КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/6971/2022
Справа 361/3393/19
П О С Т А Н О В А

Іменем України

30 листопада 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Мороз Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , до якої приєднався ОСОБА_2 , на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 19 листопада 2021 року, ухвалене у складі судді Василишина В.О. в м. Бровари у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_2 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, -

в с т а н о в и в :

В травні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із даним позовом, просила визнати самочинним та незаконним дверний прохід, збудований власником приміщення НОМЕР_3 ОСОБА_3 в стіні, позначеній цифрою 2.40 на поверховому плані другого поверху будинку АДРЕСА_1 , за результатами первинної інвентаризації 09 жовтня 2003 року зі змінами, внесеними 19 вересня 2017 року, з приміщення НОМЕР_3 в приміщення НОМЕР_7; відновити її право спільної сумісної власності, порушене ОСОБА_3 , визнати незаконними її дії та зобов`язати ОСОБА_3 привести у попередній стан зруйновану нею стіну, зазначену цифрою 2.40 за результатами інвентаризації від 09 жовтня 2003 року на поверховому плані другого поверху будинку АДРЕСА_1 , а саме демонтувати встановлені ОСОБА_3 двері, замурувати незаконно вибитий в цій стіні дверний пройом, провести роботи з нанесення на цю стіну у місці, де було проведення перепланування поверхневих матеріалів, зі сторони приміщення НОМЕР_7 задля усунення відмінності у візуальному та якісному покритті поверхні стіни у приміщенні НОМЕР_7.

Позов мотивований тим, що відповідач ОСОБА_3 є власником 65/100 частин нежилого приміщення НОМЕР_3 другого поверху будинку АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 є власником приміщення НОМЕР_8 другого поверху будинку АДРЕСА_1 за цією з адресою. Відповідно до поверхового плану другого поверху за результатами первинної інвентаризації від 09 жовтня 2003 року, між приміщеннями НОМЕР_3 та НОМЕР_8 зображене та межує приміщення НОМЕР_7. Відповідно до результатів первинної інвентаризації від 09 жовтня 2003 року приміщення НОМЕР_3 від приміщення НОМЕР_7 відділено суцільною стіною, тобто без дверного пройому, приміщення НОМЕР_7 належить всім власникам окремих приміщень цього будинку на праві спільної сумісної власності. Відповідно до поверхового плану в період з 09 жовтня 2003 року до 19 вересня 2017 року вихід з приміщення загального користування НОМЕР_7 відбувався на сходову НОМЕР_9 та на сходову № НОМЕР_1 з окремими виходами з будинку НОМЕР_1 на вулицю. Приміщення НОМЕР_3 , власником якого є ОСОБА_3 , мало окремий вихід на окрему сходову № НОМЕР_2 з виходом з буд. АДРЕСА_1 на вулицю і в період з 09 жовтня 2003 року до 19 вересня 2017 року з приміщенням НОМЕР_7 жодним чином не сполучалося.

В 2017 році відповідач на другому поверсі будинку АДРЕСА_1 самочинно виконала будівельні роботи, а саме в стіні, позначеній на поверховому плані цифрою 2.40, що відділяє її приміщення НОМЕР_3 від приміщення НОМЕР_7 , вибила дверний пройом, встановила в ньому двері для особистого користування та особистий режим користування цим дверним проходом, а саме, двері, за наявності людей в її приміщенні НОМЕР_3 , можуть відмикатися лише зі сторони її приміщення НОМЕР_3, тобто, лише за її особистою необхідністю, та самовільно присвоїла самочинно збудованому дверному проходу статус запасного (евакуаційного) виходу. В такий спосіб відповідач вчинила незаконні дії, які полягають в тому, що вона самовільно, без згоди співвласників, в порушення їх прав власності та в особистих інтересах збудувала собі прохід з належного їй на праві власності приміщення № НОМЕР_3 в приміщення загального користування НОМЕР_7. Про такі незаконні дії відповідача позивач дізналася 18 березня 2019 року та 29 березня 2019 року від інспекції відділу ДАБК Броварської міської ради.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 19 листопада 2021 року в позові ОСОБА_1 відмовлено.

