ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 грудня 2022 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

Головуючого - судді Бисага Т.Ю.

суддів: Фазикош Г.В., Кожух О.А.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження за правилами письмового провадження, без проведення судового засідання, апеляційну скаргу Акціонерного товариства «УніверсалБанкк»на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21 червня 2022 року, головуючий суддя Бедьо В.І., у справі за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

Акціонерне товариство «Універсал Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21 червня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду Банк подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити в цій нове рішення, яким позов банку задовольнити повністю.

Згідно ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України, апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

З огляду на те, що предметом оскарження в суді апеляційної інстанції є рішення суду у справі з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційний суд вважає, що скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

16.04.2019 ОСОБА_1 звернувся до банку з метою отримання банківських послуг і на підставі підписаної цього дня Анкети-заяви отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 100000,00 грн. на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка НОМЕР_1 .

Положеннями Анкети-заяви визначено, що вона разом із Умовами, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг, який відповідач отримав у мобільному додатку та був з ним ознайомлений.

В Анкеті-заяві відповідач підтвердив, що зразок його власноручного підпису або його аналог (у тому числі, його електронний підпис / електронний цифровий підпис) є обов`язковим при здійсненні операцій за всіма рахунками, а також засвідчив генерацію ключової пари з особистим ключем та відповідним йому відкритим ключем 02Е79Ф327514D0316АЕ3Е75СА843В5ЕFВ2F2D6ЕЕ9F078СА032В527201F2535ЕВА, який буде використовуватися для накладання електронного цифрового підпису в мобільному додатку з метою засвідчення його дій згідно з договором. Відповідач також визнав, що електронний підпис / електронний цифровим підпис є аналогом власноручного підпису і його накладення має рівнозначні наслідки із власноручним підписом.

Факт укладення кредитного договору в належній формі, узгодження його істотних умов та ознайомлення з ними позичальника встановлений, сумнівів не викликає та не заперечується відповідачем.

Розрахунок заборгованості позивач склав за договором від 16.04.2019 року, де визначив борг відповідача станом на 04.08.2021 за сумою кредиту в розмірі 17 763.92 грн (а.с. 9-11). Як випливає з розрахунку, останнє за часом погашення позичальником заборгованості за кредитом було зафіксоване 02.07.2020 у сумі 1402.50 грн., а станом на 04.08.2021 рік заборгованість за кредитом досягла суми 17 763.92 грн.

За обставинами справи, враховуючи суть спірних правовідносин та реальні дії сторін, кредитні кошти використовувалися відповідачем, який частково виконував свої зобов`язання за договором, що з огляду на специфіку укладення кредитного договору в електронній формі з використанням для здійснення відповідних операцій мобільного додатку в смартфоні та платіжної картки не було б можливим без надання кредитних коштів у фактичне користування позичальнику шляхом встановлення кредитного ліміту на видану йому платіжну картку, видачі платіжної картки та встановлення мобільного додатку на смартфон. Розрахунок заборгованості відповідачем не спростовувався.

Інші дані та документи (докази) на підтвердження своїх вимог суду позивачем не надавалися.

Спірні правовідносини регулюються нормами ЦК України щодо кредитних зобов`язань та у відповідній частині законодавством про захист прав споживачів й іншими пов`язаними нормами законодавства в редакції, що була чинною на час їх виникнення.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти; особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (ст. 1054 ч.ч. 1, 3 ЦК України).

Відповідно до ст. 6, ст. 627 ч.ч. 1, 2 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості; у договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, істотними є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ст. 638 ч. 1, ст. 1054 ЦК України).

Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі; сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом (ст. 205 ч. 1 ЦК України).

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами); використання при вчиненні правочинів електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, зокрема, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства (ст. 207 ч.ч. 2, 3 ЦК України).

Законом України «Про споживче кредитування» установлено таке: договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором (ст. 1 ч. 1 п. 1);

споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (ст. 1 ч. 1 п. 11);

договір про споживчий кредит укладається у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством);

примірник укладеного в електронному вигляді договору про споживчий кредит та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит (ст. 13 ч. 1).

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ст. 634 ч. 1 ЦК України).

Цивільні права та обов`язки, що виникають із договорів, повинні належно виконуватися; позичальник зобов`язаний повернути кредитору все заборговане на умовах, передбачених договором і законом (за відповідних умов - достроково), а кредитор управі вимагати виконання порушеного зобов`язання, стягнення неустойки (ст.ст. 11-14, 202, 509, 525, 526, 546, 549, 550, 610-612, 614, 622-625, 1050, 1054 ЦК України).

Наявність підстави для виникнення боргу, пред`явленого до стягнення, його розмір і обґрунтованість доказуються кредитором, відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (ст. 614 ч. 2, ст. 623 ч. 2 ЦК України).

За загальним правилом, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом; припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом; зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.ст. 598, 599 ЦК України).

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору, закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (ст. 631 ч.ч. 1, 4 ЦК України), правомірність правочину презюмується, договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.ст. 204, 629 ЦК України).

Сплата процентів за кредитом, а також сплата неустойки є істотними умовами договору, здійснюються у строки та на умовах, визначених договором (ст.ст. 536, 546, 548, 549, 550, 626, ст. 628 ч. 1, ст. 638 ч. 1, ст. 1048 ч. 1, ст. 1054, ст. 1056-1 ЦК України).

Сторони в цивільних відносинах є юридично рівними, у разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п`ятою ст. 13 ЦК України, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом (ст.ст. 1, 2, ст. 13 ч. 6 ЦК України).

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Разом з тим, відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 (в редакції, чинній на час звернення до суду з позовною заявою), виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 (в редакції, чинній на час вирішення справи судами першої, апеляційної та касаційної інстанцій).

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що виписки за картковими рахунками ( по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором.

До такого правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 та від 28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/14-ц, яку суд вважає за необхідне застосувати у розгляді даної справи.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду, що АТ «Універсал Банк» до позовної заяви не надав Виписку по картковому рахунку за Договором б/н станом на 04.08.2021 року (дата розрахунку, що міститься в матеріалах справи), а з наданих письмових доказів неможливо встановити факт користування ОСОБА_1 грошовими коштами в розмірі кредитного ліміту, що зазначений у позовній заяві.

Закон України «Про споживче кредитування» в незмінній у цій частині з моменту набрання чинності законом редакції (10.06.2017) містить положення, відповідно до яких:

у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит;

кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені;

якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу;

якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність (ст. 16 ч. 4).

Аналогічні за своїм змістом положення щодо умов і процедури, із додержанням яких кредитодавець управі вимагати дострокового повернення споживчого кредиту, містилися і в Законі України «Про захист прав споживачів» (ст. 11 ч. 10) у редакції, яка діяла з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг» (16.10.2011).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.05.2020 у справі № 638/13683/15-ц висловила правову позицію, за змістом якої:

у договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів (частина 2 статті 627 ЦК України у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», який набрав чинності 16.10.2011);

особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (частина 3 статті 1054 ЦК України у вказаній редакції) (п. 14);

10.06.2017 набрав чинності Закону України «Про споживче кредитування», який визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні;

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування» (стаття 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній з 10.06.2017);

отже, регулювання правовідносин банку зі споживачем щодо кредитування для споживчих потреб до 10.06.2017 відбувалося з урахуванням приписів Закону України «Про захист прав споживачів»; з 10.06.2017 на ці відносини поширюється Закон України «Про споживче кредитування», а у частині, що йому не суперечить, - також Закон України «Про захист прав споживачів» (п. 17);

визначаючи зміст правовідносин, які виникли між сторонами кредитного договору, суди повинні встановити: на які потреби було надано кредит, чи здійснювалось кредитування з метою задоволення боржником особистих економічних та побутових потреб; установивши, що кредитування здійснювалось на споживчі потреби, суд повинен застосувати до встановлених правовідносин законодавство щодо захисту прав споживачів (висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 14 вересня 2016 року у справі № 6-223цс16) (п. 18);

якщо кредитодавець на основі умов договору про надання споживчого кредиту вимагає здійснення внесків, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі внески або повернення споживчого кредиту можуть бути здійснені споживачем протягом тридцяти календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - шістдесяти календарних днів з дня одержання повідомлення про таку вимогу від кредитодавця;

якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про надання споживчого кредиту, вимога кредитодавця втрачає чинність (частина десята статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» зі змінами, передбаченими Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», який набрав чинності 16.10.2011) (п. 19);

наведені приписи дають підстави виснувати, що частина 10 статті 11 зазначеного Закону у редакції, що була чинною до 10.06.2017, встановила обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту (п. 20);

