем, сума матеріального забезпечення, що підлягає поверненню становить 6 096,73 грн.

5.5. З матеріалів справи вбачається, що Житомирським МЦЗ 18.02.2019 видано наказ №48, «Про повернення коштів, виплачених як допомога по безробіттю». З метою досудового врегулювання спору Житомирським МЦЗ відповідачу було направлено копію Наказу №48 від 18.02.2019 для ознайомлення та претензію №460/08 від 20.02.2019 з вимогою повернути кошти в сумі 6096 грн. 73 коп. з попередженням про вирішення питання повернення зазначених коштів в судовому порядку у разі відмови повернути їх добровільно.

Отримавши претензію з вимогою про повернення коштів, ОСОБА_1 не повернув безпідставно отриману допомогу по безробіттю в розмірі 6096,73 грн.

5.6. Суд приходить до висновку, що у порушення приписів частини другої статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» від 02 березня 2000 року № 1533-III відповідач у даній справі - ОСОБА_1 - не подав відомостей про те, що з 26.11.2010 він вже був працевлаштованим, і, як наслідок, не мав права на виплату допомоги по безробіттю.

5.7. Отже, позовні вимоги Житомирського міського центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення коштів у сумі 6 096,73 грн. є доведеними та обґрунтованими, проте, як зазначалося вище, відповідачем заявлено про застосування наслідків спливу позовної давності.

5.8. Відповідно до усталених загальних правових висновків Верховного Суду щодо порядку застосування позовної давності, викладених, зокрема, в постановах від 23 січня 2020 року у справі № 916/2128/18, від 03 лютого 2021 року у справі № 914/197/19, виходячи з вимог статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем.

5.9. Згідно з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду від 19 листопада 2019 року у справі № 911/3677/17, якщо позовні вимоги судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, суд зобов`язаний застосувати до спірних правовідносин положення статті 267 ЦК України і вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв`язку зі спливом позовної давності, або за наявності поважних причин її пропущення захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму).

5.10. Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

5.11. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

5.12. Згідно з частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

5.13. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позивач про порушення свого права дізнався принаймні 18 лютого 2019 року, що підтверджується актом №91 від 18 лютого 2019 року розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» від 18.02.2019.

5.14. Таким чином, строк, в межах якого позивач повинен був звернутись до суду з вимогою про захист свого порушеного права, обчислюється з 18 лютого 2019 року до 18 лютого 2022 року.

5.15. Однак з даним позовом (вих. №9051 від 09.05.2020) позивач звернувся до суду лише 09 травня 2022 року, тобто з пропуском позовної давності.

5.16. Водночас, позивач не наводить поважних причин, які перешкоджали йому звернутися до суду із зазначеним позовом про стягнення коштів з відповідача протягом строку, який обчислюється з 18 лютого 2019 року по 18 лютого 2022 року, тобто в межах позовної давності.

5.17. Позивач у позовній заяві вказує, що відповідно до частини четвертої статті 38 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» строк давності в разі стягнення штрафних санкцій, передбачених цим Законом та Законом України «Про зайнятість населення», адміністративних штрафів, а також інших видів заборгованості перед Фондом не застосовується.

5.18. Проте таке твердження позивача спростовується правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 12 грудня 2018 року у справі № 727/4084/16-ц, згідно з якою Верховний Суд, переглядаючи в касаційному порядку судові рішення в аналогічному спорі, вказав, що застосування до спірних правовідносин частини четвертої статті 38 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», є помилковим.

Відповідно до частини третьої статті 38 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» своєчасно не сплачені фінансові санкції та адміністративні штрафи стягуються із страхувальника в дохід Фонду в порядку, встановленому законом.

Пунктом 10 частини першої статті 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» передбачено, що страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок.

З огляду на викладене, Верховний Суд вказав, що частина четверта статті 38 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» стосується відповідальності роботодавця (страхувальника), а не застрахованих осіб, які зареєстровані в установленому законом порядку як безробітні, у зв`язку з чим застосування вказаної норми до спірних правовідносин є безпідставним.

5.19. Згідно з положеннями частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

5.20. Отже, положення частини четвертої статті 38 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, що виникли між учасниками даного спору - Житомирським міським центром зайнятості та ОСОБА_1 про стягнення коштів у сумі 6 096,73 грн.

5.21. За таких обставин, хоча позовні вимоги Житомирського міського центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення коштів у сумі 6 096,73 грн є доведеними та обґрунтованими, проте задоволенню не підлягають, у зв`язку зі спливом позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем у спорі, та відсутністю поважних причин пропуску позовної давності.

VI. ЩОДО СУДОВИХ ВИТРАТ

6.1. Враховуючи, що в задоволенні позову позивачу відмовлено, за правилами частини першої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, понесені позивачем судові витрати у справі покладаються на останнього.

Керуючись статтями 2, 7, 10, 12, 19, 81, 83, 141, 258-260, 263-265, 273-279 Цивільного процесуального кодексу України, Корольовський районний суд міста Житомира,

У Х В А Л И В :

1. У задоволенні позову Житомирського міського центру зайнятості, відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач:

Житомирський міський центр зайнятості,

місцезнаходження за адресою:

10025, м. Житомир, площа Польова,6-А

Відповідач:

ОСОБА_1 ,

місце проживання за адресою:

АДРЕСА_1

РНОКПП НОМЕР_1

Суддя О. С. Рожкова