Позивач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, до якої приєднався ОСОБА_2 , в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, просила скасувати рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 19 листопада 2021 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилалася на те, що суд першої інстанції розглянув предмет позову, який позивачем не заявлявся, а саме порядок користування приміщенням НОМЕР_9 та приміщенням НОМЕР_7, дійсним предметом позову є законність збудованого в 2016 році відповідачем ОСОБА_3 дверного проходу в перегородці 2.40, який ОСОБА_3 самовільно назвала запасним (евакуаційним) виходом. Стіна 2.40 є об`єктом загального користування та належить на праві спільної власності співвласникам будинку АДРЕСА_1 . Крім того, в основу обґрунтування рішення суд першої інстанції поклав свою думку про попередній позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 в справі № 361/6073/17 та судове рішення, яке не стосується предмету позову ОСОБА_1 .

Крім того, суд залишив поза увагою надані позивачем докази на підтвердження своїх вимог.

Вказувала, що суд навів висновок, який неповністю відповідає обставинам справи, а саме, що ОСОБА_3 має право користування коридором загального користування НОМЕР_7, в той час, коли користуватися їй ніхто і не забороняв, проте суд не зробив висновку про право ОСОБА_3 самочинно розбивати стіну 2.40 без згоди співвласників та облаштовувати в ній запасний прохід без дозвільних документів і згоди співвласників.

Суд першої інстанції дійшов неправильного висновку щодо проходу, який існував в 2003 році в стіні, позначеній цифрою 12.45 на поверховому плані другого поверху, щодо того, ніби цей прохід був призначений для виходу з приміщення НОМЕР_3 на сходову НОМЕР_9 загального користування. Однак вихід з приміщення НОМЕР_8 на сходову НОМЕР_9 відсутній. В той же час суд нічого не говорить про прохід в стіні 12.45 в приміщення НОМЕР_8 через приміщення НОМЕР_3 на сходову НОМЕР_29 загального користування і не згадує факт, що відповідач замурувала цей прохід за особистих комерційних інтересів та в подальшому за рахунок стіни 12.45 створила собі додаткове приміщення НОМЕР_10. Суд не взяв до уваги, що відповідач з 2003 року до цього часу жодних претензій до співвласників приміщення НОМЕР_30 про відновлення проходу в стіні 12.45 не заявила та постійно користувалася сходовою загального користування НОМЕР_29, яка будівництвом з 2003 року передбачена для виходу з блоку приміщень НОМЕР_3 другого поверху назовні.

Зазначала, що суд дійшов неправильного висновку щодо листа управління ГУ ДСНС України у Київській області № 843 від 13 грудня 2016 року, викладеного у рішенні. Суд першої інстанції не надав належної правової оцінки протиправним діям відповідача ОСОБА_3 , яка не виконала вимог закону та незаконно виконала дверний прохід у вигляді запасного (евакуаційного) виходу з приміщення НОМЕР_3 в перегородці 2.40.

Вказувала, що суд дійшов незаконного висновку про те, що відповідач не порушила права співвласника ОСОБА_1 , що підтверджується постановою Київського апеляційного суду від 09 листопада 2021 року в справі № 361/3885/19 про незаконність технічної інвентаризації 2017 року. Апеляційний суд не погодився з таким висновком суду та вказав на порушені ОСОБА_3 норми матеріального права, а саме ст. 355, 369, 382 ЦК України та невиконання рішення Конституційного Суду України від 02 березня 2004 року.

Наголошувала, що суд не врахував наведені позивачем фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та надані позивачем докази на їх підтвердження та дійшов незаконного висновку про відмову в задоволенні даного позову з підстав його необґрунтованості та недоведеності. В той же час суд першої інстанції в обґрунтування свого рішення не навів жодної норми матеріального права, якою ОСОБА_3 дозволено було б самочинно будувати запасний вихід в стіні 2.40.

Вважала, що суд дійшов помилкового висновку щодо того, що позивач ОСОБА_1 не має права на позов до ОСОБА_3 з тих підстав, що нібито ОСОБА_1 набула право власності на приміщення НОМЕР_8 лише 08 листопада 2018 року після постановлення судового рішення від 17 вересня 2017 року про зобов`язання ОСОБА_4 , як колишнього власника приміщення НОМЕР_8 , демонтувати перегородки, що перекривають прохід до дверей та сходів на другий поверх. Тобто суд першої інстанції не бачив різниці між предметами даних позовів, в той час як вона, як співвласник стіни 2.40, звернулася до суду з позовом щодо її незаконного руйнування відповідачем. Однак, суд першої інстанції на свій розсуд відправляє її до інших судових рішень відносно відповідача ОСОБА_4 та до спорів про коридори з перегородками та новоутвореними приміщеннями.

