КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2022 року

м. Київ

єдиний унікальний номер судової справи 757/43585/17-ц

номер провадження №22-ц/824/688/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - суддіЛапчевської О.Ф.,
суддівБерезовенко Р.В., Мостової Г.І.,
за участю секретаря судового засідання Потапьонок К.В.,
учасники справи: позивач ОСОБА_1 ,

представники відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_2 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 19 лютого 2019 року /суддя Козлов Р.Ю./

у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, Державної служби інтелектуальної власності, ОСОБА_4 про визнання недійсними свідоцтв на знаки для товарів і послуг та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2017 року позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідачів просив суд ухвалити рішення, яким визнати недійсним повністю свідоцтво України на знак для товарів і послуг № НОМЕР_1 , зареєстроване на ім`я ОСОБА_4 , для всіх товарів Міжнародної класифікації товарів і послуг, для яких він був зареєстрований; визнати недійсним повністю свідоцтво України на знак для товарів і послуг № НОМЕР_2 , зареєстроване на ім`я ОСОБА_4 , для всіх товарів Міжнародної класифікації товарів і послуг, для яких він був зареєстрований та визнати недійсним повністю свідоцтво України на знак для товарів і послуг № НОМЕР_3 , зареєстроване на ім`я ОСОБА_4 , для всіх товарів Міжнародної класифікації товарів і послуг, для яких він був зареєстрований. Також позивач просить суд зобов`язати Міністерство економічного розвитку і торгівлі України та Державну службу інтелектуальної власності внести відомості до державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг про визнання недійсними повністю свідоцтв України на знаки для товарів і послуг № НОМЕР_1, № НОМЕР_2, № НОМЕР_3 для всіх товарів Міжнародної класифікації товарів і послуг та здійснити публікацію про це в офіційному бюлетені «Промислова власність».

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 19 лютого 2019 року позовні вимоги задоволено.

Ухвалено визнати недійсним повністю свідоцтво України на знак для товарів і послуг № НОМЕР_1 для всіх товарів Міжнародної класифікації товарів і послуг, для яких він був зареєстрований.

Визнати недійсним повністю свідоцтво України на знак для товарів і послуг № НОМЕР_2 для всіх товарів Міжнародної класифікації товарів і послуг, для яких він був зареєстрований.

Визнати недійсним повністю свідоцтво України на знак для товарів і послуг № НОМЕР_3 для всіх товарів Міжнародної класифікації товарів і послуг, для яких він був зареєстрований.

Зобов`язати Міністерство економічного розвитку і торгівлі України та Державну службу інтелектуальної власності внести відомості до державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг про визнання недійсними повністю свідоцтв України на знаки для товарів і послуг № НОМЕР_1, № НОМЕР_2, № НОМЕР_3 для всіх товарів Міжнародної класифікації товарів і послуг та здійснити публікацію про це в офіційному бюлетені «Промислова власність».

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 витрати у вигляді сплати судового збору та витрати на проведення експертизи у розмірі 52610 грн. /т. 2 а.с. 208-213/

Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник ОСОБА_4 - ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив рішення скасувати, відмовивши у задоволенні позовних вимог.

На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилався на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважає, що судом першої інстанції допущено процесуальні порушення - розглянуто справу за відсутності відповідача та не повідомлено його про розгляд справи, чим порушено його право на захист. Наголошував, що він не отримував ані копії позову з додатками ані судових повісток. Вказував також про те, що судом першої інстанції не враховано, що ОСОБА_1 не надав суду належних і допустимих доказів того, що станом на заявлену ним дату створення твору ( 19 березня 2009 року ) цей твір був втілений у матеріальній чи іншій об`єктивній формі, не було надано вихідних примірників твору, ескізу твору, матеріального чи електронного носія, який би з впевненістю дав можливість встановити дату створення об`єкту авторського права. Лише покази свідків щодо наявності твору чи ідеї його створення не є допустимими й достатніми доказами для підтвердження його існування на вказану дату. Разом з тим, графічне комбіноване позначення «ІНФОРМАЦІЯ_2» (із символом п`ятикутної зірки) було створене ОСОБА_4 особисто 25 грудня 2007 року шляхом реєстрації власного аккаунта в соціальній мережі «Одноклассники». Заповнюючи профіль, ОСОБА_4 назвався «ІНФОРМАЦІЯ_2». З того часу, розміщуючи інформацію чи фото в соціальних мережах, ОСОБА_4 публічно використовував указане графічне позначення. Чергове найбільш помітне публічне використання та відтворення саме ОСОБА_4 цього графічного комбінованого позначення - це 17 грудня 2008 року, коли ОСОБА_4 розмістив свою першу публікацію в особистому блозі на сайті drive2.ru. У 2009 році ОСОБА_4 зробив на спині татуювання у виді малюнку, який відтворює графічне комбіноване позначення « ІНФОРМАЦІЯ_2 ». Таким чином, наголошував, що ОСОБА_4 заперечує проти всіх доказів, використаних судом першої інстанції, - а це лише покази трьох свідків, які не можуть бути належними та допустимими доказами наявності у ОСОБА_1 авторського права на твір, який він нібито створив у березні 2009 року при тому, що твір створено ОСОБА_4 у грудні 2007 року.

