Справа № 359/6285/20
Провадження №2/359/188/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.06.2022 року м. Бориспіль

Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Чирки С.С.,

при секретарі Костенко С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого вказала на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його баба ОСОБА_3 . Після її смерті відкрилась спадщина, яка складається з земельної частки (паю) розміром 2.91 га, яка знаходиться на землях Глибоцької сільської ради Бориспільського району Київської області, належна її на підставі жеребкування за схемою №0700, згідно довідки Глибоцької сільської ради Бориспільського району Київської області від 12.03.2001 року за №718 та згідно виписки з книги реєстрації сертифікатів на земельну частку (пай) КСП «Глибоке» Глибоцької сільської ради, порядковий номер №854, земельна частка розміром 2.91 га, яка знаходиться на землях Глибоцької сільської ради Бориспільського району Київської області, належна її на підставі сертифікату серії КВ №0146995, зареєстровано 31.12.1996 року.

В шестимісячний термін, встановлений ст. 1270 ЦК України, позивач звернувся до нотаріальної контори з метою отримати свідоцтво про право на спадщину за законом, але йому пояснили, що потрібно оригінали правовстановлюючих документів на спадкове майно, які втрачені, тому довгий час останній намагалася відновити документи та звернутися до нотаріуса, але оригінал сертифікату виявлено не було. Тому позивач просить визнати за ним в порядку спадкування за законом право власності на земельну частку розміром 2.91 га, яка знаходиться на землях Глибоцької сільської ради Бориспільського району Київської області, яка належала, померлій ОСОБА_3 на підставі сертифікату серії КВ №0146995, зареєстровано 31.12.1996 року.

Ухвалою суду від 14 серпня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено до підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою від 25 вересня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду та витребувано у Бориспільської районної державної нотаріальної контори копію спадкової справи після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 Смусь ОСОБА_4 .

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11 січня 2021 року (а.с.39), занесеної до протоколу судового засідання, у Бориспільській районній державній нотаріальній конторі витребувано належним чином завірену копію спадкової справи, заведеної щодо ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 12 лютого 2021 року (а.с.44), занесеної до протоколу судового засідання, у приватного нотаріуса Бориспільського міського нотаріального округу Пєшої Т.В. витребувано належним чином завірену копію спадкової справи, заведеної щодо ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 14 травня 2021 року (а.с.79), занесеної до протоколу судового засідання, замінено неналежного відповідача Глибоцьку сільську раду Бориспільського району Київської області на ОСОБА_2 .

Сторони в засідання суду не з`явилися, про день, час та місце слухання справи повідомлені належним чином. Позивач подавав заяву від 16.11.2020 року, в якій просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримував (а.с.32).

Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах цивільної справи, суд дійшов до висновку, що пред`явлений позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого на її ім`я (а.с.11).

З листа завідувача РДНК Скрипки А.О. №1693/01-16 від 25 листопада 2020 року вбачається, що спадкова справа після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 Смусь ОСОБА_6 , станом на день надання відповіді, в Бориспільській районній державній нотаріальній конторі не заводилась (а.с.36).

З копії матеріалів спадкової справи №19/2013, заведеної приватним нотаріусом Бориспільського міського нотаріального округу Пєшою Т.В., вбачається, що ОСОБА_2 подала заяву про прийняття спадщини в межах встановленого шестимісячного строку (а.с.55). Таким чином вона у встановленому законом порядку прийняла спадщину після смерті ОСОБА_5 . В свою чергу, ОСОБА_7 та ОСОБА_1 відмовились від прийняття спадщини (а.с.63, 66).

Відповідно до положень ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

При вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно суд розмежовує час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини.

За змістом статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно положень ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до положень ч. 2 ст. 77, ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях

Частина 1 ст. 76 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (статті 1216, 1217 ЦК України).

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ч. 2 ст. 1220 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи.

Відповідно до ч.1 ст.1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно до статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Частинами першою та другою статті 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово.

Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняттям ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними (частина перша статті 1267 ЦК України).

Тлумачення положень статей 1258, 1259 та інших положень книги 6 ЦК України дозволяє стверджувати про необхідність розмежовувати такі правові конструкції як одержання права на спадкування наступною чергою (частина друга статті 1258 ЦК України) та зміну суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом.

Відповідно до статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (стаття 1296 ЦК України).

Для здійснення права на спадкування спадкоємець за заповітом чи за законом має прийняти спадщину.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто (частини перша, друга статті 1269 ЦК України).

Отже, статтями 1268 та 1269 ЦК України презюмується, що у разі, коли спадкоємець постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, то він вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він не заявив про відмову від неї протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу.

Тобто, дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем, чітко визначені у частинах третій, четвертій статті 1268, статтях 1269, 1270 ЦК України.

Згідно зі статтею 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Позивач у позовній заяві вказує на те, що від спадщини не відмовлялася, що прийняв спадщину.

Відповідно до частини першої статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.

Тобто, статтею 1297 ЦК України прямо встановлений обов`язок спадкоємця, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 34 Закону України "Про нотаріат" нотаріуси, серед іншого, видають свідоцтва про право на спадщину.

Аналіз змісту наведених норм дає підстави для висновку про те, що оформлення спадкових прав з видачею свідоцтва про право на спадщину, зокрема на нерухоме майно, здійснюють нотаріуси або орган чи службова особа, уповноважена вчиняти нотаріальні дії.

Суди ж розглядають спори з приводу захисту спадкових прав в разі їх порушення, оспорення чи/та невизнання (частина перша статті 4 ЦПК України) або в разі оскарження особою відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії (статті 49, 50 Закону України "Про нотаріат").

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів).

Однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є також змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі "Ващенко проти України" (заява № 26864/03) від 26.06.2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права.

ОСОБА_8 є дочкою спадкодавця ОСОБА_3 . Дана обставина підтверджується копією свідоцтва про народження № НОМЕР_1 , де в графі мати зазначена ОСОБА_3 .

Позивач у справі - ОСОБА_1 є сином ОСОБА_5 . Дана обставина підтверджується копією свідоцтва про народження позивача серії НОМЕР_2 , де в графі мати зазначена ОСОБА_5 (а.с.9).

Відповідач у справі - ОСОБА_9 (прізвище змінене у зв`язку з реєстрацією шлюбу з ОСОБА_10 ) є донькою ОСОБА_5 . Дана обставина підтверджується копією свідоцтва про народження позивача серії НОМЕР_3 , де в графі мати зазначена ОСОБА_5 та копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 (а.с.58 зворот-59).

Тому, враховуючи черговість одержання спадкоємцями за законом права на спадкування, після смерті ОСОБА_3 спадкоємцем першої черги є ОСОБА_5 , яка є дочкою спадкодавця. В свою чергу, після смерті ОСОБА_5 спадкоємцями першої черги є діти: ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , а також чоловік померлої ОСОБА_7 .

Судом встановлено, що ОСОБА_7 та ОСОБА_1 18 грудня 2013 року звернулися до нотаріуса з заявою про відмову від прийняття спадщини за законом, яка відкрилася після смерті ОСОБА_5 .

Також встановлено, що державним нотаріусом роз`яснено право відкликати цю заяву у строк, встановлений статтею 1273 ЦК України, а також роз`яснено юридичні наслідки такої відмови. Правом на відкликання заяви про відмову від прийняття спадщини позивач не скористався.

ОСОБА_9 згідно заяви від 18 грудня 2013 року прийняла спадщину, не усувалася від права на спадкування, а також не відмовлялася від її прийняття.

Отже, враховуючи відмову ОСОБА_1 від прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_5 , у останнього відсутні підстави для оформлення спадкових прав нотаріусом після смерті його баби ОСОБА_3 та можливості подальшого оформлення своїх спадкових прав у порядку, передбаченому законом, тому вимоги про визнання права на спадщину в судовому порядку задоволенню не підлягають у зв`язку з відсутністю порушених прав спадкоємця, щодо захисту якого він звернувся до суду.

Крім того, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому чинним на момент такої нотаріальної дії законодавством.

Натомість, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за захистом своїх спадкових прав за правилами позовного провадження.

Жодних відомостей щодо звернення позивача для вирішення питання про видачу нотаріусом або органом чи службовою особою, уповноваженою вчиняти нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину до суду не надано та, відповідно, матеріали справи їх не містять.

Також, жодних доказів щодо юридичного статусу земельної ділянки розміром 2,91 га, яка розташована на землях Глибоцької сільської ради Бориспільського району Київської області, позивач не надав, а також не заявляє суду клопотання про витребовування доказів для доведення своїх позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню в повному обсязі.

Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З квитанції (а.с.1) вбачається, що при пред`явленні позову ОСОБА_1 сплатив судовий збір у розмірі 840 гривень 80 копійок. Зважаючи на те, що у задоволенні пред`явленого ним позову відмовлено у повному обсязі, тому підстави для відшкодування понесених судових витрат, відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст.15, ст.16, ст.1216, ст.1217, ст.1218, ст.1220, ст.1222, ст.1223, ст.1258, ст.1259, ст.1261, ст.1263, ст.1267, ст.1268, ст.1269, ст.1270, ст.1296, ст.1297, ст.2, ст.4, ст.12, ст.13, ст.76, ст.77, ст.81, ст.89, п.2 ч.1 ст.258, ч.1-ч.2 ст.259, ст.263-265, ст.268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 22 червня 2022 року.

Суддя Чирка С.С.