Провадження № 22-ц/824/4595/2022 Доповідач апеляційна інстанція- Савченко С.І.
П О С Т А Н О В А

іменем України

05 травня 2022 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача Савченка С.І., суддів Ігнатченко Н.В., Мережко М.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 30 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на малолітню дитину,-

в с т а н о в и в:

У серпні 2021 року ОСОБА_3 звернулася до суду із вказаним позовом,який мотивувала тим, що із 2009 року перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 11 січня 2021 року. Від шлюбу мають доньку ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка після розлучення проживає з матір`ю. На даний часм Дніпровським районним судом м.Києва розглядається справа за її позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання доньки.

Вказувала, що у період із 11 по 19 липня 2021 року донька ОСОБА_4 з метою оздоровлення перебувала у дитячому таборі в м.Одеса Товариства з обмеженою відповідальністю «Школа метрополітан-Одеса». Вартість перебування у таборі становить 6850 грн. та 70 грн. комісія банку, які були оплачені нею, що стверджується квитанцією. Посилаючись на ст.185 СК України, просила стягнути із відповідача на її користь половину понесених витрат на оздоровлення доньки у розмірі 3460 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 30 листопада 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким її вимоги задоволити у повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування судом обставини, що мають значення для справи, та неправильність встановлення обставин справи.

Скарга мотивована хибністю висновків суду про те, що витрати позивачки на оплату оздоровлення доньки не належать до додаткових витрат, передбачених ст.185 СК України. Суд не врахував загальновідомий факт, що перебування дитини у горах чи на морі у літній період добре впливає на її організм, сприяє його зміцненню та покращенню імунітету, що підтверджується судовою практикою, зокрема постановами Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 320/383/19 та від 14 січня 2019 року у справі № 751/4312/16-ц. Вважає, що вона не мала доводити наявність будь-яких захворювань у дитини і відповідно надавати

- 2 -

медичні довідки чи рекомендації щодо необхідності такого оздоровлення. Судом не враховано положення Конвенції про права дітей від 20 листопада 1989 року щоджо права дитини на належний рівень життя і розвитк, який має забезпечуватися батьками, так і рішення ЄСПЛ щодо переважанні інтересів дитини над інтересами батьків.

Відповідач ОСОБА_2 правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався. Копія ухвали про відкриття апеляційного провадження та копія апеляційної скарги з додатками 25 січня 2021 року направленазгідно ч.6 ст.128 ЦПК України на офіційну електронну адресу відповідача, що стверджується повідомленням про її доставлення.

Згідно ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки в даній справі ціна позову становить 3460 грн., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму, і дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження,апеляційний розгляд справиздійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без проведення судового засідання, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки відсутністю передбачених законом підстав для стягнення з відповідача додаткових витрат на дитину.

При цьому, суд виходив з того, що понесені позивачкою витрати на перебування доньки у дитячому таборі не відносяться до додаткових витрат, оскільки відсутні бідь-які рекомендації лікарів чи медичних установ про необхідність оздоровлення дитини за станом її здоров`я.

Такі висновки суду є правильними і такими, що відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ст.180 СК України).

Відповідно до положень ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Судом першої інстанції встановлено, що сторони із 2009 року перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають доньку ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Шлюб між сторонами розірвано рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 11 січня 2021 року.

Рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 25 червня 2021 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 01 листопада 2021 року, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 в твердій грошовій сумі у розмірі 2500 грн. щомісяця.

- 3 -

Позивачкою понесені витрати у розмірі 6850 грн. та 70 грн. комісії банку, пов`язані із перебуванням доньки ОСОБА_4 у період із 11 по 19 липня 2021 року у дитячому таборі в м.Одеса Товариства з обмеженою відповідальністю «Школа метрополітан-Одеса».

Також, судом встановлено, що позивачкою не надано доказів на підтвердження стану здоров`я доньки ОСОБА_4 , зокрема доказів про наявність у дівчинки тимчасового чи хронічного захворювання, яке б зумовлювало необхідність її оздоровлення на морському узбережжі.

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до вірних висновків, що понесені позивачкою витрати не є додатковими і відмовив у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги щодо хибності висновків суду про те, що витрати позивачки на оплату оздоровлення доньки не належать до додаткових витрат, передбачених ст.185 СК України, колегія суддів відхиляє як необгрунтовані з таких міркувань.

Згідно ст.ст.180, 182 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Відповідно до положень ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Аналіз наведених норм закону вказує на те, що базові постійні потреби дитини покриваються за рахунок аліментів. Проте, в окремих випадках, за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку або хронічну хворобу, тощо.

Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких обставин підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов.

У постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 у справі № 6-1489цс17 зроблено висновок, що «СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону, брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Згідно із ч.1 ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. За ч.2 ст.185СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення».

Як вище вказувалося, заявляючи вимоги про стягнення додаткових витрат, позивачка не надала доказів і матеріали справи не містять таких про стан здоров`я доньки ОСОБА_4 , зокрема

- 4 -

наявність у неї тимчасового чи хронічного захворювання, яке б зумовлювало необхідність її оздоровлення на морському узбережжі. Тобто не довела причинний зв`язок між станом здоров`я дівчинки і перебуванням її у дитячому таборі (рекомендації лікарів чи медичних установ).