Відзивів на апеляційну скаргу не надійшло.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

Відмовляючи в позові ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що судом не доведено порушення відповідачем прав позивача як співвласника нежитлового приміщення та необхідності його відновлення в заявлений спосіб.

Апеляційний суд погоджується із вказаними висновками, так як вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Як встановлено судом, згідно свідоцтва та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно ОСОБА_3 є співвласником нежилих приміщень за адресою АДРЕСА_1 загальною площею 412 кв.м.; 74/100 частин приміщення № 25, прим. № 36, 65/100 частин приміщення НОМЕР_3 на підставі свідоцтва про право власності від 16 грудня 2003 року, виданого виконавчим комітетом Броварської міської ради (а. с. 10 т. 1, 6 - 7 т. 2).

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 08 листопада 2018 року ОСОБА_1 є власником нежитлового приміщення за адресою АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу нежитлового приміщення, серія та номер 1683, видного приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Бурлакою Л.К. 08 листопада 2018 року (а. с. 11 т. 1).

На а. с. 12 т. 1 наявна копія поверхового плану будинку за адресою АДРЕСА_15.

На а. с. 63 т. 1 наявна копія плану громадського будинку, нежилі приміщення АДРЕСА_7 , без дати складання.

На а. с. 77 т. 1 наявна копія поверхового плану будинку за адресою АДРЕСА_15 , станом на 19 квітня 2005 року, згідно даного плану, з приміщення № НОМЕР_3 в приміщення НОМЕР_8 наявний дверний проріз, в стіні 2.40 дверний проріз відсутній.

На а. с. 78 т. 1 наявна копія поверхового плану будинку за адресою АДРЕСА_15, з відміткою про внесення змін 19 вересня 2017 року. Згідно даного плану, приміщення НОМЕР_3, власником якого є ОСОБА_3 , поділено на декілька нежитлових приміщень: НОМЕР_3, НОМЕР_11, НОМЕР_10, НОМЕР_12. У коридорі загального користування НОМЕР_7, з якого слідує вихід 2.4 на сходову клітину до першого поверху НОМЕР_9, облаштовано нежитлове приміщення НОМЕР_13.

На а. с. 15 т. 1 наявна копія листа Управління інспекції та контролю Броварської міської ради Київської області від 25 січня 2019 року № 2501/5-вих, згідно якого дозвільні документи на виконання будівельних робіт на спорудження дверного проходу в капітальній стіні з приміщення НОМЕР_3 в приміщення № НОМЕР_4 другого поверху будинку АДРЕСА_1 та на будівництво стіни від сходової НОМЕР_9 приміщення НОМЕР_7 другого поверху АДРЕСА_1 до Управління не надходили.

На а. с. 84, 85 т. 1 наявні копії відповідей Броварського районного управління ГУ ДСНС України в Київській області від 15 грудня 2016 року № 843, від 23 серпня 2019 року № 9-6 вих. на ім`я ОСОБА_3 , згідно якої запасний (евакуаційний) вихід повинен використовуватись за призначенням і не може бути закритий, заставлений, перегороджений, перекритий; пунктом 2.23 глави 2 розділу ІІІ Правил пожежної безпеки в Україні забороняється зменшувати кількість та розміри евакуаційних виходів з будівель і приміщень, класи вогнестійкості несучих та огороджувальних конструкцій, застосовувати будівельні матеріали з вищими показниками пожежної небезпеки, змінювати інженерні та планувальні рішення й умови освітлення згідно з нормованою вимогою, яка була чинною на момент будівництва.

Згідно листа Броварського районного управління ГУ ДСНС України в Київській області від 09 вересня 2019 року № 16/303 надання інформації щодо передбачення в стіні евакуаційного проходу, позначеного на поверховому плані цифрою 2.40 в будинку по АДРЕСА_1 не входить до компетенції Броварського районного управління ГУ ДСНС України в Київській області (а. с. 95 т. 1).

