Справа № 524/5147/21
Провадження №2/524/95/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.05.2022 року Автозаводський районний суд міста Кременчука в складі: головуючого - судді Нестеренка С.Г., за участі: - секретаря судового засідання Бельченко Н.Л., - позивача ОСОБА_1 , - відповідача ОСОБА_2 , розглянув в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кременчук Полтавської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру коштів (аліментів) визначених рішеннями суду на утримання дітей, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2021 року до суду звернувся ОСОБА_1 із позовною заявою до ОСОБА_2 про зменшення розміру коштів (аліментів) визначених рішеннями суду на утримання дітей.

В обґрунтування позову вказував, що рішенням Автозаводського районного суду міста Кременчука від 09 вересня 2020 року були стягнуті аліменти з нього на користь ОСОБА_2 на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання у розмірі 1/5 частини з усіх видів заробітку, починаючи з 11.03.2020 року і до закінчення ОСОБА_3 навчання, але не більше ніж до досягнення нею 23-х річного віку.

01 березня 2021 року Автозаводський районний суд м. Кременчука видав судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, починаючи з 01.10.2020 року і до досягнення повноліття.

Зазначав, що стан його здоров`я погіршився, він постійно лікується, що підтверджується випискою із протоколу ЛК №111 від 17.05.2021 року, перебуває на обліку у лікаря та постійно потребує лікування, на що витрачає значні кошти.

Просив зменшити розміри стягнених судовими рішеннями з нього коштів (аліментів) на користь ОСОБА_2 на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання ОСОБА_3 з 1/5 частини заробітку (доходу) до 1/6 частини заробітку (доходу), починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до закінчення дитиною навчання, але не більше ніж до досягнення нею 23-х річного віку, а також на утримання неповнолітньої дитини - дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 1/4 частини всіх заробітку (доходу) до 1/6 частини всіх заробітку (доходу), але не менше мінімального гарантованого розміру аліментів, визначеного законодавством, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою суду від 02 липня 2021 року позовну заяву було залишено без руху (а.с. 17-18).

15 липня 2021 року до суду від позивача ОСОБА_1 надійшла заява на виконання вимог ухвали судді та квитанція про сплату судового збору (а.с. 21-22).

Ухвалою суду від 04 серпня 2021 року було відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання (а.с. 26).

27 серпня 2021 року до суду від відповідача ОСОБА_2 надійшла заява, в якій вона висловила свою незгоду із позовом позивача, просила справу розглядати у її відсутності, відмовити у задоволенні позову (а.с. 31).

Ухвалою суду від 01 вересня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду (а.с. 36).

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримав, просив задовольнити, посилаючись на обставини і підстави, які були викладені у позовній заяві. Пояснив, що на утриманні інших осіб, зокрема інших неповнолітніх та/або малолітніх дітей не має. Підтвердив, що продовжує працювати електрозварником і за станом здоров`я не обмежений у роботі за такою професією, а також, що йому не встановлено групи інвалідності.

Відповідач ОСОБА_2 з позовом не погодилася, просила відмовити у задоволенні позову, який вважала необґрунтованим.

Третя особа ОСОБА_3 у судове засідання не прибула, просила розглянути справу у її відсутності, з позовом не погодилася, про що надала письмову заяву.

Суд, вислухавши пояснення позивача та відповідача, вивчивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні докази, з`ясувавши обставини справи, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, встановив наступне.

Статтями 1,2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ст. 15,16 ЦК України, ст. 4 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку.

Заочним рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 09 вересня 2020 року по справі № 524/1460/20, яке набрало законної сили, були стягнуті кошти (аліменти) з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка продовжує навчання в розмірі 1/5 частини з усіх видів заробітку, починаючи з 11.03.2020 року і до закінчення ОСОБА_3 навчання, але не більше ніж до досягнення нею 23-х річного віку (а.с. 5).

Із зазначеного судового рішення постає, що задовольняючи частково позовні вимоги позивача ОСОБА_2 суд взяв до уваги те, що сторони є батьками також малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

01 березня 2021 року Автозаводський районний суд м. Кременчука видав судовий наказ у справі № 524/6227/20 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 коштів (аліментів) на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, починаючи з 01.10.2020 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 6).

Звертаючись до суду із даним позовом, позивач вказав як на підставу для зменшення розміру аліментів погіршення стану його здоров`я, постійні хвороби, перебування на обліку у лікаря та витрачання ним значних коштів на своє лікування.

Надаючи правову оцінку зазначеному, суд виходить із наступного.

У частині першій статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Частинами першою та другою статті 27 Конвенції встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

У постанові Верховного Суду від 28 травня 2021 року по справі № 715/2073/20 вказано, що у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Позивачем до матеріалів справи не було додано відомостей про отримуваний ним дохід.

Із судових рішень постає, що на даний час з позивача ОСОБА_1 на корись відповідача ОСОБА_2 загалом стягуються кошти (аліменти) у сумарному розмірі 45% (1/5 частина (20%)+1/4 частина(25%)) від щомісячного доходу позивача.

Суд звертає увагу, що чинним законодавством України, а саме статтею 70 Закону України «Про виконавче провадження» визначено розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника.

Так відповідно до норм вищевказаної статті, загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.

Із зазначеного вище постає, що сумарний відсоток нарахованих ОСОБА_1 аліментів у розмірі 45% не перевищує встановлену максимальну межу стягнень, які передбачені чинними нормами законодавства України.

Крім того, суд також враховує, що виховування дитини (дітей) одним із батьків, коли інший проживає окремо, створює додаткове навантаження по догляду та їх вихованню, у зв`язку з чим, певним чином, з`являється дисбаланс між зусиллями, які мають прикладати обоє батьків для розвитку дітей, таким чином, що тягар здебільшого лягає лише на одного, в даному випадку на відповідача матір дітей.

Щодо зазначеної позивачем підстави для зменшення розміру аліментів погіршення стану його здоров`я, наявність хронічних хвороб, суд окремо звертає увагу на таке.

Позивачем до матеріалів справи було додано копію Виписки № 5 від 17.05.2021 року з протоколу засідання ЛК, видану КНП «Центр ПДСД» Кіровоградської ради та підписану дільничним лікарем Боровик Ю.А. (а.с. 7).

Так, відповідно до даної Виписки, ОСОБА_1 має наступний діагноз: хронічний холецистит в стадії нестійкої ремісії, хронічний панкреатит в стадії нестійкої ремісії, гіпертонічна хвороба 3 ступеню, розповсюджений остеопороз хребта, хронічний пієлонефрит.

За цією Випискою, ОСОБА_1 перебуває на диспансерному обліку у сімейного лікаря, кардіолога та невропатолога. Періодично отримує амбулаторне та стаціонарне лікування.

Суд звертає увагу, що позивачем до матеріалів справи як належні і допустимі докази, не було надано жодних будь-яких обстежень стосовно нього, консультативних висновків лікарів та спеціалістів, висновків ЛКК, МСЕК, профільних медичних інститутів, виписок із медичної картки амбулаторного хворого, проведених УЗД, лікарських призначень, які свідчили б про наявність тяжких захворювань у позивача, необхідності проведення амбулаторного чи оперативного дороговартісного лікування, а також чеків на купівлю ліків тощо.

Надана позивачем копія Виписки щодо стану його здоров`я від 17.05.2021 року не може свідчити про значне погіршення стану здоров`я та виникнення і наявності скрутного матеріального становища, які могли бути підставою для зменшення розміру аліментів.

Позивач в обґрунтування позову навів, що стан його здоров`я вимагає додаткових витрат, несення яких викликає скрутне становище, однак жодних належних і допустимих, безспірних і достовірних доказів на їх підтвердження суду не надав.

При цьому суд враховує пояснення позивача, які надав у судовому засіданні, щодо того, що він станом на день розгляду справи продовжує працювати електрозварником, кожного року проходить за місцем роботи медичні обстеження і за станом здоров`я не обмежений у роботі за такою професією, а також, що йому не встановлено групи інвалідності.

Згідно із правовим висновком, викладеним у Постанові Верховного Суду від 17.02.2020 року у справі 459/2189/18, свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї.

Відповідних доказів щодо певної величини витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї як свідчення важкого майнового стану позивачем суду також не було надано.

Отже, доводи позивача про погіршення стану його здоров`я, погіршення матеріального стану, внаслідок якого він не має можливості сплачувати аліменти у визначеними судами розмірах, на переконання суду, не підтверджені належними і допустимими доказами.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно, зокрема, для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб.

Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо який у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зокрема у ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

У ст. 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно з ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частині 1 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Частиною 1 статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтується. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Справа «Серявін та інші проти України», № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

На підставі встановленого, суд дійшов висновку, що відсутні підстави для зменшення розміру коштів (аліментів) визначених вказаними рішеннями суду на утримання дітей, а тому у задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити за безпідставністю.

Згідно приписів статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог, інші судові витрати у разі відмови в задоволенні позову покладаються на позивача.

У зв`язку із відмовою у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, понесені судові витрати позивачем у вигляді сплаченого судового збору в порядку ст. 141 ЦПК України покладаються на позивача ОСОБА_1 .

Сторони у справі не заявляли щодо відшкодування інших судових витрат.

Керуючись ст. 180-184, 192,197-201 Сімейного Кодексу України, ст. 2, 4, 5, 10, 12, 76, 77, 78, 79, 80 - 83, 258, 259, 263-265, 267, 352, 354 ЦПК України, суд,-

У Х В АЛ И В:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову до ОСОБА_2 про зменшення розміру коштів (аліментів) визначених рішенням суду на утримання дітей.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2

Третя особа: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_3 .

Повне рішення суду виготовлено 06 травня 2022 року.

Рішення може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту.

Рішення набирає законної сили, якщо не подана апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя: