Справа № 359/6247/21
Провадження № 2/359/558/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2022 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Яковлєвої Л.В.,

при секретарі Русан А.М.,

розглянувши y відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Борисполі цивільну справу за позовом Бориспільської окружної прокуратури Київської області в інтересах держави в особі Пристоличної сільської об`єднаної територіальної громади до Пристоличної сільської ради Бориспільського району Київської області, ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння, -

ВСТАНОВИВ :

13 липня 2021 року Бориспільська окружна прокуратура Київської області звернулась до суду з даним позовом, яким просить : 1) визнати незаконним та скасувати рішення Дударківської сільської ради Бориспільського району Київської області за № 1407-29-VII від 08 квітня 2019 року «Про передачу ОСОБА_1 у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства»; 2) скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 46805812 від 11 травня 2019 року з одночасним скасуванням запису про право власності номер 31493933; 3) витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 на користь Пристоличної сільської об`єднаної територіальної громади земельну ділянку із кадастровим номером :01:004:0037, площею 0,13 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташовану в адміністративних межах Пристоличної сільської ради Бориспільського району Київської області; 4) стягнути з відповідачів на користь Київської обласної прокуратури судовий збір.

Вимоги обґрунтовано тим, що під час опрацювання даних Публічної кадастрової карти України Бориспільською місцевою прокуратурою Київської області (далі по тексту - прокуратура) та в ході досудового розслідування кримінального провадження за № 0000047 виявлено порушення вимог земельного законодавства під час передачі у власність земельних ділянок в адміністративних межах Дударківської сільської ради Бориспільського району Київської області. Так, на підставі рішення Дударківської сільської ради Бориспільського району Київської області за № 188-07-VII від 21 квітня 2016 року затверджено проект землеустрою щодо відведення у власність ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,2400 га із кадастровим номером :01:027:0073 для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1 . На підставі даного рішення 19 грудня 2016 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про право власності ОСОБА_1 на вказану земельну ділянку. Власником земельної ділянки із кадастровим номером :01:027:0073 наразі є ОСОБА_1 .

Згідно Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, ОСОБА_1 на підставі рішення Дударківської сільської ради Бориспільського району Київської області за № 1407-29-VII від 08 квітня 2019 року отримала у приватну власність земельну ділянку площею 0,1300 га із кадастровим номером :01:004:0037 для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Дударківської сільської ради Бориспільського району Київської області, право власності на яку зареєстровано 07 травня 2019 року.

Наведене свідчить про те, що ОСОБА_1 , на момент отримання оскаржуваного рішення сільської ради та земельної ділянки із кадастровим номером :01:004:0037, вже використали своє право на безоплатне отримання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в межах норм безоплатної передачі земельних ділянок для даного виду використання. Відтак, повторне набуття у приватну власність вказаної земельної ділянки відповідачем суперечить вимогам земельного законодавства.

Ухвалою суду від 07 вересня 2021 року у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання . Сторонам роз`яснено права, обов`язки та встановлено строки для вчинення процесуальних дій.

12 жовтня 2021 року ОСОБА_1 подала відзив до суду, яким просила відмовити у задоволенні позову, оскільки прокуратурою подано позов в інтересах територіальної громади, яка не є юридичною особою та органом, в інтересах якого прокуратура має право звертатись до суду з позовом про захист прав та інтересів. Крім того, спір стосується не державного, а комунального майна.

01 листопада 2021 року та 26 липня 2022 року прокуратура подала відповідь на відзив та додаткові пояснення, якими раніше поданий позов підтримала і просила задовольнити.

Ухвалою суду від 07 листопада 2022 року підготовче провадження у справі закрито та призначено її до розгляду по суті.

Належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання сторони до суду не з`явились. Разом з тим, прокурор та представник відповідача ОСОБА_1 подали до суду заяви, якими не заперечували щодо розгляд справи у їх відсутність.

Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, оскільки визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує прав та інтересів інших осіб.

Відповідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, врахувавши подані сторонами заяви та докази, наявні в матеріалах справи, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, вважає позовну заяву об ґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року за № 2 передбачено, що відповідно ст. 55, 124 Конституції України та ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 12, 81, 89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Доказами, відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Судом встановлено, що на підставі рішення Дударківської сільської ради Бориспільського району Київської області за № 188-07-VII від 21 квітня 2016 року затверджено проект землеустрою щодо відведення у власність ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,2400 га із кадастровим номером :01:027:0073 для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1 (а.с. 14).

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за № 265624452 сформованої 13 липня 2021 року про право власності на вказану земельну ділянку 19 грудня 2016 року зареєстровано за ОСОБА_1 (а.с. 15-17).

Рішення Дударківської сільської ради Бориспільського району Київської області за № 1407-29-VII від 08 квітня 2019 року затверджено проект землеустрою щодо відведення у власність ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,1300 га із кадастровим номером :01:027:0037 для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1 (а.с. 18).

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за № 265624049 сформованої 13 липня 2021 року про право власності на вказану земельну ділянку 07 травня 2019 року зареєстровано за ОСОБА_1 (а.с. 19-21).

З наведеного вбачається, що на момент набуття у власність цієї земельної ділянки із кадастровим номером :01:027:0037 ОСОБА_1 вже використала своє право на безоплатне отримання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в межах норм безоплатної передачі, оскільки на підставі рішення Дударківської сільської ради Бориспільського району Київської області за № 188-07-VII від 21 квітня 2016 року вже володіла на праві приватної власності земельною ділянкою площею 0,2400 га із кадастровим номером :01:027:0073 для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстровано 19 грудня 2019 року.

У відповідності до статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 41 Конституції України проголошено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ч. 2 ст. 19 Конституції України).

Відповідно пункту 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

За змістом абзацу 1 ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор може представляти інтереси держави в суді у випадках: якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; у разі відсутності такого органу.

Згідно ч. 4 ст. 56 Цивільного процесуального кодексу України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі за № 912/2385/18 (провадження № 12-194гс19).

У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.

Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї конституційної норми є поняття «інтерес держави».

У Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень ст. 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08 квітня 1999 року за № 3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття «інтереси держави» висловив позицію про те, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (п. 3 мотивувальної частини).

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

З урахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Таким чином, «інтереси держави» охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація «інтересів держави», особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно (аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі за № 924/1237/17).

Так, земля як основне національне багатство, що перебуває під особливою охороною держави, є об`єктом права власності Українського народу, а органи державної влади та органи місцевого самоврядування здійснюють права власника від імені народу, в тому числі й тоді, коли приймають рішення щодо розпорядження землями державної чи комунальної власності.

Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У частині 1 ст. 1 ЗК України вказано, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Відповідно ч. 1 ст. 18, ч. 1 ст. 19 вказаного Кодексу до земель України належать усі землі в межах її території, в тому числі острови та землі, зайняті водними об`єктами, які за основним цільовим призначенням поділяються на категорії. Землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогос-подарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, електронних комунікацій, енергетики, оборони та іншого призначення.

За таких обставин порушеним «суспільного», «публічного» інтересу держави, є порушен-ня законності при вирішенні суспільно важливого та соціально значущого питання повторного надання безоплатно у приватну власність ОСОБА_1 земельної ділянки за цільовим призначенням, що вже реалізовано відповідачем у 2016 році, а також, захист суспільних інтересів загалом, права власності на землю Українського народу.

На підставі ст. 25, 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та рішення Пристоличної сільської ради Бориспільського району Київської області від 10 грудня 2020 року за № 23-1-VIII розпочато процедуру реорганізації Великоолександрівської сільської ради та Дударківської сільської ради шляхом приєднання до Пристоличної сільської ради Бориспільського району Київської області (). Відповідно даного рішення Пристолична сільська рада Бориспільського району Київської області є право-наступником всього майна, прав та обов`язків Дударківської сільської ради (а.с. 22-24).

Відповідно ст. 1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» територіальна громада це жителі, об`єднані простійним проживанням у межах села, селища, міста, що є самостійними адміністративно територіальними одиницями, або добровільне об`єднан-ня жителів кількох сіл, селищ, міст, що мають єдиний адміністративний центр.

Частинами 3, 5 ст. 16 вказаного Закону встановлено, що матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад. Від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

Спірна земельна ділянка вибула з комунальної власності всупереч законодавству, оскільки орган місцевого самоврядування не мав права передавати її у приватну власність громадянці, яка раніше вже використала своє право на безоплатну приватизацію земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства.