Окремо подав заяву про поворот виконання рішення, яке у 2019 році було виконано.

Просив вирішити питання про поворот виконання рішення Печерського районного суду м. Києва від 19.02.2019 і в порядку повороту виконання цього рішення зобов`язати Державне підприємство «Український інститут інтелектуальної власності» (Укрпатент) (ідентифікаційний код 31032378, адреса місцезнаходження: 01601, м. Київ, вул. Глазунова, буд. 1):

1) Скасувати записи в Державному реєстрі свідоцтв України на торговельні марки про визнання недійсними свідоцтв на знаки для товарів і послуг ІНФОРМАЦІЯ_2 та ІНФОРМАЦІЯ_2 (із зіркою) № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 , видані ОСОБА_4 ;

2) Відновити в Державному реєстрі свідоцтв України на торговельні марки записи про дійсність (чинність) свідоцтв на знаки для товарів і послуг ІНФОРМАЦІЯ_2 та ІНФОРМАЦІЯ_2 (із зіркою) № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 , виданих ОСОБА_4 , із моменту їх первинної реєстрації;

3) Здійснити публікацію про це в офіційному бюлетені «Промислова власність».

Представник Мінекономрозвитку ОСОБА_5 звернулась з відзивом на апеляційну скаргу, вказуючи, що не заперечує проти доводів апеляційної скарги. Вказувала, що судом першої інстанції не взято до уваги те, що знаки для товарів та послуг за свідоцтвами № НОМЕР_1, № НОМЕР_2, № НОМЕР_3 відповідають умовам надання правової охорони, за проведеною експертизою на момент їх реєстрації, що позивачем не спростовано. При цьому наголошувала, що позивачем не вказано назвою якого саме твору (науки, літератури, мистецтва) є словосполучення « ІНФОРМАЦІЯ_2 », та не надано твір; не надано докази того, що цей вір є відомим в Україні; не обґрунтовано, що « ІНФОРМАЦІЯ_2 » є оригінальною назвою та такою, що постійно використовуватися.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_6 звернувся з відзивом на апеляційну скаргу, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість її доводів. Вказував, що судові виклики направлялись за офіційною адресою реєстрації відповідача, що є належним повідомленням. Наголошував, що показання свідків, які були допитані в суді першої інстанції, містять інформацію щодо авторства позивача, тобто предмета доказування, що є належним доказом. Наголошував, що копія статті з журналу « Вокруг Света » датована ІНФОРМАЦІЯ_17. В даній статті розповідається про створення та використання позначення « ІНФОРМАЦІЯ_2 ». Проте сам факт створення ОСОБА_4 позначення «ІНФОРМАЦІЯ_2» у 2007 році даним документом безпосередньо не встановлюється та не підтверджується. Знімок екрану ПК (скрін-шот), що фіксує відомості з сайту соціальної мережі «Однокласники» також не дає можливості встановити, кому належить відповідний акаунт « ІНФОРМАЦІЯ_2 ». Даний документ не дає можливості встановити конкретну дату встановлення імені користувача. Знімок екрану ПК (скрін-шот), що фіксує відомості з сайту « DRTVE.RU » щодо використання логотипу «ІНФОРМАЦІЯ_2» також не дає можливості встановити, кому належить акаунт та встановити конкретну дату встановлення імені користувача. Знімок екрану ПК (скрін-шот) сторінки спільноти « ІНФОРМАЦІЯ_2 » в соціальній мережі «Facebook», що фіксує дату створення сторінки в квітні 2011 року та знімок екрану ПК (скрін-шот), що фіксує відомості з сайту соціальної мережі «Facebook» щодо створення спільноти «ІНФОРМАЦІЯ_2» також не дають можливості встановити факт створення (авторства) логотипу. Фотографія татуювання відповідача також не містить інформації стосовно створення (авторства) позначення « ІНФОРМАЦІЯ_2 ». Інтерв`ю, долучені до скарги датуються 2012, 2014 та 2015 роком, та не містять інформації стосовно авторства щодо позначення « ІНФОРМАЦІЯ_2 » як і інші долучені документи, які не можуть вважатися достовірними доказами щодо предмета спору.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явились у судове засідання, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а судове рішення скасуванню з ухваленням рішення про задоволення позовних вимог, на підставі наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є порушення норм процесуального права.

За ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Так, справа розглянута Печерським районним судом м. Києва без участі відповідача ОСОБА_4 , який не був повідомлений належним чином про дату, час та місце судового розгляду.

Копію позовної заяви ОСОБА_1 , ухвали суду про відкриття провадження в справі та людної з надісланих судом повісток - ОСОБА_4 не отримував.

Водночас, суд першої інстанції вказував на те, що відповідач ОСОБА_4 про день, час та місце розгляду справи неодноразово повідомлявся за адресою місця реєстрації, вказаною у довідці Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України в м. Києві. Згідно з відмітками поштових відділень судові повістки повернулися на адресу суду з неврученням за закінченням строку зберігання. У розумінні ч. 1 ст. 131 ЦПК України судова повістка на ім`я відповідача вважається доставленою.

Апеляційний суд не погоджується з такою аргументацією з огляду на те, що в матеріалах справи містяться поштові конверти, в яких на адресу реєстрації місця проживання ОСОБА_4 суд направляв документи, з відмітками поштових відділень про те, що адресат за вказаною на конверті адресою «давно не проживає».

За правилами ч. 1 ст. 131 ЦПК України, на яку послався суд, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Водночас, обов`язок повідомляти суд про зміну місця проживання може виконати той учасник судового процесу, який обізнаний про існування судового розгляду.

Так, порядок сповіщення сторін про час і місце розгляду справи визначений ст. 128 ЦПК України. А порядок вручення судових повісток - ст. 130 ЦПК України.

Згідно вимог указаної ст. 128 ЦПК України, суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою. Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями (ч.ч. 1-4 ст. 128 ЦПК України).

Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи (абз. 1 ч. 6 ст. 128 ЦПК України). Стороні чи її представникові за їхньою згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам судового процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про дату, час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку (абз. 2 ч. 6 ст. 128 ЦПК України).

Відповідно до ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: 1) день вручення судової повістки під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставления судової повістки на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Якщо особа не проживає за адресою, повідомленою суду, судова повістка може бути надіслана за місцем її роботи (ч. 6 ст. 130 ЦПК України).

Якщо місцеперебування відповідача невідоме, суд розглядає справу після надходження до суду відомостей щодо його виклику до суду в порядку, визначеному цим Кодексом (ч. 10 ст. 130 ЦПК України).

Судові повістки не були вручені відповідачу ОСОБА_4 під розписку за адресою реєстрації його місця проживання ( АДРЕСА_1 ) та поверталися до суду з відмітками поштових відділень «адресат давно не проживає за вказаною адресою».

ОСОБА_4 підтверджує те, що він справді не проживав за адресою: АДРЕСА_1 , яка є адресою його зареєстрованого місця проживання та на яку направлялися повістки. Однак відмітка поштового відділення про те, що він «давно не проживає» цією адресою не може свідчити про вручення йому судової повістки в розумінні ч. 8 ст. 128 ЦПК України.

За таких обставин, згідно наявної в суді інформації ОСОБА_4 був відповідачем, місцеперебування якого суду невідоме. Тому належним повідомленням ОСОБА_4 могло бути направлення судової повістки за місцем його роботи (ч. 6 ст. 130 ЦПК України) та/або виклик до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (ч. 11 ст. 128 ЦПК України).

Судом першої інстанції вказаний процесуальний обов`язок не виконано.

Зазначене свідчить про те, що справа судом розглянута за відсутності відповідача ОСОБА_4 , не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду, більше того, відповідач не отримував копії позову та взагалі не знав про наявність такого спору.

Таке порушення норм процесуального права відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України є обов`язковою підставою для скасування апеляційним судом рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, судом встановлено, що в березні 2009 року позивач у співавторстві з ОСОБА_7 розробили назву «ІНФОРМАЦІЯ_2», яку позивач збирався використовувати для туристичного проекту, спортивних заходів та популяризації здорового способу життя. Вказана обставина підтверджується показами допитаних в судовому засіданні свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

Позивачем було подано заявку на реєстрацію зазначеної назви як знаку для товарів та послуг, за результатами розгляду якої позивачем було отримано Свідоцтво про реєстрацію знаку для товарів № НОМЕР_4 .

Крім того, згідно рішення Державної служби інтелектуальної власності на підставі поданої позивачем заявки № 51177 від 21 червня 2013 року було зареєстровано авторське право на твір «ІНФОРМАЦІЯ_16», автор - ОСОБА_1 . Також позивачеві було видано свідоцтво про реєстрацію авторського права на твір «ІНФОРМАЦІЯ_16» № НОМЕР_5 .

Як встановлено судом відповідач ОСОБА_4 звернувся до Державної служби інтелектуальної власності України із заявками про реєстрації трьох окремих знаків для товарів і послуг в кожному з яких було заявлено словесне позначення « ІНФОРМАЦІЯ_2 ».

За результатами розгляду поданих відповідачем заявок, органом реєстрації було видано три свідоцтва України на знаки для товарів і послуг № НОМЕР_1, № НОМЕР_2 та № НОМЕР_3 .

Ухвалою Київського апеляційного суду від 28 жовтня 2019 року у справі зупинено провадження до розгляду справи № 757/49265/19-ц за позовом ОСОБА_4 який звернувся до Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України, а після перейменування - Міністерство економіки України, ОСОБА_1 про визнання реєстрації авторського права і свідоцтва про реєстрацію авторського права недійсними, зобов`язання вчинити певні дії.

Позовна заява мотивована тим, що він є автором твору, а саме - назви, графічного елементу, графічного зображення логотипу «ІНФОРМАЦІЯ_2», який створений ним 26 грудня 2007 року.

21 червня 2013 року до Державної служби інтелектуальної власності України подано заяву № 51177 про авторство ОСОБА_1 на ІНФОРМАЦІЯ_16» - твору образотворчого мистецтва у вигляді зображення обрамленої широким контуром п`ятикутної рівносторонньої зірки, яка розташована у центрі поміж словами «One» та «Life». У заяві вказано, що датою остаточного завершення роботи над твором є 19 березня 2009 року. Відомості про твір ОСОБА_1 не оприлюднювалися.

16 липня 2013 року Державною службою інтелектуальної власності України за вищевказаною заявою здійснено реєстрацію авторського права ОСОБА_1 на твір «ІНФОРМАЦІЯ_16 ».

16 липня 2013 року ОСОБА_1 видано свідоцтво про реєстрацію авторського права № НОМЕР_5 на твір «ІНФОРМАЦІЯ_16».

Зазначений твір, який зареєстрований на ім`я ОСОБА_1 , не відповідає умовам надання правової охорони, оскільки не має ознак оригінальності та новизни, так як повністю повторює зображення його логотипу, створеного раніше. ОСОБА_1 не доведено належними доказами створення спірного твору саме 19 березня 2009 року.

У листопаді 2014 року ОСОБА_1 дізнався про те, що він, позивач, також зареєстрував три знаки для товарів і послуг «ІНФОРМАЦІЯ_2» та отримав відповідні свідоцтва від 27 серпня 2012 року, від 25 липня 2014 року, від 10 листопада 2015 року та звернувся до суду з позовом про визнання недійсними цих свідоцтв, провадження у справі № 757/43585/17-ц відкрито Печерським районним судом, проте справу не розглянуто.

Реєстрацією Державною службою інтелектуальної власності України спірного твору на ім`я ОСОБА_1 порушено його авторські права, оскільки твір «ІНФОРМАЦІЯ_16» повністю повторює створений ним раніше твір - графічне зображення.

Згідно з висновком експертного дослідження товариства з обмеженою відповідальністю «Лабораторія комп`ютерної криміналістики» (далі - ТОВ «Лабораторія комп`ютерної криміналістики») від 04 липня 2019 року № 19/4КТ-26, виконаним на його замовлення, на веб-сайті Drive2.ru , за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_6 міститься публікація « ІНФОРМАЦІЯ_7 » блогу « ІНФОРМАЦІЯ_3 » користувача « ІНФОРМАЦІЯ_2 », де відображено графічне комбіноване позначення ІНФОРМАЦІЯ_2 та словосполучення ІНФОРМАЦІЯ_3. Публікація « ІНФОРМАЦІЯ_7 » блогу « ІНФОРМАЦІЯ_3 » користувача « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (мовою оригіналу) створена ІНФОРМАЦІЯ_9 . На веб-сайті « Youtube » ( ІНФОРМАЦІЯ_10 міститься канал « ІНФОРМАЦІЯ_15 » (мовою оригіналу), де відображено словосполучення ІНФОРМАЦІЯ_2 і вкладення « О канале » (мовою оригіналу). Ютуб канал « ІНФОРМАЦІЯ_15 » (мовою оригіналу) веб-сайту « Youtube » зареєстрований 03 лютого 2008 року . У соціальній мережі «Одноклассники», за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_14 міститься профіль користувача під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_2 », де відображено графічне комбіноване позначення ІНФОРМАЦІЯ_2 , що є ім`ям профіля, графічне комбіноване позначення ІНФОРМАЦІЯ_2 та словосполучення ІНФОРМАЦІЯ_2, на фотозображеннях. Дата створення профіля користувача «ІНФОРМАЦІЯ_2» - 26 грудня 2007 року.

Відповідно до висновку експертизи об`єктів інтелектуальної власності судового експерта ОСОБА_10 від 11 листопада 2019 року № 26-11/19, виконаного на його замовлення, твір «Графічне зображення логотипу «ІНФОРМАЦІЯ_2», авторське право на який зареєстровано за ОСОБА_1 , не є результатом його творчої праці, складається з неоригінальних, неохороноздатних елементів, де низький рівень творчості при їх підборі та розташуванні не призводить до створення оригінального охороноздатного твору.

З урахуванням викладеного ОСОБА_4 просив суд визнати недійсною реєстрацію авторського права ОСОБА_1 на твір «ІНФОРМАЦІЯ_16», здійснену 16 липня 2013 року Державною службою інтелектуальної власності України за заявою ОСОБА_1 від 21 червня 2013 року № 51177; визнати недійсним свідоцтво про реєстрацію авторського права на твір «ІНФОРМАЦІЯ_16» від 16 липня 2013 року № НОМЕР_5 , видане на ім`я ОСОБА_1 , як автора; зобов`язати Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України внести до Державного реєстру свідоцтв про реєстрацію авторського права на твір відомості про визнання недійсною реєстрації авторського права ОСОБА_1 на твір « ІНФОРМАЦІЯ_16 » за визнаним недійсним свідоцтвом № НОМЕР_5 .

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 14 грудня 2020 року у складі судді Козлова Р. Ю. позов ОСОБА_4 залишено без задоволення.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що надані позивачем скріншоти інтернет-публікацій, інтерв`ю, фотографій, відеороликів на підтвердження факту створення та використання ним спірного твору датуються пізніше березня 2009 року, тобто дати створення відповідачем спірного твору. Крім того, більшість вказаних доказів датуються пізніше дати видачі відповідачу спірного свідоцтва про реєстрацію авторського права на твір від 16 липня 2013 року.

Щодо знімку екрана портативного комп`ютера (скріншот) профілю позивача у соціальній мережі «Однокласники», створеного 26 грудня 2007 року, а також знімку екрана, який фіксує відомості з веб-сайту Drive2.ru щодо використання ОСОБА_4 логотипу «ІНФОРМАЦІЯ_2» у 2008 році, суд дійшов висновку про те, що вказаними документами зафіксовано назву сторінки, зміст публікації та інше, які були наявні на веб-сторінках на час створення відповідних знімків, тобто 03 червня 2019 року. Отже, на підставі цих доказів неможливо достовірно встановити зміст веб-сторінок станом на грудень 2007 року та грудень 2008 року. Крім того, інформація, яка зафіксована на знімках станом на 03 червня 2019 року, вже видозмінювалася позивачем, про що він сам не заперечував, і що підтверджено показаннями свідків.

Наданий позивачем висновок експертного дослідження ТОВ «Лабораторія комп`ютерної криміналістики» від 04 липня 2019 року № 19/4КТ-26 не підтверджує створення та використання ним спірного твору у період до березня 2009 року та до 03 червня 2013 року, оскільки на підставі вказаного висновку фактично встановлюється лише фіксація змісту досліджуваних веб-сторінок на момент проведення дослідження, а саме - 04 липня 2019 року. Будь-якого дослідження стосовно факту та історії редагування відповідних веб-сторінок експертом здійснено не було, тому виявлення змісту веб-сторінок станом на грудень 2007 року та грудень 2008 року є неможливим.

Висновок експертизи об`єктів інтелектуальної власності судового експерта Сопова К. А. від 11 листопада 2019 року № 26-11/19 також не підтверджує обставини, на які посилався позивач, оскільки він ґрунтується на вищевказаних неналежних і недостовірних доказах.

Постановою Київського апеляційного суду від 15 листопада 2021 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_2 задоволено, рішення суду першої інстанції скасовано. Позов ОСОБА_4 задоволено. Визнано недійсною реєстрацію авторського права ОСОБА_1 на твір «ІНФОРМАЦІЯ_16», здійснену 16 липня 2013 року Державною службою інтелектуальної власності України за заявою ОСОБА_1 від 21 червня 2013 року № 51177. Визнано недійсним свідоцтво про реєстрацію авторського права на твір «ІНФОРМАЦІЯ_16» від 16 липня 2013 року № НОМЕР_5 , видане на ім`я ОСОБА_1 як автора. Зобов`язано Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України внести до Державного реєстру свідоцтв про реєстрацію авторського права на твір відомості про визнання недійсною реєстрації авторського права ОСОБА_1 на твір « ІНФОРМАЦІЯ_16 » за визнаним недійсним свідоцтвом № НОМЕР_5 . Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що районний суд, посилаючись на те, що позивачем не доведено факт створення чи використання спірного твору до березня 2009 року, не зазначив, з яких підстав посилався саме на цю дату, оскільки ОСОБА_1 належними та допустимими доказами не підтверджено створення станом на березень 2009 року спірного твору.

Відсутні належні та допустимі докази, які б спростовували дату розміщення позивачем відповідної текстової публікації із використанням позначення «ІНФОРМАЦІЯ_2», тому посилання районного суду на те, що інформації у скріншотах профілю позивача у соціальній мережі «Однокласники» та відомостей з веб-сайту Drive2.ru щодо використання ОСОБА_4 логотипу «ІНФОРМАЦІЯ_2» існувала станом на час створення відповідних скріншотів, а не станом на грудень 2007 року та грудень 2008 року, доказами не підтверджені.

ОСОБА_1 клопотання про призначення комп`ютерно-технічної експертизи у суді першої інстанції не заявляв, поважних причин, які унеможливлювали реалізацію цього права не навів, тому в апеляційного суду відсутні законні підстави для призначення відповідної експертизи на стадії апеляційного перегляду справи.

Висновок експертного дослідження Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України від 03 листопада 2020 року № ЕД-19-20/32620-КТ виконаний на замовлення ОСОБА_1 , не можна вважати висновком експертизи та належним засобом для встановлення обставин, які мають значення для вирішення справи, оскільки в ньому відсутнє посилання на його підготовку для подачі до суду та про обізнаність експерта про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

ОСОБА_4 використовував позначення «ІНФОРМАЦІЯ_2», у тому числі до реєстрація ОСОБА_1 авторського права на спірний твір, що підтверджується інтерв`ю позивача інтернет-виданню «InspirationBreakfast.com», наданому у серпень 2012 року; інтерв`ю позивача інтернет ресурсу «Іnspiration for Breakfast» наданому у липні 2012 року; інтерв`ю позивача інтернет ресурсу «BIT.UA» від 26 липня 2012 року.

Відсутні належні докази створення ОСОБА_1 спірного твору саме у березні 2009 року.

Апеляційний суд погодився з доводами позивача щодо відсутності у графічного зображення логотипу «ІНФОРМАЦІЯ_2» таких ознак, як оригінальність і новизна, такий конкретно результат не є об`єктом авторського права з огляду на положення статей 421, 433, 435 ЦК України, статей 7, 8 Закону України «Про авторське право і суміжні права», оскільки відсутній особистий інтелектуальний (творчий) внесок відповідача в обсязі, достатньому для виникнення охоронюваного законом самостійного об`єкта інтелектуальної власності.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 липня 2022 року касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_11 задоволено частково.

