Справа №: 398/4063/22
провадження №: 2/398/2015/22
"27" грудня 2022 р. Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області
у складі: головуючого - судді Демченко І.М.,
за участю секретаря Міщенко С.А.,
розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Олександрії, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , від імені якої діє на підставі ордеру адвокат Ковальов Андрій Ігорович до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини,
В С Т А Н О В И В :
Позивач звернулась до Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області з позовною заявою, посилаючись на те, що на підставі рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 04.04.2017 року з відповідача на користь позивача на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стягнуто аліменти у розмірі 1 / 4 частини заробітку (доходу) але не менш 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 27 січня 2017 року та до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відповідачем зазначене рішення свідомо не виконується, його заборгованість за аліментами станом на 31.10.2022 року становить 140 988,38грн.. Розмір пені становить 1282705,46грн., однак, ст. 196 СК України встановлено обмеження розміру пені 100% заборгованості, а тому наявні підстави для стягнення з відповідача пені у розмірі 140 988,38грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на примусовому виконанні Олександрійського відділу державної виконавчої служби в Олександрійському районі Кіровоградської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) перебуває виконавче провадження з виконання виконавчого листа, виданого Олександрійським міськрайонним судом Кіровоградської області 25 квітня 2017 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1 / 4 частини заробітку (доходу) але не менш 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 27 січня 2017 року та до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відповідачем зазначене рішення суду свідомо не виконується. Його заборгованість за аліментами станом на 31.10.2022 року становить 140 988грн. 38 коп., яка на момент позовної заяви не погашена. На підставі ст. 196 Сімейного кодексу України позивач просить стягнути на її користь неустойку за прострочення сплати аліментів у розмірі ста відсотків заборгованості.
Ухвалою суду від 14.12.2022 року провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження.
Ухвалою суду від 27.12.2022 року у порядку ст. ст. 280-281 ЦПК України вирішено провести заочний розгляд справи.
Позивач ОСОБА_1 та представник позивача адвокат Ковальов А.І. на розгляд справи не зявились, про дату та час розгляду були повідомлені належним чином, позивач надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує та наполягає на них, не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином за дійсною адресою реєстрації місця проживання, про причини неявки суду не повідомив, відзиву не надав. Згідно з повідомленням Укрпошти "адресат отримав поштове відправлення 17.12.2022 року".
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 223 ЦПК України у разі неявки учасника справи, який належним чином повідомлений про судове засідання, без поважних причин або без повідомлення причин неявки, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи. При цьому, суд враховує позицію Верховного Суду у справі N 911/3142/12 від 18.03.2021, відповідно до якої направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу учасника справи є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду.
Також суд зазначає, що оскільки відповідачеві роз`яснювалося право подати відзив, у якому він повинен викласти заперечення проти позову у визначений судом строк, а також наслідки неподання такого відзиву, однак відзив до суду за весь час перебування в провадження суду цієї справи подано не було, на підставі ч. 8 ст. 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Суд, дослідивши докази, встановив фактичні обставини справи та відповідні правовідносини, які виникли між сторонами.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_5 є батьками неповнолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на утримання якого на підставі рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 04.04.2017 року з відповідача у цій справі на користь позивача стягнуто аліменти у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітної плати (доходу) щомісяця, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 27 січня 2017 року та до повноліття дитини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
За положеннями частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначено порядок стягнення аліментів на підставі рішення суду та вказано, що розмір заборгованості зі сплати аліментів визначається державним виконавцем. Спори щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи в порядку, встановленому законом.
З розрахунку заборгованості, складеного 14.11.2022 року державним виконавцем Олександрійського відділу державної виконавчої служби в Олександрійському районі Кіровоградської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) А.О. Тертишною, встановлено, що за період з січня 2017 року по 31.10.2022 року, заборгованість ОСОБА_2 становить 140 988,38 грн (а.с.9).
Відповідно до статті 196 Сімейного кодексу України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.
Статтею 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.
Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.
Положеннями статті 196 Сімейного кодексу України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення.
Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.
Отже загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою:
?p=(A1?1%?Q1)+(A2?1%?Q2)+……….(An?1%?Qn), де:
?p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову;
A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць;
Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць;
A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць;
Q2- кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць;
An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову;
Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць.
Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд з`ясовує розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установлює строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислює розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня звернення до суду з позовом про стягнення пені, підсумовує розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначає її загальну суму.
Відповідно до положень статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Судовим розглядом встановлено, що відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що у свою чергу свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника.
За змістом статей 12 та 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
У п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Відомостей про несвоєчасну виплату заробітної плати, затримку або неправильне перерахування аліментів банками чи відділеннями поштового зв`язку матеріали справи не містять, не посилався на такі обставини і відповідач під час судового розгляду справи, а тому за відсутності будь-яких належних доказів неможливості сплачувати аліменти суд доходить висновку про наявність підстав для покладення на відповідача відповідальності за несвоєчасну сплату аліментів у вигляді пені.
Положеннями частини 1 статті 179 Сімейного кодексу України визначено, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Наявність заборгованості зі сплати аліментів свідчить про те, що діти були позбавлені майна, що належить їм за законом. Стягнення пені за прострочення виконання аліментних зобов`язань є механізмом захисту порушених прав дітей на належне утримання.
Крім цього, суд зазначає, що саме по собі погашення заборгованості по аліментам не спростовує наявності періодів прострочення виплати аліментів та не виключає права позивачки на отримання пені за несвоєчасне виконання ОСОБА_2 аліментних зобов`язань.
Судом встановлено, що відповідач як боржник у виконавчому провадженні впродовж примусового виконання виконавчого документа, до 21 листопада 2022 року, тобто часу звернення ОСОБА_1 до суду з цим позовом, не скористався правом отримати розрахунок заборгованості по аліментах від виконавця та перевірити повноту та правильність сплати ним аліментів.
Крім того, підтверджено, що у зв`язку з виникненням у ОСОБА_2 , як платника аліментів, заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три місяця, постановами державного виконавця накладені арешти на грошові кошти боржника, щодо нього встановлено тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, у праві керування транспортними засобами тощо (а.с.8), що у свою чергу також підтверджує наявність вини відповідача у виникненні заборгованості по аліментам.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та стягнення на її користь пені у розмірі 100 відсотків заборгованості, що мала місце станом на 31.10.2022 року, тобто у розмірі 140 988, 38 грн.
Крім того, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у мінімальному розмірі, визначеному пп.1.1. п.1 ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», оскільки позивач при зверненні до суду з цією позовною заявою від його сплати була звільнена.
Керуючись ст.ст.2, 23, 76-81, 258, 259, 263, 264, 265, 273 ЦПК України, ст.ст.180, 196 Сімейного Кодексу України, суд
Позов ОСОБА_1 , від імені якої діє на підставі ордеру адвокат Ковальов Андрій Ігорович до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податку НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податку НОМЕР_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , пеню за прострочку сплати аліментів у розмірі 140 988 (сто сорок тисяч дев`ятсот вісімдесят вісім) гривень 38 копійок.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податку НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , в дохід держави судовий збір в розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок.
Рішення може бути оскаржено повністю або частково учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права, свободи, інтереси та (або) обов`язки протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Головуючий: Демченко І.М.