Судом встановлено, що а ні Дударківська сільська рада, а ні Пристолична сільська рада Бориспільськогог району Київської області не вели і не ведуть претензійної роботи щодо спірної земельної ділянки, належної на праві приватної власності ОСОБА_1 (а.с. 25-28).

Аналіз ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» дає підстави стверджувати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; 2) у разі відсутності такого органу.

Закон України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначає систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування.

Відповідно місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

Статтею 80 ЗК України встановлено, що самостійними суб`єктами права власності на землю є, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування.

Відповідно ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження.

За змістом приписів ч. 5 ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

Згідно ч. 1, 5 сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Отже, правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності належать органу місцевого самоврядування, яким у спірних правовідносинах була Дударківська сільська рада, правонаступником якої є Пристолична сільська рада.

Гарантоване державою місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи і передбачає правову, організаційну та матеріально-фінансову самостійність, яка має певні конституційно-правові межі, встановлені, зокрема, приписами статей 19, 140, 143, 144, 146 Основного Закону України. З аналізу вказаних конституційних положень вбачається, що ці органи місцевого самоврядування, здійснюючи владу і самостійно вирішуючи питання місцевого значення, віднесені законом до їх компетенції, та приймаючи рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території, зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Такі ж положення закріплені у статті 4 Європейської хартії місцевого самоврядування, яка встановлює, що головні повноваження і функції органів місцевого самоврядування визначаються конституцією або законом; органи місцевого самоврядування в межах закону мають повне право вільно вирішувати будь-яке питання, яке не вилучене із сфери їхньої компетенції і вирішення якого не доручене жодному іншому органу; повноваження, якими наділяються органи місцевого самоврядування, як правило, мають бути повними і виключними (рішення Конституційного Суду України справа №1-9/2009 від 16 квітня 2009 року).

Частиною 1 ст. 25 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесе-ні Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Згідно ст. 83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю.

Отже, територіальна громада смт. Козин, як власник спірного майна, делегувала Козинській селищній раді повноваження щодо здійснення права власності від її імені, в її інтересах, виключно у спосіб та у межах повноважень, передбачених законом.

Водночас, Козинська селищна рада не вжила жодних заходів із захисту права власності територіальної громади на землі комунальної власності водного фонду, незважаючи на те, що рішення Обухівського районного суду вже встановлена та обставина, що земельні ділянки відведені у приватну власність за рахунок земель комунальної власності водного фону, а орган місцевого самоврядування приймав участь у даній справі та достеменно знав про обставини відчуження права комунальної власності. Рішення суду, про часткове задоволення позову, набрало законної сили 15.12.2020, що свідчить про те, що рада вже протягом трьох місяців володіє інформацією, що право власності на земельні ділянки водного фонду на даний час залишається не захищеним.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Таким чином, прокуратура дотрималась порядку, передбаченого ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Частина 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачає, що наявність підстав для представництва може бути оскаржена суб`єктом владних повноважень. Таке оскарження означає право на спростування учасниками процесу обставин, на які посилається прокурор у позовній заяві, поданій в інтересах держави в особі компетентного органу, для обґрунтування підстав для представництва.

Вказана позиція висвітлена у постановах Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі за № 912/2385/18, від 25 квітня 2018 року у справі за № 806/1000/17, від 10 липня 2018 року у справі за № 812/1689/16.

Підсумовуючи наведене та зважаючи на те, що спірна земельна ділянка до моменту передачі її у власність ОСОБА_1 відносилась до земель комунальної власності, та Пристолична сільська рада неналежним чином здійснює захист інтересів держави, суд вважає обґрунтованим звернення прокурора з даним позовом до суду.

Згідно ч. 4 ст. 122 ЗК України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Відповідно ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цього права.

За змістом ст.ст. 316, 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Власник, відповідно ст. 319 ЦК України, володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

В той же час, відповідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Підстави набуття права на землю із земель державної та комунальної власності визначені у ст. 116 ЗК України. Вказаною нормою передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Частиною 3, 4 ст. 116 ЗК України визначено, що безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

Згідно ч. 1 ст.121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства не більше 2,0 гектара.

У статті 152 ЗК України визначено способи захисту прав на земельні ділянки, відповідно якої держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Відповідно ч. 3 вказаної норми захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки, окрім іншого, здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Аналогічні положення містяться у ч. 1 ст. 393 ЦК України.

Враховуючи встановлені судом обставини суд приходить висновку про обґрунтованість позовних вимоги щодо визнання незаконним та скасування рішення Дударківської сільської ради Бориспільського району Київської області за № 1407-29-VII від 08 квітня 2019 року «Про передачу ОСОБА_1 у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства», відтак позов в цій частині підлягає задоволенню.

Глава 29 ЦК України передбачає такі способи захисту права власності як витребування майна з чужого незаконного володіння (віндикаційний позов) та усунення перешкод у реалізації власником права користування та розпорядження його майном (негаторний позов).

Відповідно ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно п. 2 ч. 3 ст. 26 вказаного Закону у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними.

Згідно п. 10 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року за № 9, рішення суду про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійсним правочином, чи витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації.

Вирішуючи питання про справедливу рівновагу між інтересами суспільства і конкретної особи Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004 року категорично ствердив, що «правильне застосування законодавства незаперечно становить «суспільний інтерес» (п. 54 рішення).

Суд враховує ту обставину, що звернення прокурора до суду спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання - додержання законності передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення комунальної форми власності, яке проведено з грубим порушенням вимог чинного законодавства. Суспільний інтерес, який полягає у поверненні в розпорядження держави земельної ділянки, що є умовою реалізації функцій держави щодо забезпечення громадян правом власності на земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства, а також забезпечення рівності можливостей всіх громадян використати своє право на землю, явно переважає приватний інтерес у неправомірному отриманні відповідачем спірної земельної ділянки.

Зважаючи на вказане, позовні вимоги про витребування з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 спірної земельної ділянки на користь Пристоличної сільської ради Бориспільського району Київської області та скасування рішення про державну реєстра-цію прав та їх обтяжень, підлягають задоволенню.

При зверненні з даним позовом до суду прокуратурою Київської області сплачено судовий збір у розмірі 6810 грн. 00 коп. Наведене підтверджується платіжним дорученням за № 1467 від 25 червня 2021 року (а.с. 13).

Відповідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Зважаючи на задоволення позовних вимог, з відповідачів на користь Київської обласної прокуратури належить солідарно стягнути витрати по сплаті судового збору в розмірі 6810 грн. 00 коп.

На підставі наведеного та керуючись ст. 12, 13, 56, 76-81, 89, 133, 141, 206, 247, 258-259, 263-265, 273, 352-353 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов Бориспільської окружної прокуратури Київської області в інтересах держави в особі Пристоличної сільської об`єднаної територіальної громади до Пристоличної сільської ради Бориспільського району Київської області, ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння - задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати рішення Дударківської сільської ради Бориспільського району Київської області за № 1407-29-УІІ від 08 квітня 2019 року «Про передачу ОСОБА_1 у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства».

Скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 46805812 від 11 травня 2019 року, з одночасним скасуванням запису про право власності номер 31493933.

Витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 на користь Пристоличної сільської об`єднаної територіальної громади земельну ділянку із кадастровим номером :01:004:0037, площею 0,13 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташовану в адміністративних межах Пристоличної сільської ради Бориспільського району Київської області.

Стягнути з Пристоличної сільської ради Бориспільського району Київської області (адреса: 08325, Київська область, Бориспільський район, с. Щасливе, вул. Фестивальна, 39, ) та ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 виданий 08.10.2004 року Бориспільським МРВ ГУ МВС України в Київській області, РНОКПП - НОМЕР_2 , адреса : АДРЕСА_2 ) на користь Київської обласної прокуратури (р/р UA0015641, в ДКСУ м. Київ, МФО 820172, ) судовий збір у розмірі 6810 (шість тисяч вісімсот десять) гривень 00 (нуль) копійок.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду через Бориспільський міськрайонний суд протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження, або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення виготовлено 19 грудня 2022 року.

Суддя Л.В. Яковлєва