звернення до суду з позовом про дострокове повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту не замінює визначений вказаним Законом порядок;

якщо кредитодавець звертається до суду з таким позовом, не виконавши вимоги частини 10 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній до 10.06.2017, не дотримавши передбачений зазначеним договором порядок, який не має погіршувати порівняно із цим Законом становище споживача, то в останнього як у позичальника відсутній обов`язок достроково повернути кошти за договором про надання споживчого кредиту, а у суду відсутня підстава для задоволення відповідного позову у частині, яка стосується дострокового стягнення коштів за таким договором (п. 21);

висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 27.03.2019 у справі № 521/21255/13-ц про відхилення доводу касаційної скарги про те, що позивач перед зверненням до суду не виконав вимоги частини 10 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, і пункту 12 договору про надання споживчого кредиту, не направив досудове повідомлення (вимогу), з огляду на що не набув право на дострокове стягнення коштів за цим договором, не враховує спеціальний порядок заявлення кредитодавцем вимоги про дострокове повернення коштів у разі неналежного виконання позичальником умов договору про надання споживчого кредиту;

тому Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне відступити від зазначеного висновку, конкретизувавши його так:

суд, встановивши, що кредитування відбулося для задоволення споживчих потреб позичальника, має застосувати до встановлених правовідносин приписи, які регулюють відносини споживчого кредитування, зокрема частини 10 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній до 10.06.2017, в якій був встановлений обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту (п.п. 24, 25).

Отже, право кредитора на пред`явлення відповідних вимог не заперечується як таке, що, однак, не звільняє від обов`язку пред`явити позов із належних підстав, обґрунтувати та довести його належним процесуальним порядком. Лише в такому разі можуть мати місце законні підстави для задоволення відповідних вимог.

Як вбачається з позову та його обґрунтування, банк поставив вимогу про дострокове стягнення з позичальника боргу за кредитним договором, що передбачено ст. 1050 ч. 2 ЦК України. Водночас позивач не послався в заяві на докази щодо пред`явлення відповідачу вимоги (вимог) про усунення порушення зобов`язання та про дострокове повернення кредиту чи його частини, твердження в заяві про надсилання позичальнику відповідних sms-повідомлень, повідомлень у мобільному додатку, про ігнорування позичальником вимог кредитора такими доказами не є і мають характер припущень, на яких не може ґрунтуватися доказування (ст. 81 ч. 6 ЦПК України).

Апеляційний суд приймає до уваги доводи позивача щодо особливостей укладення кредитного договору в електронній формі, враховує специфіку здійснення операцій за договором у мобільному додатку та порядок обміну інформацією між сторонами, встановлений договором. Утім, вказані обставини не звільняють позивача від обов`язку доказування як підстав для набуття кредитом статусу «на вимогу», так і факту зміни строку виконання зобов`язання, який був визначений у 99 років, на конкретну дату та факту пред`явлення з додержанням вимог закону та умов договору позичальнику в конкретну дату вимоги про усунення порушення та вимоги про дострокове повернення споживчого кредиту у визначеному розмірі заборгованості та у конкретний строк. Разом з тим у даній справі відсутні докази, які б підтверджували такі обставини, в тому числі, ані надсилання в письмовій формі відповідних вимог позичальнику в строк, установлений законом, ані факт надіслання в мобільному додатку таких вимог в строки, установлені законом та/або договором.

Отже, наданим суду розрахунком підтверджується належна до стягнення з відповідача достроково заборгованість за сумою кредиту у 17 763.92 грн., тому враховуючи законодавчі і фактичні умови для дострокового стягнення боргу за споживчим кредитом позивач обґрунтовано вправі був вимагати стягнення з відповідача цього боргу, проте, необхідних для дострокового стягнення цієї заборгованості умов кредитор не виконав, тож законних підстав для пред`явлення відповідних вимог і для їх задоволення не мав.

До аналогічних висновків дійшов також Закарпатський апеляційний суд в рішенні від 31 грудня 2021 року під час розгляду справи № 308/10831/20.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, правильно застосував матеріальний закон, та вирішив спір відповідно до вимог чинного законодавства.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому не можуть бути взяті до уваги.

Рішення суду є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування немає.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Із урахуванням наведеного, апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 374,375,381-384ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Універсал Банк» - залишити без задоволення.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21 червня 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови суду складено 27 грудня 2022 року.

Головуючий

Судді