Справа № 466/7790/21 Головуючий у 1 інстанції: Луців-Шумська Н.Л.
Провадження № 22-ц/811/10/22 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 травня 2022 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Мікуш Ю.Р.

Суддів: Приколоти Т.І.,Савуляка Р.В.

розглянувши у м.Львові в порядку спрощеного провадження без участі учасників справи цивільну справу № 466/7790/21 за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Васечка Юрія Андрійовича на рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 07 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, -

в с т а н о в и в :

26 серпня 2021 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення в її користь 6229,00 грн. на відшкодування матеріальної шкоди та заподіяну їй моральну шкоду в розмірі 10 000,00грн.

Позов обґрунтовує тим, що15.07.2020 року по вул. Городоцькій, 302 у м. Львові відповідач ОСОБА_1 керуючи автомобілем Skoda Fabia, д.н.з. НОМЕР_1 , не був уважний, не стежив за дорожньою обстановкою, не зупинився, не зменшив швидкості та здійснив наїзд на пішохідному переході на позивачку, внаслідок чого остання впала та отримала тілесні ушкодження.

Постановою Шевченківського районного суду м.Львова від 02.10.2020 року у справі №466/6343/20, ОСОБА_1 визнано винуватим у скоєнні даного ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП.

Матеріальна шкода полягає у витратах на медикаменти в розмірі 1229 грн. у зв`язку з госпіталізацією із забійною раною потиличної частини голови, витрати на амбулаторне лікування та проведення УЗД. Також при падінні був пошкоджений мобільний телефон Смартфон Хіаomі 9 C 2/32 GB, який був придбаний у 2018 році за 4500 грн. З врахуванням зношеності, вартість телефону оцінює у 3000 грн. Крім того, був пошкоджений її одяг . Даний одяг з врахуванням зношеності оцінює у 2000 грн. Враховуючи наведене, просить стягнути з відповідача 6229,00 грн. у відшкодування матеріальної шкоди.

Внаслідок ДТП вона отримала нервовий та психологічний стрес, був порушений її душевний спокій та погіршився стан її здоров`я. Вона перебувала на амбулаторному лікуванні, втратила заробіток. Моральну шкоду оцінює в 10 000,00 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 07 грудня 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІНПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (ІНПП невідомий) 3229,00грн. у відшкодування матеріальної шкоди та 10 000грн. у відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІНПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ( ІНПП невідомий) 908грн.00 коп. судових витрат.

Рішення суду оскаржив представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Васечко Ю.А.

В апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, постановленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Як вбачається із змісту оскаржуваного судового рішення, суд повністю погоджується із фактом спричинення відповідачем матеріальної та моральної шкоди. Зазначає, що рішення суду щодо стягнення витрат за пошкоджений одяг ґрунтується виключно на припущеннях, без посилання на відповідні докази, які б визначали вартість та встановлювали сам факт пошкодження одягу.

Судом першої інстанції при ухваленні рішення у частині стягнення витрат на лікування не враховано норми матеріального права визначені ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», приписи ст.1194 ЦК України та не взято до уваги правову позицію Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 у справі №14-176 цс18.

Також зазначає, що не згідний з стягненням моральної шкоди в сумі 10000 грн., оскільки позивачці заподіяно легке тілесне ушкодження, що не було небезпечним для її життя та здоров`я, стан її здоров`я був задовільний та потребував лише не частих консультацій лікаря.

Просить скасувати рішення суду та постановити нове, яким у задоволені позову відмовити.

Відповідно до ст.360 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) відзив на апеляційну скаргу суду не надано.

Згідно ч.1 ст.369 ЦПК апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно ч.2ст.247 ЦПК у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Матеріалами справи та судом встановлено, що 15.07.2020 року на вул.Городоцькій,302 у м.Львові відбулася ДТП внаслідок якої позивач отримала тілесні ушкодження та зазнала моральної шкоди. Причиною ДТП стало те, що відповідач по справі ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Skoda Fabia, д.н.з. НОМЕР_3 здійснив наїзд на пішохідному переході на позивача ОСОБА_2 , внаслідок чого остання впала та отримала тілесні ушкодження.

Постановою Шевченківського районного суду м.Львова від 02.10.2020 року ОСОБА_3 визнано винуватим у скоєнні ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст..124 КУпАП. (а.с.6).

Позивач ОСОБА_2 просить суд стягнути з відповідача у її користь завдану матеріальну шкоду в розмірі 6229,00 грн., яка складається із витрат на придбання медикаментів в розмірі 1228,18 грн., 2 000,00 грн. компенсації за знищений одяг у якому позивач була одягнена у момент ДТП і який зіпсований через кровотечу внаслідок отриманої позивачкою забійної рани потиличної ділянки, а також 3 000,00 грн. за пошкодження мобільного телефону.

Позивач ОСОБА_2 просить суд стягнути також 10 000,00 грн. завданої їй моральної шкоди, яка полягає у душевних та фізичних стражданнях через отриману забійну рану потиличної ділянки голови. Крім цього, їй діагностовано забій м`яких тканин грудної клітки, побічну посттравматичну пневмонію, внаслідок чого вона лікувалася амбулаторно.

Задовольняючи частково позовні вимоги позивача ОСОБА_2 у частині стягнення грошових коштів за ушкодження здоров`я, моральної шкоди, суд першої інстанції залишив поза увагою норми матеріального права, визначені Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі по тексту Закон), приписи ст.1194 Цивільного кодексу України (далі ЦК) та правові висновки Верховного Суду у зазначеній категорії справ.

Із матеріалів справи вбачається, що цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_1 станом на момент ДТП була забезпечена полісом обов`язкового страхування № ЕР.117988911 у ПрАТ СК «ПЗУ Україна» (а.с. 42).

Відповідно до п.22.1 ст.22 Закону при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

За змістом ст.23 Закону шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого у результаті дорожньо-транспортної пригоди, є шкода ( в тому числі моральна), зокрема, пов`язана з лікуванням потерпілого.

За положеннями ст.24 Закону у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, які пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та купівлею лікарських препаратів.

У ст.1194 ЦК прописано, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до правового висновку постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року, який узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 14-176цс/18 прописано, що у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавала шкоди замість останнього.

У пункті 86 постанови від 14 грудня 2021 року прописано, що відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом № 1961-ІУ у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладення обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності ( стаття 3 Закону № 1961-ІУ); ( постанова Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/1547/15-ц з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі № 147/66/17.

В законі наголошено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників. Тобто Закон спрямований насамперед як на захист прав осіб, потерпілих внаслідок ДТП, при цьому, також забезпечує майнові інтереси винної особи, які полягають у відшкодуванні спричиненої шкоди не нею, а страховиком ( страховою компанією) за певні страхові внески ( стаття 3 Закону № 1961-ІУ).

Тобто, положення цього Закону спрямовані як на захист прав потерпілої особи на відшкодування шкоди, так і на те, що винна особа має право розраховувати на відшкодування спричиненої нею шкоди страхувальником, у якого застрахована її відповідальність, а тому, розглядаючи такі спори, судам слід дотримуватись балансу інтересів як потерпілої особи так і особи, яка застрахувала свою відповідальність та переклала тягар відшкодування шкоди на страховика (п.88 постанови від 14.12.2021 року).

Згідно полісу обов`язкового страхування № ЕР. ліміт відповідальності за шкоду завдану майну становить 100 000,00 грн., а за шкоду заподіяну життю та здоров`ю-200 000,00 грн.

Враховуючи наведене, ОСОБА_3 не є належним відповідачем у зазначеній справі щодо відшкодування шкоди, пов`язаної з лікуванням потерпілої.

Ухвалюючи рішення про стягнення з відповідача 10 000,00 грн. моральної шкоди, судом першої інстанції не враховано, що згідно ст.26 Закону страховиком відшкодовується потерпілому-фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Стягуючи моральну шкоду з відповідача ОСОБА_3 , суд першої інстанції припустився помилки та стягнув моральну шкоду із неналежного відповідача.

Колегія суддів не погоджується з рішенням в частині відшкодування шкоди 2 000, 00 грн. за пошкоджений одяг в якому позивач була одягнена в момент ДТП.

Відповідно до п.3ч.1ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (п.6 ст.81 ЦПК).

Задовольняючи позовні вимоги позивача у зазначеній частині, суд першої інстанції керувався припущенням, не посилаючись на докази та такі відсутні у матеріалах справи, про що зазначено у правових позиціях Верховного Суду у постанові від 13 травня 2019 року у справі № 727/532/17.

Відповідно до ч.3 ст.376 ЦПК порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо:п.4) суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Згідно ч.1 п.2 ст.376 ЦПК підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:п.2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими.

Враховуючи вище зазначене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга є обґрунтованою та підлягає до задоволення із скасуванням рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. ( п.5 ст.368 ЦПК).

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.2; 376 ч.1 п.2; 376 ч.3 п.4; 383; 384; 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Васечка Юрія Андрійовича задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 07 грудня 2021 року скасувати.

Ухвалити нове судове рішення.

Відмовити ОСОБА_2 у задоволенні її позовних вимог до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку, визначеному ст. ст. 389-391 ЦПК України.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк