печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2022 року Печерський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Бусик О.Л.

при секретарі судових засідань - Рябошапко М.О.

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3 , в інтересах якого діє ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , третя особа - ОСОБА_6 , про поділ майна подружжя в частині боргових зобов`язань,-

В С Т А Н О В И В:

У липні 2021 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 27 жовтня 1995 року між ним та відповідачем укладено шлюб, який рішенням суду від 30 листопада 2021 року, розірвано.

Позивач зауважує, що під час перебування в шлюбі з ОСОБА_5 , у них народився син ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також він отримав в інтересах сім`ї від ОСОБА_6 12 травня 2011 року - 200 000,00 доларів США для оплати навчання та перебування сина в Канаді, 09 вересня 2014 року - 180 000,00 доларів США для особистого користування в зв`язку із затримкою виплат депозитів та проблемами роботи банку, 24 січня 2016 року - 90 000,00 доларів США на ремонт квартири АДРЕСА_1 , та 04 вересня 2017 року - 105 000,00 доларів США на проживання сина в Канаді та юридичні послуги канадських адвокатів, а всього 575 000,00 доларів США, що підтверджується розписками, в яких визначено про його обов`язок повернути позичені кошти у визначені строки.

Посилаючись на те, що між сторонами склалися негативні відносини, відповідач у добровільному порядку відмовляється виплати йому 1/2 частку позичених коштів, не дивлячись на те, що кошти отримані та використані в інтересах сім`ї. При цьому, позикодавець ОСОБА_6 пред`являє вимоги про їх повернення, ОСОБА_3 просить визнати грошові кошти 15 691 750,00 грн (еквівалент 575 000,00 доларів США станом на 13 липня 2021 року згідно з курсом НБУ), отримані на підставі договорів, укладених між ним і ОСОБА_6 , згідно з розписками про отримання грошових коштів, такими, що використані в інтересах сім`ї, і вказане боргове зобов`язання перед ОСОБА_6 об`єктом спільної сумісної власності, а отже спільним боргом його і відповідача; в порядку поділу майна подружжя, розподілити боргові зобов`язання між ним та ОСОБА_5 в розмірі 15 691 750,00 грн (еквівалент 575 000,00 доларів США станом на 13 липня 2021 року згідно з курсом НБУ), по сплаті 1/2 частки коштів, що становить 7 845 875,00 грн (еквівалент 287 500,00 доларів США станом на 13 липня 2021 року).

Ухвалою судді від 30 липня 2021 року відкрито провадження в указаній цивільній справі для розгляду за правилами загального позовного провадження.

28 серпня 2021 року до суду від відповідача надійшов відзив на вказану позовну заяву, в якому остання просить у задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що про укладення боргових розписок їй нічого не відомо; позивачем складені розписки не в інтересах сім`ї та кошти використано в особистих цілях; у зазначений у розписці період, їх син не навчався у Канаді; необхідності брати кошти в борг на потреби сім`ї не було, оскільки нею продано власну нерухомість; ремонтні роботи в квартирі, про які зазначає позивач, не здійснювалися.

Ухвалою суду від 08 листопада 2022 року закінчено підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримала, який просила задовольнити з наведених у ньому підстав.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечила, у задоволенні якого просила відмовити, з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_6 , будучи належним чином повідомленим про день, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився. Причин неявки суду не повідомив. Пояснень на позовну заяву від нього до суду не надходило.

Суд, в порядку загального позовного провадження, вислухавши доводи представника позивача, заперечення представника відповідача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_5 зареєстрували шлюб 27 жовтня 1995 року, про що Печерським ВДРАЦС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) складено актовий запис № 724.

ІНФОРМАЦІЯ_2 в шлюбі у сторін народився син ОСОБА_3 , про що Печерським ВДРАЦС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) складено актовий запис № 556.

Згідно з розписками, позивач отримав від ОСОБА_6 : 12 травня 2011 року - 200 000,00 доларів США для оплати навчання та перебування сина в Канаді, 09 вересня 2014 року - 180 000,00 доларів США для особистого користування в інтересах сім`ї в зв`язку із затримкою виплат депозитів та проблемами в роботі банків, 24 січня 2016 року - 90 000,00 доларів США для ремонту квартири АДРЕСА_1 , та 04 вересня 2017 року - 105 000,00 доларів США на проживання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в Канаді та на юридичні послуги канадських адвокатів, які останній зобов`язався повернути за вимогою позикодавця.

Згідно з вимогою від 25 травня 2021 року, що адресована ОСОБА_6 сторонам у цій справі ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , позикодавець вимагає від останніх повернути суму боргу, отриману згідно з вказаними вище розписками - як еквівалент 575 000,00 доларів США, протягом 30 календарних днів з моменту надання вимоги.

Крім того, судом з`ясовано, що рішенням Печерського районного суду м. Києва від 30 листопада 2021 року в справі № 755/6079/21-ц, шлюб між сторонами розірвано.

Статтею 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

При цьому, ч. 1 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована, один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт в судовому порядку. При цьому тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції спільної сумісної власності майна, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року в справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду від 06 лютого 2018 року в справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року в справі № 404/1515/16-ц, від 29 січня 2020 року в справі № 205/1255/17.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частина 4 ст. 65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

До складу майна, що підлягає поділу, входить загальне майно, наявне у подружжя на час розгляду справи, і те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Отже , якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя, тобто боргові зобов`язання перед позикодавцем, несуть як чоловік, так і дружина, а не тільки той із подружжя, хто підписав договір позики.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховується також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК України).

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 09 січня 2020 року в справі № 367/7110/14, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя. Якщо наявність боргових зобов`язань підтверджується відповідними засобами доказування, такі боргові зобов`язання повинні враховуватись при поділі майна подружжя.

Отже, у подружжя, окрім права спільної сумісної власності на отримані грошові кошти та одержане за рахунок останніх майно, внаслідок укладення договорів позики, також виникає зобов`язання в інтересах сім`ї у вигляді повернення отриманих у позику коштів, виконання якого подружжя здійснює як солідарні боржники.

Для правильного вирішення справи необхідно встановити, що отримані під час шлюбу в борг кошти одним з подружжя використані не у власних, а саме пов`язаних із сім`єю інтересах.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Як на підставу позовних вимог позивач посилається на те, що за переліченими вище розписками кошти отримані та використані сторонами та в інтересах сім`ї, в зв`язку із чим, відповідач, як другий з подружжя, зобов`язана повернути 1/2 частку позичених у ОСОБА_6 коштів.

Зокрема, позивач зазначає, що 12 травня 2011 року він отримав 200 000,00 доларів США в позику для оплати навчання та перебування сина в Канаді, а 105 000,00 доларів США - 04 вересня 2017 року саме з метою проживання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в Канаді та на юридичні послуги канадських адвокатів.

Однак, стороною позивача не надано жодного доказу на підтвердження вказаних обставин, як щодо перебування сина ОСОБА_3 в ці періоди за кордоном, зокрема, в Канаді, так само і його навчання та проведення відповідних оплат, що виключає укладення цих договорів в інтересах сім`ї, через ненадання жодного підтвердження, що одержані за вказаними договорами кошти, використані в інтересах сім`ї.

Навпаки, як вбачається з довідки № 77 м. Києва від 27 серпня 2021 року та атестата серії КВ № 463565398 від 31 травня 2014 року Кловського ліцею, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 01 вересня 2003 року до 30 травня 2014 року навчався на денній формі навчання в указаному навчальному закладі.