Отже, понесені позивачкою витрати на перебування ОСОБА_4 у таборі неможливо розцінювати як додаткові, тобто як такі, що викликані особливими обставинами у розумінні ст.185 СК України.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 205/4622/16-ц з подібними правовідносинами та фактичними обставинами, де залишаючи без змін судове рішення про відмову у стягненні додаткових витрат на дитину, Верховний Суд вказав, що відвідування дитиною спортивної секції та дитячого гуртка малювання не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини.

Наведена правова позиція є сталою і сформована у цілому ряді постанов Верховного Суду.

Зокрема, у постанові Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 761/6933/17, скасовуючи рішення апеляційного суду про стягнення додаткових витрат і залишаючи в силі ррішення суду першої інстанцї про відмову у стягненні цих витрат, Верховний Суд послався, що позивачка не навела особливих обставин, які б свідчили про необхідність стягнення з відповідача додаткових витрат, які викликані розвитком здібностей дитини, хворобою, каліцтвом тощо. У свою чергу, відвідування музичної школи дитиною не свідчить про її подальше відвідування, а в переважній більшості це відноситься до загального розвитку дитини, і є не обов`язковим, а добровільним волевиявленням одного із батьків, у даному випадку матері. Також судом першої інстанції не встановлено, що витрати позивача на літній відпочинок дитини зумовлені особливими обставинами, а витрати на вивчення англійської мови зумовлені із розвитком її здібностей в цьому. Позивачка самостійно, на власний розсуд, обрала заклад, у якому донька сторін провела літній відпочинок, та заклади, в яких остання навчається.

У постанові Верховного Суду від 10 січня 2019 року у справі № 369/11745/16-ц, залишаючи без змін рішення суду апеляційної інстанції про відмову у стягненні додаткових витрат на дитину, Верховний Суд зазначив, що оскільки витрати на відвідування дитиною приватного дитячого садка не викликані особливими обставинами, апеляційний суд зробив обґрунтований висновок про відмову в задоволенні позову в частині стягнення додаткових витрат.

У постанові Верховного Суду від 12 березня 2020 року у справі № 520/12681/17, залишаючи без змін рішення суду апеляційної інстанції про відмову у стягненні додаткових витрат на дитину, Верховний Суд зазначив, що, встановивши, що придбання планшета не може вважатися додатковими витратами на дитину, що викликані особливими обставинами, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про недоведеність позивачкою позовних вимог та відсутність правових підстав для їх задоволення.

У постанові Верховного Суду від 17 січня 2019 року у справі № 720/1119/17, залишаючи без змін судові рішення про відмову у стягненні додаткових витрат на дитину, Верховний Суд зазначив, що вартість поїздки та відпочинку на морі, придбаних медикаментів першої необхідності і харчування не є особливими обставинами, які потребують додаткових витрат з боку іншого з батьків.

У постанові Верховного Суду від 26 серпня 2020 року у справі № 336/1488/19, скасовуючи судові рішення про стягнення додаткових витрат на дитину і ухвалюючи нове рішення про відмову у стягненні додаткових витрат, Верховний Суд зазначив, що що навчання особи з метою здобуття професійної освіти не відноситься до тих особливих

- 5 -

обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини. Отже, такі витрати не є додатковими витратами, які викликані особливими обставинами, у розумінні ст.185 СК України.

У постанові Верховного Суду від 22 травня 2019 року у справі № 201/15248/16-ц Верховний Суд зазначив, що навчання дитини в приватній школі за бажанням одного з батьків; придбання музичного інструменту без надання доказів, що придбання інструменту, спрямовано на розвиток здібностей дитини (наприклад, навчання в музичній школі, досягнення в музиці) і не є способом забезпечення дозвілля; оздоблення кімнати дитини та придбання меблів не є особливими обставинами, які тягнуть покладення на іншого з батьків додаткових витрат.

Це ж стосується посилань скаржниці на те, що перебування дитини у горах чи на морі у літній період добре впливає на її організм та зміцнює його є загальновідомим фактом, а тому вона не має доводити наявність будь-яких захворювань у дитини і відповідно надавати медичні довідки чи рекомендації щодо необхідності такого оздоровлення, які є безпідставними із викладених вище підстав.

Посилання позивачки на постанови Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 320/383/19 та від 14 січня 2019 року у справі № 751/4312/16-ц, не є релевантними, оскільки зміст цих постанов свідчить про те, що додаткові витрати на дитину мають обумовлюватися саме наявністю особливих обставин.

Доводи апеляційної скарги про неврахування судом положень Конвенції про права дітей від 20 листопада 1989 року щодо права дитини на належний рівень життя і розвитку, який має забезпечуватися батьками, так і рішення ЄСПЛ щодо переважання інтересів дитини над інтересами батьків, носять загальний характер і не спростовують висновків суду про відсутність підстав для стягнення додаткових витрат.

При цьому апеляційний суд враховує, що згідно законодавства України базові потреби дитини, якізабезпечують її належний рівень життя і розвитку, маютьпокриватися за рахунок аліментів, розмір яких має бути достатнім,

Так, згідно ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Даючи оцінку доводам позивачки, викладеним у апеляційній скарзі, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони грунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справах «Серявін та інші проти України», «Трофимчук проти України», «Проніна проти України»). Отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо наведення обґрунтування рішення, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Колегія суддів враховує, що викладені в цій постанові висновки прийнятого рішення та його мотивування єдостатніми і зрозумілими та відповідають вимогам закону.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а тому визнає дане рішення законним та обґрунтованим.

Підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення колегія суддів не вбачає.

Згідно ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах (ціна позову не

- 6 -

перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб) та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятидесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.259, 374, 376, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 30 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: