КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2022 року місто Київ.

Справа 752/8825/15-ц

Апеляційне провадження № 22-ц/824/446/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

судді-доповідача Желепи О. В.,

суддів: Кравець В. А., Мазурик О. Ф.

за участю секретаря судового засідання Вєтчінової О. О.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , правонаступником якої є ОСОБА_2 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 06 липня 2021 року ( у складі судді Мазура Ю.Ю., інформація щодо дати складання повного тесту рішення відсутня)

в справі за позовом ОСОБА_1 , правонаступником якої є ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог: Головне управління юстиції у м. Києві про визнання вкладу у банку та автомобіля спільною сумісною власністю та визнання права власності на майно,-

ВСТАНОВИВ:

У травні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог: Головне управління юстиції у м. Києві про встановлення факту проживання однією сім`єю, розподіл спільного сумісного майна подружжя, визнання права власності, визнання спадкоємцем.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що з 1987 року по ІНФОРМАЦІЯ_2, тобто протягом 26 років проживала однією сім`єю в усталених відносинах, що притаманні подружжю, тобто перебувала у фактичних відносинах із ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який був інвалідом Великої Вітчизняної війни І групи. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер. Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої увійшло майно, зокрема, яке є спільним сумісним майном ОСОБА_1 та ОСОБА_4 . Відповідач є спадкоємцем І черги за законом померлого ОСОБА_4 та є його сином від попереднього шлюбу.

Враховуючи викладене, після звернення позивача до Другої київської державної нотаріальної контори з метою подання заяви про прийняття спадщини, нотаріус зазначив, що для визнання за позивачем права власності на спадкове майно необхідно встановити факт проживання із спадкодавцем однією сім`єю, тому позивач звернулась до суду за захистом своїх прав.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 06 липня 2021 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог: Головне управління юстиції у м. Києві про визнання вкладу у банку та автомобіля спільною сумісною власністю та визнання права власності на майно - залишено без задоволення.

Не погодившись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 27.08.2021 року подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким визнати об`єктами права спільної сумісної власності нашого, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , як подружжя наступне майно: автомобіль моделі седан-В «ЗАЗ ТР69УО», 2011 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 ; в банківський вклад «Страхово-пенсійний» на відкритому на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рахунку № НОМЕР_2 у філії Печорського відділення № 3715 АТ «Ощадбанк», що розташована за адресою: м. Київ, вул. Михайла Омеляновича-Павленка (Суворова), 19.; Визнати за позивачем, ОСОБА_1 , право власності па 1/2 частину спільного із ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , сумісного майна в порядку його розподілу, а саме на: на 1/2 частину автомобіля моделі седан-В «ЗАЗ ТР69УО», 2011 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 ; на 1/2 частину банківського вкладу «Страхово-пенсійний» на відкритому на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рахунку № НОМЕР_2 у філії Печорськог о відділення № 3715 АТ «Ощадбанк», що розташована за адресою: м. Київ, вул. Михайла Омеляновича-Павленка (Суворова), 19.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, посилається на те, що оскаржуване рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог є незаконним, необґрунтованим, постановленим внаслідок неправильної та неповної оцінки доказів у справі.

Вказує на те, що районним судом не враховано висновків Верховного Суду, викладених в постанові від 28.11.2018 р. по даній справі, а саме, що для постановлення рішення про відмову у задоволенні позовних вимог Відповідач повинен був беззаперечно довести, що транспортний засіб «ЗАЗ ГГ69УО», державний номер НОМЕР_1 та банківський вклад, відкритий у філії Печерської о відділення № 3715 АТ «Ощадбанк» (далі - Спірне майно), були особистою приватною власністю померлого ОСОБА_4 .

Також звертає увагу на те, що висновок суду про те, що померлий ОСОБА_4 отримував достатню пенсію для прожиття та заощадження є виключно припущенням Суду та жодним чином не спростовує факт належності Спірного майна позивачу та ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності.

Щодо безпідставності висновків суду про те, що позивач не дбала про матеріальне забезпечення та не приймала участь у спільній праці на дачі, то судом повністю проігноровано доводи позивача з приводу того, що остання з 1954 р. до 2008 р. працювала на різних посадах (зокрема, інженером по інструменту, інженером з підготовки виробництва) на Виробничому об`єднанні «Завод Арсенал імені В.І. Леніна», а також, вже перебуваючи на пенсії, молодшою медичною сестрою у стоматологічному кабінеті Поліклініки № 1 Печерського району м. Києва. Тобто, протягом періоду проживання з ОСОБА_4 позивач отримувала дохід не тільки у вигляді пенсії, але й у вигляді заробітної плати та матеріальних заохочень. Звільнення позивача у 2008 р. було пов`язано виключно з погіршенням стану здоров`я ОСОБА_4 (він переніс інфаркт міокарда) і відповідно необхідністю постійно доглядати за ним. Тобто, є очевидним, що насправді позивач також приймала безпосередню посильну фінансову участь з ОСОБА_4 у витратах (зокрема, на автомобіль та банківський вклад), у зв`язку з чим твердження Суду про те, що позивач не дбала про матеріальне забезпечення та не приймала участь у спільній праці па дачі є необґрунтованим та нічим не підтверджених заяв Відповідача га відповідно абсурдними і безпідставними.

Крім того зазначає, що є безпідставне посилання суду на показання свідків в частині стану здоров`я померлого, адже жодні свідки під час нового розгляду даної справи судом не викликались та не допитувались, тому суд був позбавлений права посилатися у рішенні на їх покази.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 28 жовтня 2021 року відкрито провадження у даній справі.

02 листопада 2021 року до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач вказував на те, що і вклад і автомобіль є особистою власністю його батька, що належно було встановлено судом, а крім того зазначив, що після того, як попереднє рішення суду про відмову позивачу в позові було залишено без змін, він зняв всі кошти з грошового вкладу, які успадкував після смерті його батька, а також відчужив спірний автомобіль.

ІНФОРМАЦІЯ_3 позивач померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть, копія, якого була надана суду 18 січня 2022 року.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 31 травня 2022 року було зупинено провадження у зв`язку зі смертю ОСОБА_1 . Поновлено провадження у справі 09 листопада 2022 року.

Ухвалою Київського апеляційного суду м. Києва від 20 грудня 2022 року, в якості правонаступника ОСОБА_1 до розгляду справи залучена її дочка ОСОБА_2 .

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача ОСОБА_7 доводи апеляційної скарги підтримав.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_8 , яка взяла участь в судовому засіданні в режимі відео-конференції заперечували проти задоволення скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення в межах заявлених у суді позовних вимог , колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Суд першої інстанції під час розгляду вказаної справи встановив, що рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 27.09.2016 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог - Головне територіальне управління юстиції у м. Києві про встановлення факту проживання однією сім`єю, розподіл спільного сумісного майна подружжя, визнання права власності, визнання спадкоємцем задоволено частково. Встановлено факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу в усталених відносинах, що притаманні подружжю, між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , в період часу: з 1987 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 . Визнано ОСОБА_1 спадкоємцем четвертої черги за законом спадкодавця ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 06.02.2017 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 27.09.2016 змінено в частині вимог про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу в усталених відносинах, що притаманні подружжю, між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , в частині періоду часу: з 1987 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 на: з 01.01.2004 по ІНФОРМАЦІЯ_2. В решті рішення суду залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 28.11.2018 касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 27.09.2016 та рішення Апеляційного суду м. Києва від 06.02.2017 у частині вирішення позовних вимог про визнання вкладу у банку та автомобіля спільною сумісною власністю та визнання за ОСОБА_1 права власності на Ѕ частину зазначеного майна скасувати, справу у цій частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції. У решті рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 27.09.2016 в незмінній частині та рішення Апеляційного суду м. Києва від 06.02.2017 залишено без змін.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 14.04.2020 позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог: Головне управління юстиції у м. Києві про визнання вкладу у банку та автомобіля спільною сумісною власністю та визнання права власності на майно, залишено без розгляду.

Постановою Київського Апеляційного суду від 10.11.2020 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 14.04.2020 скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Положеннями ч. 4 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Статтею 41 Конституції України, визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 є сином померлого ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 , виданим відділом РАЦС Печерського району м. Києва.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_4 , про що свідчить свідоцтво про смерть серії НОМЕР_4 , видане Відділом реєстрації смерті у м. Києві ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 , яке видано 22 лютого 2011 року ОСОБА_4 являвся власником «ЗАЗ TF69YO» 2011 року випуску.

07 грудня 2011 року ОСОБА_4 у Філії Печерське відділення АТ «Ощадбанк» № 3715 відкрито строково-пенсійний рахунок.

Згідно копії ощадної книжки від 07.12.2011 на депозитному рахунку НОМЕР_2 у філії Печерського відділення № 3715 АТ «Ощадбанк» знаходяться грошові кошти у розмірі 30539,98 грн. Також з вказаної ощадної книжки вбачається, що кошти були вкладені з 07.12.2011 року і вносились до 08 травня 2013 року.

Вищенаведені обставини свідчать, що автомобіль був придбаний під час перебування у фактичних шлюбних стосунках ОСОБА_4 та позивача. Також судом встановлено, що кошти на вклад в Ощадбанк також вносились в період, коли позивач перебувала зі спадкодавцем відповідача у фактичних шлюбних стосунках.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, виходив з того, що позивач не довела, що вона приймала фінансову участь у придбанні автомобіля, а також грошові кошти на вкладі є особистою власністю спадкодавця.

Колегія суддів з таким висновком погодитись не може, з огляду на таке:

ЦК України та СК України введений в дію з 01 січня 2004 року, тому їх норми підлягають застосуванню саме з цього часу і щодо майна, придбаного в період з 01 січня 2004 року.

З огляду на те, що автомобіль і вклад набуті після 2004 року, застосуванню підлягають норми сімейного кодексу, введеного в дію з 01 січня 2004 року.

Відповідно до частини другої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Згідно з частиною першою статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до частини першої статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Установивши факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 01 січня 2004 року до 07 червня 2013 року, суд першої інстанцій не врахував, що відповідно до частини другої статті 74 СК України на майно, набуте жінкою та чоловіком, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу поширюються положення глави 8 СК України про право спільної сумісної власності подружжя.

Спростувати цю презумпцію спільної сумісної власності мала б інша сторона, надавши належні та допустимі докази протилежного (стаття 58, 59 ЦПК України 2004 року), і це було її процесуальним обов`язком (статті 10, 60 ЦПК України 2004 року).

Відповідачем суду першої інстанції не надано доказів, які б підтверджували, що грошові кошти на вкладі є його особистою приватною власністю.

Так, відповідно до ст. 57 СК України, грошові кошти, отримані в якості пенсії не віднесені Законом до особистої приватної власності.

З огляду на те, що грошові кошти на вкладі були накопичені ОСОБА_4 під час спільного проживання у фактичних шлюбних стосунках з позивачем такі кошти є їх спільною сумісною власністю.

Стосовно доводів відповідача про те, що автомобіль був придбаний частково за кошти, які його батько отримав від продажу автомобіля, який набув у власність до проживання з позивачкою є не доведеними належними та допустимими доказами.

Також суд не приймає до уваги пояснення відповідача з приводу того, що частково він надав батьку гроші для придбання автомобіля, оскільки відповідач є зацікавленою особою, щодо вирішення спору на його користь, а крім того суду не надано доказів, що відповідач оформив договір дарування грошей на користь свого батька.

Тобто, в суді першої інстанції відповідачем не була спростована презумпція спільності майна, а тому суд безпідставно відмовив в задоволенні вимог позивача про визнання спільною сумісною власністю грошового вкладу та автомобіля, які були придбані під час фактичних шлюбних стосунків після 2004 року.

Стосовно вирішення позовних вимог про визнання за позивачем права власності на 1/2 частину автомобіля та вкладу, колегія суддів, виходить з наступного.

Судом встановлено, що відповідач у даній справі успадкував вклад та автомобіль, які є предметом спору, після скасування рішення попередніх судів Верховним Судом у 2018 році.

В межах розгляду даної справи, судом встановлено, що частки ОСОБА_4 та ОСОБА_1 у спільному майні, відповідно до ст. 70 СК України є рівними.

Разом з тим під час апеляційного розгляду відповідач пояснив, що він до скасування Верховним Судом попереднього рішення, яке набрало законної сили, розпорядився спадковим майном : вкладом та автомобілем на власний розсуд.

На спростування доводів відповідача про продаж автомобіля, представник правонаступника позивача будь-яких доказів суду не надав.

Крім того, під час розгляду справи померла позивачка, а тому суд приходить до висновку, що визнання права власності на майно, за особою, що вже померла, а також на майно, яке вже відсутнє у відповідача є неефективним способом захисту, який не призведе до захисту порушеного права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що належним та ефективним способом захисту прав позивача є стягнення грошової компенсації половини вартості вкладу та половини вартості транспортного засобу, але такі позовні вимоги не були предметом розгляду в суді першої інстанції, що у відповідності до ст. 367 ЦПК України позбавляє апеляційний суд можливості вирішити спір поза межами заявлених позовних вимог.

При цьому колегія суддів роз`яснює правонаступнику позивача її право на звернення до суду з вимогами про стягнення грошової компенсації 1/2 частки у спільному майні, на яку мала право за життя її мати, та яким вже розпорядився відповідач.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, не відповідність висновків суду встановленим обставинам, недоведеність обставин , які мали значення для справи, які суд визнав встановленими.

Судом встановлено, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального права , за не доведеності тих обставин, які суд вважав встановленими, а тому воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення вимог.

Керуючись ст.ст.268, 367, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , правонаступником якої є ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 06 липня 2021 року скасувати та ухвалити нове наступного змісту.

Позов ОСОБА_1 , правонаступником якої є ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог: Головне управління юстиції у м. Києві про визнання вкладу у банку та автомобіля спільною сумісною власністю - задовольнити.

Визнати об`єктами права спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_4 : автомобіль моделі седан-В «ЗАЗ TF69YO», 2011 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 ; банківський вклад «Страхово-пенсійний» в грошовій сумі 30 538 грн 98 к., відкритий на ім`я ОСОБА_4 у філії Печерського відділення № 3715 АТ «Ощадбанк».

В задоволенні позовних вимог про визнання права власності на це майно - відмовити

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 26 грудня 2022 року.

Суддя-доповідач О.В. Желепа

Судді: О .Ф. Мазурик

В.А. Кравець