При цьому, як вбачається з паспорта № НОМЕР_1 , ОСОБА_3 отримав студентську візу Канади 06 липня 2013 року із строком перебування до 05 вересня 2014 року, та 10 серпня 2013 року прибув до Канади, а 05 січня 2014 року виїхав (кінцева дата дійсності його міграційних документів на навчання в Канаді визначена 30 червня 2014 року)

Крім того, як вбачається з листа про зарахування від 21 березня 2013 року, ОСОБА_3 прийнятий до програми Мова, курс навчання - Академічний з 13 серпня 2013 року по 09 травня 2014 року в Колумбійський міжнародний коледж Канади в якості студента денного відділення, після закінчення якого отримав 29 травня 2015 року свідоцтво про закінчення навчальних курсів і диплом про середню освіту провінції Онтаріо.

Згідно з виписками по рахунку ОСОБА_3 Колумбійського міжнародного коледжу Канади, починаючи з 21 березня 2013 року та, закінчуючи 31 липня 2017 року, проводилися оплати за послуги навчання, проживання, прибуття, страхування, плану харчування, тощо.

Поряд із цим, судом з`ясовано, що 25 листопада 2011 року АТ «Брокбізнесбанк» в якості часткового повернення депозитного внеску ОСОБА_5 , згідно з договором № 270-11-10-840 від 24 листопада 2010 року, відповідачу виплачено 40 000,00 доларів США, а 26 листопада 2012 року - 50 000,00 доларів США.

Також судом з`ясовано, що 27 листопада 2013 року АТ «Брокбізнесбанк» видано ОСОБА_5 300 000,00 доларів США з її поточного рахунку.

Разом із тим, з довідки АТ «Креді Агріколь Банк» № 16170-30/1709 від 30 серпня 2021 року, вбачається, що саме з поточного рахунку ОСОБА_5 за період з 27 березня 2014 року по 30 серпня 2021 року направилися кошти в загальному розмірі 101 400,00 доларів США на матеріальну допомогу та навчання сина.

При цьому, згідно з додатковою угодою № 2 від 26 листопада 2012 року до договору банківського строкового вкладу «Елітний» № 270-11-10-840 від 24 листопада 2010 року, укладеного між АТ «Брокбізнесбанк» та відповідачем, продовжено строк дії депозитного договору до 27 листопада 2013 року із сумою внеску 670 000,00 доларів США.

Також судом з`ясовано, що відповідно до сертифіката вих. № 13742-30/677 від 29 серпня 2017 року, на ім`я відповідача в ПАТ «Креді Агріколь Банк» відкриті рахунки карткові та поточний рахунок, суми залишку становлять відповідно 583,81 долари США, 88 734,42 грн та 30 046,00 доларів США.

При цьому, лише 03 травня 2021 року Радою Канади у справах біженців та імміграції (відділ захисту біженців) розглянуто клопотання про надання статусу біженця щодо ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а дата видачі документів претендента на отримання захищеного статусу біженця вказана з 07 вересня 2018 року по 06 вересня 2022 року.

Відповідно до рахунку-фактури № 12800 від 22 травня 2021 року юридичної фірми (адвокати із питань імміграції в Торонто, Канада) «Levine Associates» (10 King St E #1400, Toronto, ON M5C 1C3, Канада), ОСОБА_3 надано послугу 03 травня 2021 року підготовку та присутності на слуханні в Окружному суді на суму 2 212,39 доларів США та 287,61 доларів США податку.

Тобто, указані стороною позивача періоди повністю не співпадають з подіями, на які він посилається та, які в дійсності мали місце, що підтверджуються доданими стороною відповідача доказами, які ОСОБА_3 жодним чином не спростовані.

Крім того, обставини необхідності отримання коштів у позику з метою навчання та проживання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в Канаді, чи на оплату юридичних послуг канадських адвокатів є голослівними, спростовуються фактом існування в сім`ї власних коштів (вкладів) за низкою депозитних договорів.

Також позивач зазначає про те, що 09 вересня 2014 року він отримав 180 000,00 доларів США в позику від ОСОБА_6 для особистого користування в інтересах сім`ї в зв`язку із затримкою виплат депозитів та проблемами в роботі банків.

Однак, знову ж таки, ні одного підтвердження щодо використання вказаної суми коштів в інтересах сім`ї суду не надано. При цьому, докази неналежного виконання умов договорів банківських вкладів з боку з банків на користь позивача як вкладника чи ОСОБА_5 відсутні.

Поряд із цим, як вбачається із договору № ВІА 170852 від 20 грудня 2013 року, позивачем продано належний йому автомобіль марки Land Rover Range Rover Sport, 2006 року випуску за ціною 245 700,00 грн, а також із договору № 1887775/959228 банківського вкладу «Ощадний» від 25 червня 2014 року, укладеного між ПАТ «Креді Агріколь Банк» та відповідачем, останньою внесено 25 червня 2014 року в якості поповнення депозитного рахунку 350 000,00 грн.

Тобто, факти добровільного внесення відповідачем у червні 2014 року коштів за договором банківського вкладу (депозиту) із ПАТ «Креді Агріколь Банк» і направлення коштів з поточного рахунку ОСОБА_5 за її вказівками, в тому числі за період з березня 2014 року по серпень 2021 року на матеріальну допомогу та навчання сина, видача 27 листопада 2013 року коштів з її поточного рахунку в АТ «Брокбізнесбанк», однозначно спростовують твердження позивача про затримку виплат депозитів і невиконання банком умов договорів банківського вкладу, які не підтверджені жодним належним доказом (відсутні підтвердження про направлення вимог, звернень щодо виплати депозитів, письмових відмов банків виконати свої зобов`язання, чи неможливості такого виконання, існування судових рішень або інших уповноважених органів про зобов`язання виплатити відповідачу депозитні кошти, тощо) і такі факти не можуть підтверджуватися самим по собі зазначенням позивача про це в розписці, а ч. 2 ст. 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Що ж стосується посилання позивача на витрату отриманих 24 січня 2016 року 90 000,00 доларів США на ремонт квартири АДРЕСА_1 , то суд зазначає також про безпідставність вказаних вимог, з огляду на те, що доказів проведення будь-яких таких робіт стороною позивача не надано.

При цьому, як вбачається з договору про надання ріелторських послуг від 16 листопада 2017 року, укладеним між відповідачем, як замовником та ОСОБА_12 , як виконавцем, останній прийняв обов`язки зі сприяння відчуження об`єкта, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 108,8 кв. м, житловою - 72,7 кв. м, 4 кімнати, ІІІ поверх, стан непридатний для проживання, що належить замовникові на підставі договорів дарування № 3547 від 10 грудня 2003 року та № 118 від 28 січня 2004 року.

Факт непридатності для проживання вказаного житлового приміщення та відсутності у ньому слідів здійснення будь-яких ремонтних робіт, підтверджується також доданими до матеріалів справи фото зображеннями квартири АДРЕСА_1 до договору про надання ріелторських послуг від 16 листопада 2017 року.

Крім того, як вбачається із договору купівлі-продажу від 08 лютого 2018 року, вказане житлове приміщення, яке є частиною пам`ятки архітектури та містобудування місцевого значення, було відповідачем відчужене ОСОБА_13 .

При цьому, згідно з доданим до матеріалів справи охоронним договором № 3804 від 04 липня 2018 року, укладеним між Департаментом культури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та ОСОБА_13 на пам`ятку місцевого значення за адресою: АДРЕСА_1 , новий власник квартири АДРЕСА_1 , з метою збереження пам`ятки культурної спадщини та створення належних умов для її використання зобов`язаний провести такі роботи: виконати ремонтно-реставраційні роботи вказаної пам`ятки згідно з науково-проектною документацією, розробленою та погодженою у встановленому законом порядку, в тому числі органом охорони протягом 2018-2020 років; разом з іншими власниками будинку взяти участь у виконанні робіт по художньому освітленню фасадів будинку згідно з проектом, погодженим у встановленому законом порядку, в тому числі органом охорони; взяти участь у інвестиційній програмі міста, а саме впорядкувати прилеглу до дубинку територію. Проведення робіт дозволяється тільки у відповідності з погодженою документацією.