Постанову Київського апеляційного суду від 15 листопада 2021 року скасовано, рішення Печерського районного суду м. Києва від 14 грудня 2020 року змінено, викладено його мотивувальну частину у редакції цієї постанови, а у решті - залишено без змін.

Касаційним судом вказано на те, що позовна вимога про визнання недійсною державної реєстрації авторського права не є належним способом захисту прав, так як право на твір виникає з моменту його створення, тому в її задоволенні необхідно було відмовити з цієї підстави. У задоволенні позовних вимог про визнання недійсним свідоцтва про реєстрацію авторського права, зобов`язання вчинити певні дії необхідно було відмовити у зв`язку з тим, що вони є похідними.

10.08.2022 року Київським апеляційним судом відновлено провадження у даній справі.

Задовольняючи позовні вимоги даного позову, апеляційний суд керується ч. 1, ч. 2 ст. 11 Закону України «Про авторське право і суміжні права» про те, що первинним суб`єктом, якому належить авторське право, є автор твору. Авторське право на твір виникає внаслідок факту його створення. Для виникнення і здійснення авторського права не вимагається реєстрація твору чи будь-яке інше спеціальне його оформлення, а також виконання будь-яких інших формальностей.

Відповідно до висновку експерта № 146 складеного за результатами проведення судової експертизи об`єктів інтелектуальної власності:

- «Комбіноване позначення «ІНФОРМАЦІЯ_2», зареєстроване як знак для товарів за свідоцтвом України № НОМЕР_3 , відтворює твір «графічне зображення» логотипу «ІНФОРМАЦІЯ_2», авторські права на який належить ОСОБА_1 , відповідно до свідоцтва про реєстрацію авторського права на твір № НОМЕР_5 ;

- «Словесне позначення «ІНФОРМАЦІЯ_2», зареєстроване як знак для товарів і послуг за свідоцтвом України № НОМЕР_1 , відтворює текстову частину твору «графічне зображення логотипу «ІНФОРМАЦІЯ_2», авторські права на який належить ОСОБА_1 , відповідно до свідоцтва про реєстрацію авторського права на твір № НОМЕР_5 »;

- «Словесне позначення « ІНФОРМАЦІЯ_2 », зареєстроване як знак для товарів і послуг за свідоцтвом України № НОМЕР_2 , відтворює текстову частину твору «графічне зображення логотипу «ІНФОРМАЦІЯ_2», авторські права на який належить ОСОБА_1 , відповідно до свідоцтва про реєстрацію авторського права на твір № НОМЕР_5 ».

Таким чином, позивачу належать усі, визначені ст.ст. 14,15 Закону України «Про авторське право і суміжні права», виключні майнові права на твір - назву « ІНФОРМАЦІЯ_2 », в тому числі і виключне право на надання дозволів на використання, переробку та будь-яке інше відтворення.

Разом з тим, позивач не надавав будь-яким особам, в тому числі відповідачу ОСОБА_4 прав на використання назви, в тому числі не надав йому право на переробку та використання для реєстрації його в якості знаків для товарів і послуг.

Авторство позивача на твір « ІНФОРМАЦІЯ_16 » підтверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про реєстрацію авторського права на твір «ІНФОРМАЦІЯ_16» № НОМЕР_5 .

Відповідно до положень статті 499 ЦК України права інтелектуальної власності на торговельну марку визнаються недійсними з підстав та в порядку, встановлених законом.

Згідно ст. 494, 495 ЦК України права інтелектуальної власності на торговельну марку засвідчуються свідоцтвом, тому визнанню недійсним підлягає саме свідоцтво.

У відповідності до підпункту «в» п. 1 ст. 19 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» свідоцтво на знак для товарів і послуг може бути визнано у судовому порядку недійсним повністю або частково у разі видачі свідоцтва внаслідок подання заявки з порушенням прав інших осіб.

Таким чином, з урахуванням встановлених обставин на наданих позивачем доказів, реєстрація спірних знаків була здійснена з порушенням прав позивача, а відтак, відповідно до ст.19 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» свідоцтва України на знаки для товарів і послуг № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2, № НОМЕР_3 підлягають визнанню недійсними повністю.

Також, відповідно до п. 3 ст. 19 Закону України «Про товарні знаки» свідоцтво або його частина, визнані недійсними, вважаються такими, що не набрали чинності від дати подання заявки.

Крім того, згідно з п. 2 ст. 19 Закону при визнанні свідоцтва чи його частини недійсними, Установа повідомляє про це у своєму офіційному бюлетені.

В силу п.п. 2.3, 2.4 Положення про Державний реєстр свідоцтв України на знаки для товарів і послуг, затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України від 10 січня 2002 року №10, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 28 січня 2002 року за №64/6352, у процесі ведення реєстру до нього вносяться відомості, зокрема, щодо визнання свідоцтва недійсним повністю або частково.

Підставою внесення відомостей до реєстру, в тому числі є і рішення судових органів.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд дійшов висновку про задоволення вимог позивача в частині зобов`язання Міністерства економічного розвитку і торгівлі України та Державної служби інтелектуальної власності внести зміни до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів та послуг відомості щодо визнання недійсними повністю свідоцтв України на знаки для товарів та послуг № НОМЕР_1, № НОМЕР_2, № НОМЕР_3 та здійснити публікацію про це в офіційному бюлетені «Промислова власність».

Доводи апеляційної скарги про те, що справа розглянута судом першої інстанції без участі ОСОБА_4 та без урахування його аргументів, чим порушено його право «бути почутим» як складової частини права на справедливий суд а у зв`язку з цим подані клопотання про приєднання доказів у справі в суді апеляційної інстанції, колегією суддів відхиляються з огляду на те, що вказані докази були предметом ретельного розгляду у справі 757/43585/17-ц, оцінка судами була надана, а тому апеляційний суд не вбачає порушення права.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи, сума судових витрат, які позивач поніс у зв`язку із розглядом справи в суді першої інстанції, складає 52610 грн., до якої входить сума судового збору 2 560,00 грн. та сума витрат на проведення експертизи, за результатами якої складений Висновок експерта у розмірі 50 050,00 грн.

Враховуючи те, що Міністерство економічного розвитку і торгівлі України та Державна служба інтелектуальної власності, відповідно до покладених на них повноважень, не відслідковує порушення прав власників знаків для товарів і послуг, саме з відповідача ОСОБА_4 підлягають стягненню на користь позивача судові витрати понесені ними під час розгляду справи, які складаються з суми сплаченого судового збору в розмірі 2560, 00 грн. та витрат на проведення експертизи, за результатами якої складений висновок експерта у розмірі 50 050,00 грн.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - ОСОБА_2 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 19 лютого 2019 року - задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 19 лютого 2019 року - скасувати, постановивши нове, яким позов ОСОБА_1 до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, Державної служби інтелектуальної власності, ОСОБА_4 , про визнання повністю недійсними свідоцтв на знаки для товарів і послуг та зобов`язання вчинити дії - задовольнити.

Визнати недійсним повністю свідоцтво України на знак для товарів і послуг № НОМЕР_1 для всіх товарів Міжнародної класифікації товарів і послуг, для яких він був зареєстрований.

Визнати недійсним повністю свідоцтво України на знак для товарів і послуг № НОМЕР_2 для всіх товарів Міжнародної класифікації товарів і послуг, для яких він був зареєстрований.

Визнати недійсним повністю свідоцтво України на знак для товарів і послуг № НОМЕР_3 для всіх товарів Міжнародної класифікації товарів і послуг, для яких він був зареєстрований.

Зобов`язати Міністерство економічного розвитку і торгівлі України та Державну службу інтелектуальної власності внести відомості до державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг про визнання недійсними повністю свідоцтв України на знаки для товарів і послуг № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2, № НОМЕР_3 для всіх товарів Міжнародної класифікації товарів і послуг та здійснити публікацію про це в офіційному бюлетені «Промислова власність».

У задоволенні заяви про поворот виконання рішення відмовити.

Судові витрати, понесені у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції розподілити наступним чином:

Стягнути з ОСОБА_4 на користь витрати у вигляді сплати судового збору та витрати на проведення експертизи у розмірі 52 610 /п`ятдесят дві тисячі шістсот десять /грн.

Постанову суду апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий: Судді: