Справа №489/6691/21 Доповідач апеляційного суду Кушнірова Т.Б.
Провадження №22-ц/812/1029/22
Постанова

Іменем України

13 грудня 2022 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого Кушнірової Т.Б.,

суддів: Шаманської Н.О., Коломієць В.В.,

із секретарем Біляєвою В.М.,

за участю:

представника позивачки ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва, вступна та резолютивна частини якого ухвалені 18 жовтня 2022 року об 11:00 год., повний текст складений в цей же день, під головуванням судді Коваленка І.В., в приміщенні суду першої інстанції, по цивільній справі №489/6691/21 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на користь подружжя, з яким проживає дитина з інвалідністю,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2021 року ОСОБА_4 звернулася в суд з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на користь подружжя, з яким проживає дитина з інвалідністю.

Позовна заява мотивована тим, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , у них є неповнолітні діти ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

На момент звернення до суду з позовною заявою про стягнення аліментів на розгляді в Ленінському районному суді м. Миколаєва перебувала справа щодо розлучення.

Діти проживають з позивачкою та знаходиться на її утриманні.

ОСОБА_6 є дитиною з інвалідністю та потребує постійного стороннього догляду, що підтверджується довідкою дитячого лікаря-психіатра від 04 жовтня 2021 року.

Позивачка не працює та не отримує дохід, так як доглядає за неповнолітньою дитиною-інвалідом.

Відповідач офіційно працевлаштований, є фізично здоровою особою та вважає, що він має змогу сплачувати аліменти на утримання матері дитини, яка проживає з дитиною інвалідом.

Тому, просила стягнути з ОСОБА_2 аліменти на її утримання, як матері, з якою проживає дитина інвалід, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в розмірі 2500 грн щомісячно, протягом всього строку інвалідності доньки.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18 жовтня 2022 року частково задоволені позовні вимоги ОСОБА_4 .

Стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на утримання ОСОБА_4 , з якою проживає дитина з інвалідністю - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в розмірі 1600 грн щомісячно, прочинаючи з 07 жовтня 2021 року і протягом всього часу проживання ОСОБА_4 з дитиною з інвалідністю та опікування нею.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов частково виходив з того, що відповідач як батько дитини зобов`язаний утримувати дитину, яка за станом свого здоров`я не може обходитися без постійного стороннього догляду, тому наявні передбачені законом умови для задоволення вимог ОСОБА_4 про стягнення аліментів на її утримання. З урахуванням можливості одержання утримання від відповідача та інших обставин, що мають істотне значення, суд визначив розмір аліментів у 1600 грн.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 ОСОБА_3 , посилаючись на недоведеність та невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_4 .

Апелянт зазначає, що відповідач не спроможний за своїм майновим станом надавати позивачці щомісяця матеріальну допомогу. Суд не врахував, що він хоч і працює, але протягом листопада грудня 2021 року, січня- лютого 2022 року отримав аванс у середньому розмірі 5 280 грн. Починаючи з квітня 2022 року, у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України та постійними обстрілами м. Миколаєва, у тому числі ДП НВКГ «Зоря»-«Машпроект», підприємством господарська діяльність не здійснюється, заробітна плата у належному розмірі йому не виплачується. Згідно довідки ДП НВКГ «Зоря»-«Машпроект» від 14 жовтня 2022 року, йому нарахована але не виплачена заробітна плата за квітень вересень 2022 року 16031 грн 59 коп.

Суд не взяв до уваги, що за виконавчим документом, виданим на підставі судового рішення, з нього стягуються аліменти на користь позивачки на утримання трьох неповнолітніх дітей, що в загальному розмірі становить 50 % всіх видів його заробітку, у зв`язку з невиплатою підприємством заробітної плати, у нього виникає заборгованість з незалежних від нього причин. Тому, щоб хоч частково мати можливість сплачувати аліменти, та уникнути зростання заборгованості по аліментам, він вимушений шукати тимчасові заробітки.

Із вирахуванням витрат, пов`язаних із оплатою комунальних послуг, його дохід не дозволяє належним чином забезпечити життєво необхідні потреби.

Звертає увагу, що позивачкою не доведено того факту, що дитина не може обходитися без постійного стороннього догляду. Суд не надав належну оцінку показам свідків, які пояснили, що дитина потребує контролю та допомоги, але самостійно відвідує шкільний заклад, їздить до школи, ходить в магазин за покупками, доглядає за молодшим братом, виконує роботу по дому.

Доводи відзиву ОСОБА_4 на апеляційну скаргу зводяться до того, що вимоги апеляційної скарги безпідставні, необґрунтовані, скарга є такою, що не підлягає задоволенню.

Перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що вона підлягає задоволенню із наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони є батьками дітей ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Діти зареєстровані та проживають разом з матір`ю ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою ТОВ «Перша Миколаївська управляюча компанія» № 08 від 14 січня 2021 року.

Згідно медичного висновку № 18 на дитину-інваліда до 18 років ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4 страждає на захворювання (патологічний стан): ранній дитячий аутизм зі зниженням пізнавальних здібностей. Існуюче захворювання відповідає розділу Х пункту ІІІ підпункту 3.6 «Переліку медичних показань, що дають право на одержання державної соціальної допомоги дітей-інвалідів віком до 18 років», затвердженому наказом МОЗ, Міністерства праці та соціальної політики України, Міністерства фінансів України від 08 листопада 2001 року № 454/471/516. Висновок дійний до 23 травня 2026 року.

Відповідно до вказаного Переліку, атиповий аутизм - аномальний розвиток, що виникає у віці після 3 років і проявляється труднощами при виконанні шкільних завдань, а також при спілкуванні з іншими дітьми внаслідок нездатності до навчання, проблеми, повязані з поведінкою, що зумовлюють низький рівень соціального функціонування.

Постановою ЛКК КНП ММР «ЦПМСД № 1» від 08 червня 2021 року, ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4 , встановлено діагноз F84, НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , СМУД, дитина з інвалідністю і за станом здоров`я рекомендована індивідуальна форма навчання на 2021 2022 навчальний рік.

Відповідно до довідки лікаря Миколаївського обласного центру психічного здоров`я від 04 жовтня 2021 року, ОСОБА_6 , 2008 року народження, знаходиться на обліку в КНП «МОЦПЗ» МОР, являється інвалідом з дитинства та потребує постійного нагляду та допомоги матері.

Із відповіді Комунального закладу «Миколаївська спеціальна школа № 2» від 19 листопада 2021 року № 243/01.01-08, видно, що ОСОБА_6 навчається у Миколаївській спеціальній школі № 2 з 2015 року за індивідуальною формою навчання згідно медичних показань.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що дитина за станом свого здоров`я не може обходитися без постійного стороннього догляду, тому є передбачені законом умови для задоволення вимог ОСОБА_4 про стягнення аліментів на її утримання. Відповідач є працездатним, отримує постійний дохід, а тому має можливість сплачувати аліменти на утримання позивачки.

Проте з таким висновком суду погодитись не можна.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 СК України якщо один із подружжя, в тому числі і працездатний, проживає з дитиною з інвалідністю, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, і опікується нею, він має право на утримання за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу.

Право на утримання триває протягом всього часу проживання з дитиною з інвалідністю та опікування нею і не залежить від матеріального становища того з батьків, з ким вона проживає.

Зі змісту вказаної норми закону вбачається, що право на отримання такої матеріальної допомоги виникає за таких умов:

1) один із подружжя, в тому числі і працездатний, проживає з дитиною з інвалідністю;

2) дитина не може обходитися без постійного стороннього догляду;

3) цей з подружжя опікується нею;

4) другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу.

Відсутність хоча б однієї із перерахованих підстав не призводить до виникнення відповідного юридичного складу та не надає особі права на утримання.

Відповідно до ч. 1ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Позивачем не доведено, а судом не встановлено такої обов`язкової умови для стягнення з відповідача аліментів на утримання позивача, як здатність відповідача надавати матеріальну допомогу.

Як видно із матеріалів справи, відповідач працює інженеромелектриком 1 категорії на ДП НВКГ «Зоря» - «Машпроект».

Згідно довідки підприємства від 08 листопада 2021 року ОСОБА_2 нарахована заробітна плата за вересень-жовтень 2021 року склала 42829,66 грн, з яких 18544,42 грн сплачено аліментів.

З довідки ДП НВКГ «Зоря» - «Машпроект» від 14 жовтня 2022 року видно, що заробітна плата ОСОБА_2 за квітень вересень 2022 року нарахована 16031,59 грн., а сплачені аліменти 0,00 грн.

Заперечуючи проти задоволення позову, та в суді апеляційної інстанції відповідач вказував, що з жовтня 2021 року по березень 2022 року, з урахуванням сплачених аліментів, отримував 6 700 грн. Починаючи з квітня 2022 року, підприємство нараховує але не виплачує заробітну плату. Розрахунковим листом відповідач підтвердив, що за вересень 2022 року йому нараховано 19397,74 грн., з яких борг підприємства складає 17123,56 грн. Затримка з виплати заробітної плати, пов`язана з військовою агресією Російської Федерації проти України та постійними обстрілами м. Миколаєва, у т. ч. і підприємства, внаслідок чого підприємство позбавлене можливості здійснювати господарську діяльність. Зазначав, що вимушений шукати тимчасові підробітки, щоб мати можливість для власного існування та уникнути накопичення заборгованості по аліментам і хоча б частково сплачувати аліменти на користь позивачки на утримання трьох неповнолітніх дітей.

Наведені обставини, зокрема матеріальний стан відповідача, а також загальний розмір стягуваних аліментів свідчить про те, що на час ухвалення рішення по даній справі, його не можна вважати таким, що він може надавати матеріальну допомогу на утримання позивачки, з якою проживає дитина з інвалідністю.

З огляду на те, що у правовідносинах за позовом одного із подружжя до іншого на утримання, врегульованих Главою 9 Розділу ІІ СК України, обов`язковою умовою для стягнення з відповідача аліментів на утримання позивачки є можливість надавати матеріальну допомогу іншим подружжям, колегія вважає, що відсутні підстави для задоволення позову ОСОБА_4 про стягнення аліментів на її утримання.

Посилання суду першої інстанції на те, що зменшення доходу відповідача та запровадження на його підприємстві простою, носить тимчасовий характер і не є підставою для відмови позивачу в задоволенні позовних вимог, є безпідставними, оскільки питання про можливість відповідача надавати матеріальну допомогу на утримання дружини, з урахуванням обставин, що мають істотне значення, повинно вирішуватися на час розгляду справи судом.

Разом з тим, позивачка не позбавлена можливості згодом, у разі зміни матеріального стану відповідача, звернутися до суду з відповідним позовом.

Також позивачка не позбавлена можливості звернутися до суду з позовом про стягнення додаткових витрат на дитину, що викликані особливими обставинами ( розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Крім того, відповідно до підпункту 1 пункту 7 Положення про лікарсько-консультативну комісію, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України «Про деякі питання встановлення лікарсько-консультативними комісіями інвалідності дітям» від 21 листопада 2013року № 917 комісії визначають, у тому числі потребу дитини у постійному сторонньому догляді.

Із долученого до матеріалів справи медичного висновку № 18 на дитину-інваліда до 18 років не вбачається, що неповнолітня ОСОБА_6 , в силу свого захворювання, дійсно не може обходитися без постійного стороннього догляду особи, яка опікується ним.

Довідка лікаря Миколаївського обласного центру психічного здоров`я від 04 жовтня 2021 року, без зазначення конкретних відомостей про потребу дитини у постійному сторонньому догляді, з врахуванням наведеної правової норми, не є достатнім та допустимим доказом на підтвердження того, що ОСОБА_6 , як дитина з інвалідністю потребує постійного стороннього догляду особи, яка опікується ним.

Натомість, згідно характеристики, наданої у відповіді Комунального закладу «Миколаївська спеціальна школа № 2» від 19.11.2021 № 243/01.01-08, видно, що дитина займається за індивідуальною формою 3 дні на тиждень, самостійно приїздить до навчального закладу, мама та вчитель лише її проводжають до маршрутки та зустрічають на зупинці.

Із технічного запису протоколу судового засідання, допитаний в суді першої інстанції свідок ОСОБА_8 пояснила, що дівчинка здатна себе обходити, самостійно їздить до школи, ходить в магазин, доглядає за молодшим братом, порається по господарству.

За наведених обставин, матеріали справи не містять належних, допустимих та достовірних доказів того, що донька ОСОБА_9 не може обходитися без постійного стороннього догляду, а ця обставина є обов`язковою умовою при реалізації позивачкою права на утримання у зв`язку з проживанням з нею дитини з інвалідністю.

Таким чином, розглядаючи справу по суті, суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, що у відповідності до ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям постанови про відмову в задоволенні позову.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381 -384 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18 жовтня 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

В позові ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на користь подружжя, з яким проживає дитина з інвалідністю відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Головуючий

Судді:

_____________________

Повний текст судового рішення виготовлено 15.12.2022 р.