Згідно з актом № 1 від 04 липня 2018 року технічного стану об`єкта культурної спадщини, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (додаток до охоронного договору № 3804 від 04 липня 2018 року), стан внутрішніх архітектурно-конструктивних і декоративних елементів пам`ятки: загальний стан приміщень - незадовільний. Стан інженерних мереж вказаної частини пам`ятки: загальний стан інженерних комунікацій - частково незадовільний.

Отже, факт непроведення ремонтних робіт у квартирі АДРЕСА_1 , документально підтверджено доказами, наданими стороною відповідача, жоден із яких ОСОБА_3 знову ж таки у належний спосіб не спростовано.

Таким чином, суд констатує, що відповідачем під час розгляду справи презумпцію спільності права власності подружжя на спірне майно,а саме: суму боргу, отриману позивачем згідно з розписками 12 травня 2011 року, 09 вересня 2014 року, 24 січня 2016 року та 04 вересня 2017 року, на загальну суму 575 000,00 доларів США, яке набуте ними в період шлюбу, повністю спростовано.

Жодних належних і допустимих доказів того, що отримана під час шлюбу в борг вказана вище сума коштів ОСОБА_3 , як одним з подружжя, використана в інтересах сім`ї, стороною позивача не надано.

Вказані обставини щодо мети та підстав використання позичених коштів не можуть підтверджуватися лише самими по собі текстами розписок позивача.

Поряд із цим, надана стороною відповідача медична документація щодо ОСОБА_3 , а також висновок спеціаліста з почеркознавчого дослідження від 11 жовтня 2021 року, судом не вивчається та не аналізується, оскільки немає правового значення для вказаного спору, в межах якого питання про оспорювання розписок як правочинів, укладених між позивачем і ОСОБА_6 від 12 травня 2011 року, 09 вересня 2014 року, 24 січня 2016 року та 04 вересня 2017 року, сторонами не ставиться.

Отже, стороною відповідача документально та в повному обсязі спростовано посилання ОСОБА_3 про отримання в інтересах сім`ї від ОСОБА_6 вказаних сум коштів, оскільки доведено, що ані у 2011 році, ані у 2017 році їх син, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не навчався та не перебував в Канаді та в цей час юридичними послугами канадських адвокатів не користувався; у 2014 році потреб для отримання позики в інтересах сім`ї не було, оскільки відповідач вподовж 2013-2014 років безперешкодно користувалася (знімала та вносила готівку, проводила перерахування коштів, в тому числі на матеріальну допомогу та навчання сина) належними їй сумами коштів на депозитних і поточних рахунках в банків, відкритих на її ім`я ще задовго до отримання позивачем позики вперше; ані в 2016 році, ані пізніше, до 08 лютого 2018 року (момент відчуження відповідачем квартири АДРЕСА_1 ), сторонами у справі, як подружжям ремонтних робіт вказаного житлового приміщення не проводилося.

Враховуючи встановлені судом обставини, правові підстави для розподілу коштів між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 - по 1/2 частці боргових зобов`язань, що виникли між позивачем та ОСОБА_6 на загальну суму розмірі 575 000,00 доларів США, як таких, що використані останнім, як одним з подружжя у власних, а не пов`язаних із сім`єю інтересах, відсутні.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 1-23, 76-81, 89, 95, 141, 258-259, 263-265, 352-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_5 , третя особа - ОСОБА_6 , про поділ майна подружжя в частині боргових зобов`язань - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 14 грудня 2022 року.

Суддя: О.Л. Бусик