РІШЕННЯ

Іменем України

16.08.2022 року м.Львів

Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Мартинишин М.О.

за участю секретаря Оверко Я.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Франківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Львів) про зняття арештів та оголошення заборони відчуження нерухомого майна -

в с т а н о в и в:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулась у Франківський районний суд м. Львова із позовом до Франківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Львів) тапросить зняти арешт та оголошення заборони відчуження нерухомого майна, яке належало на праві власності ОСОБА_2 , накладений постановою державного виконавця Федорича А.М. відділу державної виконавчої служби Франківського районного управління юстиції у м. Львові від 30.07.2003 року (серія АА №494086, знято з оригіналу серія АА №908463) у виконавчому провадженні по примусовому виконанню виконавчих листів №2-39/00, виданих 21.03.2001 року Франківським районним судом м. Львова та зняти арешт та оголошення заборони відчуження нерухомого майна, яке належало на праві власності ОСОБА_2 , накладений постановою державного виконавця Федорича А.М. відділу державної виконавчої служби Франківського районного управління юстиції у м. Львові від 22.08.2003 року (серія АА №494092, знято з оригіналу серія АА №908466) у виконавчому провадженні по примусовому виконанню виконавчих листів №2-39/00, виданих 21.03.2001 року Франківським районним судом м. Львова.

В обґрунтування позову покликається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 (матір ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ) у зв`язку із чим відкрилась спадкова справа, на підтвердження чого надано Витяг із спадкового реєстру №65441126 від 05.07.2021 року.

Під час вчинення нотаріальних дій по цій спадковій справі нотаріусом, яким відкрито спадкову справу, було з`ясовано, що на нерухоме майно спадкодавця державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Франківського районного управління юстиції у м. Львові Федоричем А.М. накладено арешт та оголошено заборону його відчуження згідно з постановами від 30.07.2003 року (серія АА №494086, знято з оригіналу серія АА №908463) та від 22.08.2003 року (серія АА №494092, знято з оригіналу серія АА №908466) ку виконавчому провадженні по примусовому виконанню виконавчих листів №2-39/00 від 21.03.2001 року, виданих Франківським районним судом м. Львова про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 10 000 грн.

Листом приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Дудко О.О. від 14.07.2021 року №22/02-14 позивача повідомлено про наявність арештів нерухомого майна спадкодавця згідно оскаржуваних постанов та неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті матері у зв`язку із їх наявністю.

Листом Львівського державного нотаріального архіву №3626/01-21 від 21.12.2021 року надано копію повідомлення про накладення заборони відчуження об`єктів нерухомого майна про внесення до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна обтяження щодо усього нерухомого майна згідно постанови відділу ДВС Франківського РУЮ у м. Львові (підстава - виконавчі листи №2-39/00 від 21.03.2001 року).

У зв`язку із відсутністю щодо неї будь-яких матеріальних претензій, як спадкоємця ОСОБА_2 зі сторони кредиторів (стягувачів), 27.01.2022 року ОСОБА_1 звернулась до Франківського ВДВС у м. Львові із заявою, якою просила зняти арешти майна боржника та оголошення заборони його відчуження, які накладені державним виконавцем ВДВС Франківського районного управління юстиції у м. Львові Федоричем А.М. постановами від 30.07.2003 року та від 22.08.2003 року по примусовому виконанню виконавчих листів №2-39/00 від 21.03.2001 року, які видані Франківським районним судом м. Львова.

Тому вважає, що арешти та оголошення заборони відчуження нерухомого майна, які накладені державним виконавцем ВДВС Франківського районного управління юстиції м. Львова Федоричем А.М. постановами від 30.07.2003 року (серія АА №494086, знято з оригіналу серія АА №908463) та від 22.08.2003 року (серія АА №494092, знято з оригіналу серія АА №908466) у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчих листів №2-39/00, виданих 21.03.2001 року Франківським районним судом м. Львова, повинні бути зняті, оскільки їх наявність порушують її права та інтереси як спадкоємця після смерті матері ОСОБА_2 , перешкоджають здійсненню права на спадкування у встановленому законом порядку, а тому просить їх зняти.

Ухвалою судді від 11.04.2022 року відкрито провадження у справі та визначено розглядати таку за правилами спрощеного позовного провадження.

Позивач в судове засідання не з`явився, разом з тим в матеріалах справи міститься заява представника позивача від 08.08.2022 року про розгляд справи за відсутності представника позивача, в якій позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задоволити.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про день, час та місце слухання справи.

За таких обставин суд вважає, що справу слід слухати за відсутності учасників справи на підставі наявних у справі даних чи доказів, достатніх для постановлення рішення.

У відповідності до ч. 2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За вимогами ст. ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.76 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права.

Ч. 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно із ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення тільки у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, не стягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав.

Згідно із ч. 2 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу, який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Згідно із ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Ч. 3 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» визначено підстави, за якими зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини здійснюється у відкритому виконавчому провадженні.

Згідно ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Тож у разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Разом з тим, при розгляді таких спорів суди повинні враховувати роз`яснення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, що містяться в Постанові Пленуму від 03.06.2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна».

Так, згідно п. 2 зазначеної Постанови Пленуму вбачається, що позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» до загальних засад державної реєстрації прав належить обов`язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Невід`ємною архівною складовою частиною Державного реєстру прав є Реєстр прав власності на нерухоме майно, Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державний реєстр іпотек (ч. 1 ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Згідно з абз. 2 п. 7 Порядку використання даних Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, Державного реєстру іпотек та Державного реєстру обтяжень рухомого майна, затвердженогонаказом Міністерства юстиції України від 14.12.2012 року № 1844/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 18.12.2012 року за №2102/22414, у разі коли при розгляді заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відповідно до якої державній реєстрації підлягає припинення обтяження речового права на нерухоме майно, право власності на яке не зареєстроване в Державному реєстрі прав, встановлено наявність запису про таке обтяження в Реєстрах, державний реєстратор переносить відомості запису про таке обтяження до спеціального розділу Державного реєстру прав, після чого на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію припинення обтяження речового права на нерухоме майно вносить запис про припинення такого обтяження до Державного реєстру прав.

Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, належно від волі інших осіб.

Згідно зі ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном.

Нормами ч.ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, а особа може бути обмежена в здійсненні права власності лише у випадках та в порядку, встановленому законом.

Згідно з ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України).

Ч. 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. 3 ст. 1296 ЦК України).

В спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння, та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України, зокрема і шляхом звільнення спадкового майна з-під арешту (постанова Верховного Суду України від 23.01.2013).

Отже, системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України ОСОБА_1 є спадкоємцем першої черги за законом після смерті матері ОСОБА_2 , в установлений законом строк звернулася до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Дудко О.О. із заявою про прийняття спадщини.

Як вбачається із листа Франківського ВДВС у м. Львові № 7201 від 04.03.2022 року позивача повідомлено, що відповідно до ч. 2 розділу XI наказу «Про затвердження Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями», строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, становить три роки, крім виконавчих проваджень за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить один рік. Із покликанням на ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» відповідачем зазначено, що у Відділі станом на день розгляду заяви відсутні правові підстави для зняття арешту з майна боржника та проінформовано, що згідно ч. 5 ст. 59 цього Закону у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Аналізуючи вищенаведені обставини, в даний час дія арешту на нерухоме майно порушує право позивача, оскільки відповідно до відомостей наданих Франківським ВДВС у м.Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) виконавче провадження знищене у зв`язку з закінченням терміну зберігання.

Із довідки №91699 про зняття з реєстрації місця проживання від 18.04.2022 року вбачається, що ОСОБА_5 , яка була стягувачем у вказаному виконавчому провадженні померла.

Крім цього, інші стягувачі у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчих листів №2-39/00, виданих 21.03.2001 року, виданих Франківським районним судом м. Львова, а саме ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , нотаріально посвідченою заявою від 22.07.2022 року (зареєстровано в реєстрі за №462, 463) повідомили, що жодних матеріальних претензій до спадкоємців ОСОБА_2 - ОСОБА_1 та ОСОБА_3 відповідно до рішення Франківського районного суду м. Львова від 07.12.2000 року у цивільній справі №2-39/00 у них немає. Зважаючи на вказане, ОСОБА_4 , ОСОБА_7 не заперечили щодо зняття (скасування) арештів та оголошення заборон відчуження нерухомого майна, які накладені згідно постанов відділу державної виконавчої служби Франківського районного управління юстиції у м. Львові у виконавчому провадженні по примусовому виконанню виконавчих листів №2-39/00 від 21.03.2001 року, виданих Франківським районним судом м. Львова про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 10 000 грн. моральної шкоди.

Згідно з ст. 1 Першого Протоколу від 20.03.1952 року до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 04.11.1950 року кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В свою чергу положення ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 04.11.1950 року передбачають, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ч. 2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільного права та інтересів є припинення дії, яка порушували право, примусового виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення. Суд може захистити цивільне право і інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно із ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, які викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З урахуванням вищевказаного та враховуючи встановлені обставини, на час звернення з позовною заявою до суду за наявності арешту (обтяження) накладеного на майно спадкодавця, порушується право позивача як спадкоємця, внаслідок чого він позбавлений змоги успадкувати майно після смерті своєї матері ОСОБА_2 , а тому право позивача підлягає судовому захисту, а відтак позов слід задоволити, а саме зняти арешти з нерухомого майна, які накладені на підставі постанов державного виконавця Федорича А.М. відділу державної виконавчої служби Франківського районного управління юстиції у м. Львові від 30.07.2003 року (серія АА №494086, знято з оригіналу серія АА №908463) та від 22.08.2003 року (серія АА №494092, знято з оригіналу серія АА №908466) у виконавчому провадженні по примусовому виконанню виконавчих листів №2-39/00, виданих 21.03.2001 року Франківським районним судом м. Львова.

Керуючись ст.ст.4, 5, 76, 77, 79, 80, 83, 95, 141, 223, 247, 259, 263-265, 268, 273, 353 ЦПК України -

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Зняти арешт та оголошення заборони відчуження нерухомого майна, яке належало на праві власності ОСОБА_2 , накладені постановою державного виконавця Федорича А.М. відділу державної виконавчої служби Франківського районного управління юстиції у м. Львові від 30.07.2003 року (серія АА №494086, знято з оригіналу серія АА №908463) у виконавчому провадженні по примусовому виконанню виконавчих листів №2-39/00, виданих 21.03.2001 року Франківським районним судом м. Львова.

Зняти арешт та оголошення заборони відчуження нерухомого майна, яке належало на праві власності ОСОБА_2 , накладені постановою державного виконавця Федорича А.М. відділу державної виконавчої служби Франківського районного управління юстиції у м. Львові від 22.08.2003 року (серія АА №494092, знято з оригіналу серія АА №908466) у виконавчому провадженні по примусовому виконанню виконавчих листів №2-39/00, виданих 21.03.2001 року Франківським районним судом м. Львова.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Львівського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 - ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Франківський відділ державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), код в ; адреса: м. Львів, вул. Конотопська, 6/8.

Дата складення повного судового рішення - 16.08.2022 року.

Суддя Мартинишин М.О.