На а. с. 150 т. 1 наявна копія листа КП Броварської міської ради «Броварське бюро технічної інвентаризації» від 11 вересня 2018 року № 189 на ім`я ОСОБА_3 , згідно якого первинна технічна інвентаризація будівлі по АДРЕСА_1 була здійснена у вересні 2003 року в зв`язку з закінченням будівництва; при проведенні первинної технічної інвентаризації зафіксований дверний проріз у стіні між приміщеннями НОМЕР_3 та НОМЕР_8, де передбачався вихід із приміщення НОМЕР_3 на сходову НОМЕР_9 через приміщення НОМЕР_8. Чи передбачалось це проектом, невідомо, так як проектна документація у БТІ не надавалась. При поточній технічній інвентаризації у вересні 2017 року внесені зміни у план другого поверху, а саме у приміщення НОМЕР_3 встановлені перегородки, в результаті чого з`явилися приміщення НОМЕР_14. Дверний проріз у стіні між приміщеннями НОМЕР_10 і НОМЕР_9 закритий, в результаті чого вихід із приміщень НОМЕР_3, НОМЕР_15, НОМЕР_16 на сходову НОМЕР_9 здійснюється через коридор НОМЕР_11 та приміщення НОМЕР_13. Також при встановленні перегородок у приміщенні загального користування - коридорі НОМЕР_7, з`явилося приміщення НОМЕР_13.

Згідно листа КП Броварської міської ради «Броварське бюро технічної інвентаризації» від 02 жовтня 2017 року № 19, при проведенні технічної інвентаризації 19 вересня 2017 року нежитлової будівлі за адресою АДРЕСА_1 встановлено, що приміщення НОМЕР_13 з`явилося шляхом встановлення перегородок в коридорі загального користування (НОМЕР_7), що створило неможливість проходу на сходову (прим. 45) із приміщення НОМЕР_3 (а. с. 152 т. 1).

На а. с. 181 т. 1 знаходиться акт поточних змін, складений техніком Броварського міжміського БТІ при проведенні обстеження в натурі домоволодіння АДРЕСА_1 , згідно якого 19 вересня 2017 року обстежено приміщення та внесено зміни в приміщення НОМЕР_17. Приміщення № НОМЕР_18, НОМЕР_19 утворилися за рахунок коридору загального користування.

Згідно листа виконавчого комітету Броварської міської ради від 08 травня 2019 року № 2-15/1859 на адвокатський запит, інформація про реєстрацію права власності на приміщення АДРЕСА_9 відсутня (а. с. 191 - 192 т. 1).

На а. с. 149 т. 1 знаходиться копія листа ФОП ОСОБА_5 на ім`я ОСОБА_3 від 08 вересня 2016 року, за змістом якого орендоване ним приміщення за адресою АДРЕСА_1 має два виходи в дві різні сторони офісного торговельного центру; оскільки йому не потрібні два виходи, один ним прибрано ще на стадії будівництва. В коридорі, який знаходиться на вході в його приміщення, планом передбачено лише один вихід до одного з головних виходів, інших дверних пройомів планом не передбачено. Згідно з поверховим планом в коридорі, який веде до належного йому приміщення, відсутній прохід до приміщення, який належить ОСОБА_3 . У ОСОБА_3 є прямий вихід до одного з чотирьох центральних входів згідно плану. Крім того, ним з 2004 року з моменту вводу в експлуатацію майнового комплексу особисто сплачується утримання даного коридору.

На а. с. 26 т. 1 наявна пропозиція ОСОБА_1 на ім`я ОСОБА_3 від 12 квітня 2019 року, згідно якої ОСОБА_3 в порушення вимог закону без згоди співвласників самочинно визначила місце для будівельних робіт, облаштувавши в стіні 2.40 дверний прохід з дверима належного їй приміщення № НОМЕР_20 прямо в приміщення загального користування НОМЕР_7; за таких обставин запропоновано стіну 2.40 відновити.

Крім того, на а. с. 64 - 67 т. 1 наявна копія рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 вересня 2018 року, залишеного без змін постановою Київського апеляційного суду від 05 лютого 2019 року в справі № 361/6073/2017 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа ОСОБА_5 про усунення перешкод у загальному користуванні майном та зобов`язання вчинити певні дії, яким позов задоволено, визнано незаконним встановлення перегородок в коридорі загального користування (приміщення НОМЕР_22), які перекривають прохід до дверей та сходів на другий поверх будинку АДРЕСА_1 , зобов`язано ОСОБА_4 (власника приміщення НОМЕР_8 ) демонтувати перегородки, які перекривають прохід до дверей та сходів на другий поверх будинку на сходову (приміщення № НОМЕР_5 , НОМЕР_19) із приміщення НОМЕР_3, НОМЕР_21, НОМЕР_16, НОМЕР_15 та не чинити перешкод у користуванні належним ОСОБА_3 на праві власності нежитловими приміщеннями НОМЕР_3, НОМЕР_21, НОМЕР_16, НОМЕР_15 та площадкою до сходів загального користування (приміщення № НОМЕР_5 , НОМЕР_19) на другому поверсі будинку АДРЕСА_1 .

На а. с. 158 - 167 т. 2 наявна копія рішення Броварського міського суду Київської області від 09 лютого 2021 року в справі № 361/3885/19 за позовом ОСОБА_1 до КП Броварської міської ради «Броварське бюро технічної інвентаризації», третя особа ОСОБА_3 про визнання незаконними внесених змін, яким в позові ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 09 листопада 2021 року рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 09 лютого 2021 року змінено, виклавши його мотивувальну частину у редакції цієї постанови, оскільки у даній справі наявні обставини обов`язкової процесуальної співучасті ОСОБА_3 як співвідповідача, яку не залучено до участі у справі саме як співвідповідача, колегія суддів вважала, що суд першої інстанції повинен був відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 через неналежний суб`єктний склад, а не за наслідками розгляду спору по суті (суд відмовив у задоволенні позову за необґрунтованістю та недоведеністю); в іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Статтею 41 Конституції України установлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Відповідно до частини першої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Змістом права власності є правомочності щодо права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.

Згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. Не допускаються використання цивільних прав з метою неправомірного обмеження конкуренції, зловживання монопольним становищем на ринку, а також недобросовісна конкуренція. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п`ятою цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).

Оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Характеристиками доказів є їх належність, достовірність, допустимість та достатність. Так, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 77 - 80 ЦПК України).

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 зазначала, що відповідач вчинила незаконні дії, які полягають в тому, що вона самовільно, без згоди співвласників, зокрема позивача, в порушення їх права власності та в особистих інтересах збудувала собі прохід з належного їй на праві приватної власності приміщення НОМЕР_3 в приміщення загального користування НОМЕР_7.

На підтвердження даних обставин позивачем було надано наступні докази, повно та всебічно досліджені судом першої інстанції:

витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно приміщення АДРЕСА_10 , витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності нежитлового приміщення АДРЕСА_11 на ім`я ОСОБА_1 ;

поверховий план другого поверху буд. АДРЕСА_1 з позначенням приміщень НОМЕР_23, складеного за результатами первинної інвентаризації від 09 жовтня 2003 року зі змінами від 19 квітня 2005 року та від 04 квітня 2007 років,

фото дверного проходу з дверима зі сторони приміщення НОМЕР_3,

заяву ОСОБА_5 та ОСОБА_2 від 17 січня 2019 року до депутата Броварської міської ради про встановлення факту видачі дозволу ОСОБА_3 на вчинення будівельних робіт на другому поверсі буд. АДРЕСА_1 та на видачу дозволів на будівництво стін в коридорі НОМЕР_7 на шляхах евакуації до сходової НОМЕР_9 та до сходової НОМЕР_24;

відповідь Управління інспекції Броварської міської ради депутату по заяві ОСОБА_5 та ОСОБА_2 від 17 січня 2019 року про те, що дозволи на спорудження дверного проходу з приміщення НОМЕР_3 в приміщення НОМЕР_7 та стін на шляху евакуації з приміщення НОМЕР_7 до сходової НОМЕР_9 та до сходової НОМЕР_24 не видавалися;

акт про недопущення ОСОБА_3 посадових осіб органу державного архітектурно-будівельного контролю на об`єкти будівництва від 23 березня 2019 року;

відповідь адвокату Управління інспекції Броварської міської ради від 08 травня 2019 року № 2-15/1859 щодо проведення перевірки за заявою ОСОБА_5 та ОСОБА_2 від 17 січня 2019 року;

заяву ОСОБА_2 до КП Броварське БТІ від 25 квітня 2019 року з проханням надати матеріали інвентаризаційної справи на буд. АДРЕСА_1 ;

докази досудового врегулювання спору через звернення позивача до відповідача 12 квітня 2019 року листом з вимогою відновити зруйновану самочинним будівництвом стіну, позначену на плані цифрою 2.40, пропозицію від 12 квітня 2019 року в порядку врегулювання питання ОСОБА_3 відновити стіну 2.40, а саме закласти збудований дверний прохід цеглою; конверт з пропозицією від 12 квітня 2019 року;

заяву ОСОБА_3 про перевірку додержання вимог законодавства з пожежної безпеки від 17 листопада 2016 року Броварському управлінню МНС, якою ОСОБА_3 визначила статус дверного пройому,

лист Броварського районного управління ГУ ДСНС України в Київській області від 09 вересня 2019 року на адвокатський запит ОСОБА_6 ,

копію рішення виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області від 28 жовтня 2003 року № 544 з додатками про затвердження актів Державної приймальної комісії по введенню в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів,

копію акту державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта «Блок обслуговування з підземною автостоянкою на 31 місце» в АДРЕСА_12 ,

копію листа-звернення ОП Броварипромжитлобуд від 16 липня 2003 року № 364 до Броварського БТІ про інвентаризацію збудованого будинку АДРЕСА_1 ,

копію листа Броварського БТІ від 20 серпня 2017 року на ім?я ОСОБА_3 про необхідність здійснення технічної інвентаризації приміщень за адресою АДРЕСА_1 з наданням доступу до приміщень суміжних співвласників,

копії листів ОСОБА_5 на ім?я ОСОБА_3 від 08 вересня 2016 року та від 06 жовтня 2016 року, копії листів Броварського БТІ від 11 вересня 2018 року № 189, від 02 жовтня 2017 року № 19 на ім?я ОСОБА_3 ,

копію поверхового плану приміщення НОМЕР_3 другого поверху буд. НОМЕР_1 станом на 20 вересня 2013 року, копію поверхового плану та ескізу частини другого поверху,

копію акту поточних змін в конструктивних елементах другого поверху буд. АДРЕСА_1 ,

копію свідоцтва про право власності на нерухоме майно ОСОБА_3 та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності,

копію листа Управління інспекції та контролю Броварської міської ради Київської області від 25 січня 2019 року про те, що дозвільні документи на виконання будівельних робіт на спорудження дверного проходу в капітальній стіні з приміщення НОМЕР_3 в приміщення НОМЕР_7 до управління не надходили,

копію листа виконавчого комітету Броварської міської ради від 08 травня 2019 року на адвокатський запит ОСОБА_6 про надання відповіді та матеріалів перевірки.

Із наданих позивачем та інших наявних в матеріалах справи доказів, в тому числі рішень судів у справах № 361/6073/2017, № 361/3885/19, вбачається, що сторони є співвласниками приміщення загального користування НОМЕР_7, також даними доказами дійсно підтверджується наявність тривалого спору між сторонами щодо порядку користування приміщенням загального користування НОМЕР_7, разом із тим, дані докази як не підтверджують, так і не спростовують факту самовільного будівництва проходу в стіні 2.40 саме відповідачем ОСОБА_3 . У вказаних доказах відсутні відомості щодо дій відповідача, які б порушили право позивача ОСОБА_1 , зокрема, що дверний прохід в стіні 2.40 з приміщення НОМЕР_3 в приміщення № НОМЕР_4 на другому поверсі будинку АДРЕСА_1 збудовано саме власником приміщення НОМЕР_3 ОСОБА_3 .

Враховуючи наведене, апеляційний суд відхиляє як необґрунтовані доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції залишив поза увагою надані позивачем докази на підтвердження своїх вимог.

Апеляційний суд не може погодитися з доводами апеляційної скарги, що суд першої інстанції розглянув предмет позову, який ОСОБА_1 не заявлявся, а саме порядок користування приміщеннями НОМЕР_7 та НОМЕР_9, з огляду на вимоги ст. 13 ЦПК України, відповідно до якої суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи. Дослідження письмових доказів та надання їм оцінки, що і було в даному випадку зроблено судом першої інстанції, не є виходом за межі позовних вимог, оскільки будь-яких висновки щодо встановлення порядку користування спірними приміщеннями в судовому рішенні відсутні.

Апеляційний суд звертає увагу, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19) зроблено висновок про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

Так, у відзиві відповідача ОСОБА_3 на позовну заяву остання заперечувала свою причетність до вчинення вказаних дій, зазначених в позові ОСОБА_1 (а. с. 60), і позивачем цих обставин не доведено, що є її процесуальним обов`язком.

З огляду на наведене апеляційний суд відхиляє як неспроможні доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції не зробив висновку про право ОСОБА_3 самочинно робити дверний отвір в стіні 2.40 без згоди співвласників та дозвільних документів, дійшов невідповідного висновку щодо листа управління ГУ ДСНС України у Київській області № 843 від 13 грудня 2016 року, та не взяв до уваги інший лист-відповідь ДСНС від 09 вересня 2019 року № 16/303, який був об`єктом дослідження в судовому засіданні та яким ДСНС повідомила, що передбачення евакуаційного проходу в стіні 2.40 не входить до компетенції ДСНС; що суд першої інстанції не надав належної правової оцінки протиправним діям ОСОБА_3 і не навів жодної норми матеріального закону, якою ОСОБА_3 дозволено було самочинно будувати запасний (евакуаційний) вихід в стіні 2.40.

Не стосуються предмету позову та відхиляються апеляційним судом доводи апеляційної скарги, що судом першої інстанції зроблено неправильні висновки щодо проходу, який існував в стіні, позначеній цифрою 12.45 на поверховому плані другого поверху буд. 9/1 із приміщення АДРЕСА_13 , не встановлені обставини про прохід в стіні 12.45 з приміщення НОМЕР_8 через приміщення НОМЕР_3 на сходову НОМЕР_25 загального користування, і що ОСОБА_3 замурувала прохід в стіні 12.45 за особистих комерційних інтересів, а також що з 2003 року і до цього часу жодних претензій до співвласників приміщень НОМЕР_26 про відновлення даного проходу не заявляє.

Як вбачається із матеріалів справи, судом першої інстанції було досліджено лист КП «Броварське міське бюро технічної інвентаризації» № 19 від02 жовтня 2017 року, згідно якого, при проведенні технічної інвентаризації 19 вересня 2017 року нежитлової будівлі встановлено, що приміщення АДРЕСА_14 з`явилося шляхом встановлення перегородки в коридорі загального користування (приміщення НОМЕР_7), що створило неможливість виходу на сходову (приміщення НОМЕР_9) із приміщення НОМЕР_3.

Разом із тим, самостійних висновків щодо обставин справи із цього доказу судом першої інстанції зроблено не було.

Відхиляються як необґрунтовані доводи апеляційної скарги про те, що постановою Київського апеляційного суду від 09 листопада 2021 року в справі № 361/3885/19 встановлено порушення ОСОБА_3 норм матеріального права, а саме ст. 355, 369, 382 ЦК України, рішення Конституційного Суду України від 02 березня 2004 року, яким право спільної власності захищено законом.

В даній постанові в справі № 361/3885/19 апеляційним судом встановлено, що системний аналіз доказів у їх сукупності, з урахуванням змісту заявлених ОСОБА_1 позовних вимог свідчить про те, що звернувшись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 має на меті захистити своє право, як співвласника приміщень загального користування по АДРЕСА_1 , шляхом визнання незаконними змін, внесених КП «Броварське «БТІ» 19 вересня 2017 року в поповерховий план другого поверху будинку по АДРЕСА_1 , а саме: зображення дверного прорізу на плані з приміщення НОМЕР_11 в приміщення НОМЕР_7 (коридор), та зображення перегородки, що утворила приміщення НОМЕР_13, на шляху до сходової НОМЕР_9, не зображення та не зазначення номеру приміщення, утвореного після зображення перегородки, що утворила приміщення НОМЕР_13 на шляху евакуації з частини приміщення НОМЕР_7 до сходової НОМЕР_24, які були здійснені відповідачем КП «Броварське БТІ» на замовлення та в інтересах третьої особи: ОСОБА_3 , яка є власником 74/100 частин приміщення НОМЕР_27, приміщення НОМЕР_28 та 65/100 частин приміщення АДРЕСА_10 . Тобто, даний позов ОСОБА_1 безпосередньої стосується прав та обов`язків третьої особи: ОСОБА_3 , тому колегія суддів прийшла до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 не можуть бути розглянуті судом і вирішені у спорі позивачки з третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача та яка в такій ситуації має бути залучена співвідповідачем, оскільки лише за наявності належного складу відповідачів у справі суд у змозі вирішувати питання про обґрунтованість позовних вимог та вирішити питання про їх задоволення, без залучення таких належних відповідачів позовні вимоги вирішені бути не можуть.

Виходячи з наведеного, будь-які висновки апеляційного суду щодо порушення ОСОБА_3 прав ОСОБА_1 у даній постанові відсутні, оскільки спір по суті не розглянуто.

Крім того, спростовуються змістом постанови Київського апеляційного суду від 05лютого 2019 року в справі № 361/6073/17 доводи апеляційної скарги, що даною постановою встановлено, що саме ОСОБА_3 збудувала прохід в стіні 2.40.

Предметом розгляду в даній справі було визнання незаконним установлення перегородок в коридорі загального користування (приміщення НОМЕР_22), які перекривають прохід до дверей та сходів на другий поверх будинку АДРЕСА_1 і зобов`язано ОСОБА_4 (власника приміщення НОМЕР_8 ) демонтувати перегородки, які перекривають прохід до дверей та сходів на другий поверх будинку на сходову (приміщення № НОМЕР_5 , НОМЕР_19) із приміщення НОМЕР_3, НОМЕР_21, НОМЕР_16, НОМЕР_15 та не чинити перешкод у користуванні належним ОСОБА_3 на праві власності нежитловими приміщеннями НОМЕР_3, НОМЕР_21, НОМЕР_16, НОМЕР_15 та площадкою до сходів загального користування (приміщення № НОМЕР_5 , НОМЕР_19) на другому поверсі будинку АДРЕСА_1 .

Таким чином, застосовуючи принцип змагальності, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, з яким погоджується апеляційний суд, що позов не підлягає задоволенню з підстав його недоведеності та необґрунтованості.

З`ясовуючи обставини справи та встановлюючи хронологію подій, суд першої інстанції також обґрунтовано врахував, що колишнього власника приміщення № НОМЕР_6 ОСОБА_4 було зобов`язано рішенням суду демонтувати перегородки, що перекривають прохід до дверей та проходів на другий поверх будинку на сходову (приміщення НОМЕР_9 та НОМЕР_13) із приміщення НОМЕР_3 , НОМЕР_21, НОМЕР_16, НОМЕР_15 та не чинити перешкод у користуванні належним ОСОБА_3 на праві власності нежитловими приміщеннями НОМЕР_3, НОМЕР_21, НОМЕР_16, НОМЕР_15 та площадкою до сходів загального користування (приміщення № НОМЕР_5 , НОМЕР_19) на другому поверсі будинку АДРЕСА_1 , що перебуває на примусовому виконанні у органах державної виконавчої служби.

Доводи апеляційної скарги, що в основу обґрунтування рішення від 19 листопада 2021 року суд першої інстанції поклав свою думку про попередній позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 в справі № 361/6073/17 та судове рішення, яке не стосується позову ОСОБА_1 , апеляційний суд відхиляє як неспроможні, оскільки як вбачається зі змісту оскаржуваного рішення, вказані позивачем судові рішення у інших справах дійсно враховані і оцінені судом, однак у позові відмовлено з інших підстав.

Апеляційний суд відхиляє необґрунтовані доводи апеляційної скарги щодо помилковості висновків суду першої інстанції про відсутність права ОСОБА_1 на позов до ОСОБА_3 з тих підстав, що ОСОБА_1 набула права власності на приміщення НОМЕР_8 після постановлення судового рішення в справі № 361/6073/17 про зобов?язання ОСОБА_4 демонтувати перегородки. Такі висновки у рішенні суду першої інстанції фактично відсутні, а результати розгляду у справі № 361/6073/17 враховано судом без самостійних висновків відносно цього рішення.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявників та їх відображення у судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду, апеляційний суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.

Відтак, під час апеляційного перегляду не знайшли свого підтвердження та відхиляються апеляційним судом доводи апеляційної скарги, що при ухваленні рішення суд першої інстанції не надав правової оцінки обставинам (фактам), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, не виконавши вимоги ст. 264 ЦПК України.

Інші доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на доказах та законі, зводяться до переоцінки доказів, яким було надано належної оцінки судом, і не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , до якої приєднався ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 19 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 01 грудня 2022 року.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.