справа №760/246/19
головуючий у суді І інстанції Кушнір С.І.
провадження № 22-ц/824/2407/2022
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 липня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Писаної Т.О.

суддів - Приходька К.П., Журби С.О.

за участю секретаря судового засідання - Зиль Т.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 5 жовтня 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства "Страхова компанія "ІНГО" до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2018 року позивач ПрАТ «ІНГО Україна» звернувся до суду із позовом до відповідача ОСОБА_1 , в якому просив стягнути з відповідача шкоду в розмірі 168062,28 грн та сплачений судовий збір.

Посилався в позові на те, що 30 грудня 2015 року, ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Ніссан» д.н. НОМЕР_1 , скоїв ДТП, у результаті якого застрахований страховою компанією автомобіль «Ягуар», д/н НОМЕР_2 , (договір страхування №330514670.15 від 10 липня 2015 року), що належить ОСОБА_2 , отримав механічні ушкодження.

Згідно Довідки про ДТП (форма №2) УДАІ УМВС України ДТП мала місце внаслідок порушення Правил дорожнього руху водієм ОСОБА_1

ДТП визнано страховою подією, з настанням якої виникає обов`язок страховика виплатити страхове відшкодування. Для визначення розміру матеріального збитку, заподіяного в результаті ДТП власникові застрахованого автомобіля, було складено Звіт №0001 від 8 лютого 2016 року, відповідно до якого матеріальний збиток, заподіяний власникові застрахованого автомобіля склав 133294 грн 60 коп., при цьому вартість відновлювального ремонту склала 245 538,92 грн.

На умовах договору страхування страховик оплачує вартість відновлювального ремонту застрахованого автомобіля, у зв`язку з чим страхове відшкодування на підставі рахунку №С27783 від 26 січня 2016 року ТОВ «Автолайф Центр» склало 217 062 грн 28 коп.

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача, як володільця транспортного засобу була застрахована за договором страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних СК «Київ РЕ» (поліс №АІ/3396972, ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну третіх осіб - 50 000 грн, франшиза - 1 000 грн). Відповідно до ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), а саме 168062 грн 28 коп. (245538,92 грн - 49000 грн, враховуючи наявність франшизи - 1000 грн, що не відшкодовується Страховиком ОСЦПВ).

Отже, на думку представника позивача, сума, що підлягає стягненню з відповідача складає 168 062 грн 28 коп.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 5 жовтня 2021 року позов Акціонерного товариства "Страхова компанія "ІНГО" до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства "Страхова компанія "ІНГО" 168062,28 грн та судовий збір у сумі 2520,93 грн, а всього стягнуто 170583 грн 21 коп.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Конюшко Д.Б. звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що як зазначає позивач в позові суму страхового відшкодування страховик перерахував безпосередньо йому, а в законі чітко передбачено, що в такому випадку страхове відшкодування завжди зменшується на суму ПДВ, доплата якого відбувається за умови надання потерпілою особою страховикові документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.

Посилається на висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 28 лютого 2018 року, в якій вказано, що «у випадку виплати страхового відшкодування безпосередньо страхувальнику виплата здійснюється без податку на додану вартість, який повертається страхувальнику після надання документів про оплату запчастин/відновлюваного ремонту на суму, що включає ПДВ, в межах суми страхового відшкодування. У разі, якщо страхові суми не перераховуються безпосередньо потерпілим, а спрямовуються на придбання у платника ПДВ послуг з ремонту, заміщення, відтворення застрахованого об`єкта, які мають бути використані в процесі його ремонту, то розрахунок суми виплати на таке придбання здійснюється з урахуванням сум ПДВ, які включаються до вартості й виділяються окремим рядком».

Враховуючи наведене вказує, що у СК «Київ РЕ» не виникло зобов`язання з оплати ПДВ, тому і у відповідача теж не виникло обов`язку відповідного відшкодування, позаяк його відповідальність є виключно субсидіарною (додатковою), а тому з останнього, як мінімум було безпідставно стягнуто суму ПДВ, що становить 36 177,05 грн.

Звертає увагу на те, що до предмету доказування цієї категорії справ належить не лише вартість ремонту, а й необхідність здійснення такого ремонту в обсязі, наведеному в акті виконаних робіт. Проте, після детального вивчення матеріалів справи, було виявлено, що між виконаним на замовлення позивача Звітом № 0001 від 8 лютого 2016 року та Рахунком № С000027783 від 26 січня 2016 року наявні істотні розходження.

Вказує, що наданий позивачем Рахунок № С000027783 від 26 січня 2016 року, містить перелік деталей, зокрема, актуатор системи захисту пішохода вартістю 19 752,46 грн (без ПДВ), захист двигуна вартістю 3 872,97 грн (без ПДВ), та ряд інших менш вартісних деталей, які необхідно придбати та встановити (замінити) під час відновлювального ремонту. Проте, відповідно до Звіту № 0001 від 8 лютого 2016 року вони не зазначені як такі, що підлягали заміні. А саме, вказані деталі відсутні в акті огляду, як пошкоджені та не внесені до ремонтної калькуляції № 0001К-16.Тому стверджувати, що вказані деталі були пошкодженні в результаті ДТП, що відбулася 30 грудня 2015 року, та підлягали заміні є безпідставним, а стягнення вартості вказаних деталей з відповідача є безпідставним збагаченням за його рахунок.

Таким чином звертає увагу, що з відповідача було безпідставно стягнуто суму ПДВ у розмірі 36 177,05 грн і вартість деталей, які не підлягали заміні - актуатор системи захисту пішохода вартістю 19 752,46 грн (без ПДВ), захист двигуна вартістю 3 872,97 грн (без ПДВ), а всього 59802,48 грн.

Також звертає увагу, що згідно Постанови КГС у складі Верховного Суду від 6 липня 2018 року у справі №924/675/17, зазначається: «Визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту суди, у разі виникнення спору щодо визначення його розміру виходять з фактичної суми, встановленої висновком судової автотоварознавчої експертизи».

Однак, оцінка вартості відновлювального ремонту, в порушення п.32 Національного стандарту 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затвердженого постановою КМУ від 10 вересня 2003 року N 1440, була проведена не на дату заподіяння збитку.

Крім того, представником відповідача до апеляційної скарги було долучено клопотання про призначення авто товарознавчої експертизи.

В обґрунтування клопотання зазначено, що наданий позивачем рахунок №С000027783 від 26 січня 2016 року, містить перелік деталей, зокрема, актуатор системи захисту пішохода вартістю 19 752,46 грн (без ПДВ), захист двигуна вартістю 3 872,97 грн (без ПДВ) та ряд інших менш вартісних деталей, які необхідно придбати та встановити (замінити) під час відновлювального ремонту. Проте, відповідно до Звіту № 0001 від 8 лютого 2016 року вони не підлягали заміні. А саме, вказані деталі відсутні в акті огляду, як пошкоджені та не внесені до ремонтної калькуляції № 0001К-16. Тому стверджувати, що вказані деталі були пошкодженні в результаті ДТП, що відбулася 30 грудня 2015 року, та підлягали заміні є безпідставним, а стягнення вартості вказаних деталей з відповідача є безпідставним збагаченням за його рахунок. Таким чином вказує, що з відповідача було принаймні безпідставно стягнуто суму ПДВ у розмірі 36 177,05 грн і вартість деталей, які не підлягали заміні - актуатор системи захисту пішохода вартістю 19 752,46 грн (без ПДВ), захист двигуна вартістю 3 872,97 грн (без ПДВ), а всього 59802,48 грн.

Також вказує, що оцінка вартості відновлювального ремонту, в порушення п.32 Національного стандарту 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затвердженого постановок КМУ від 10 вересня 2003 року № 1440 була проведена не на дату заподіяння збитку.

Статтею 367 ЦПК України, визначено межі розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 2 ст. 116 ЦПК України, способами забезпечення судом доказів є допит свідків, призначення експертизи, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням, заборона вчиняти певні дії щодо доказів та зобов`язання вчинити певні дії щодо доказів. У необхідних випадках судом можуть бути застосовані інші способи забезпечення доказів, визначені судом.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Подане відповідачем клопотання про витребування нових доказів, а саме призначення автотоварознавчої експертизи, на підставі ч. 3 ст. 367 ЦПК України, не може братись до уваги, оскільки відомостей про подання такого клопотання або його не подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від відповідача, матеріали справи не містять. Тому, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для задоволення поданого клопотання.

4 лютого 2022 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від Голови правління АТ «СК «ІНГО» - Гордієнко І.М., в якому він просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Вказує, що відповідач безпідставно застосовує у спірних правовідносинах, що випливають із завдання шкоди майну потерпілого (делікту), норму спеціального закону, який регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів.

Даний закон і зокрема стаття 36. «Прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) страховиком та порядок його виплати» є бов`язковими для застосування страховиками та МТСБУ у правовідносинах, що виникають в результаті виконання зобов`язань за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (договірні правовідносини), і не підлягає застосуванню під час вирішення питання про стягнення відшкодування завданої шкоди із фізичної особи - безпосереднього завдавача даної шкоди.

Також вказує, що відповідач свідомо вводить суд в оману твердженням, що позивач відшкодував потерпілій особі завдану відповідачем шкоду шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок потерпілої особи. Адже судом першої інстанції встановлено, та в матеріалах справи містяться достовірні докази того, що «Згідно з страховим актом від 28 січня 2016 року № 136788 страхова виплата за умовами договору страхування №330514670.15 від 10 липня 2015 року склала 217062,28 грн, яка була перерахована позивачем на рахунок ТОВ «Автолайф Центр» на підставі платіжного доручення №817 від 3 лютого 2016 року», тобто на рахунок СТО - виконавця ремонтних робіт.

Звертає увагу, що позивачем під час розрахунку розміру страхового відшкодування було взято до уваги наданий потерпілою особою рахунок № С27783 від 26 січня 2016 року ТОВ «Автолайф Центр», саме у відповідності до даного рахунку здійснювалися фактичні роботи по відновленню пошкодженого Відповідачем транспортного засобу, саме цей рахунок є доказом фактичних витрат по відновленню пошкоджень, завданих відповідачем потерпілій особі.

Зазначає, що складений на замовлення позивача звіт № 0001 від 8 лютого 2016 року є допоміжним документом по визначенню розміру збитку, даний звіт замовляється страховою компанією для запобігання зловживань зі сторони страхувальника, що є розповсюдженою практикою підчас прийняття рішення по виплаті страхового відшкодування.

У судовому засіданні представник позивача ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» - адвокат Храмов Я.М. просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Конюшко Д.Б. просив апеляційну скаргу задовольнити, скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Задовольняючи позов суд першої інстанції дійшов висновку про те, що оскільки на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідача, як володільця транспортного засобу була застрахована за договором страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів СК «Київ РЕ» (поліс №АІ/3396972, ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну третіх осіб - 50000 грн, франшиза - 1000 грн) з відповідача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди, сплаченої позивачем і страховою виплатою за договором страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а саме: 217 062,28 грн (розмір шкоди, відшкодований позивачем) - 49000 грн (ліміт за шкоду майну за полісом №АІ/3396972, з урахування франшизи у розмірі 1000 грн) = 168 062,28 грн.

Колегія суддів частково погоджується з таким висновком суду першої інстанції з урахуванням наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що 10 липня 2015 року між позивачем та ОСОБА_2 , власником транспортного засобу - автомобіля «Ягуар», д/н НОМЕР_2 був укладений Договір добровільного страхування №330514670.15. Строк дії договору з 11 липня 2015 року по 10 липня 2016 року.

30 грудня 2015 року о 21 год. 40 хв. ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Нісан», д/н НОМЕР_1 , в м. Києві на вул. Нижній Вал, 17, рухаючись по перехрещуваній дорозі, не надав переваги у русі автомобілю «Ягуар», д/н НОМЕР_2 , що призвело до пошкодження транспортних засобів та завдання матеріальних збитків.

Постановою Подільського районного суду м. Києва від 11 грудня 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністравтивного правопорушення. передбаченого ст.124 КУпАП, провадження у справі було закрито у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

В пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» роз`яснено, що відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, що набрав законної сили, або постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, цей вирок або постанова обов`язкові для суду лише з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Тому, розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи чи зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування.

Таким чином, вина відповідача в дорожньо-транспортній пригоді доказуванню не підлягає.

Судом першої інстанції також встановлено, що на момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача, як володільця транспортного засобу була застрахована за договором страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних СК «Київ РЕ» (поліс №АІ/3396972, ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну третіх осіб - 50 000 грн, франшиза - 1 000 грн).

Відповідно до звіту про оцінку від 8 лютого 2016 року, проведеного суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_3 , вартість відновлювального ремонту автомобіля «Jaguar XF» д.н. НОМЕР_2 склала 245 538,92 грн.

Судом встановлено, що відповідно до рахунку від 26 січня 2016 року № С000027783, ТОВ «Автолайф Центр» були проведені роботи з ремонту транспортного засобу «Jaguar XF», д/н НОМЕР_2 на загальну суму 217 062,28 грн.

Згідно з страховим актом від 28 січня 2016 року № 136788 страхова виплата за умовами договору страхування №330514670.15 від 10 липня 2015 року склала 217 062,28 грн, яка була перерахована позивачем на рахунок ТОВ «Автолайф Центр» на підставі платіжного доручення № 817 від 3 лютого 2016 року.

Отже, відносини позивача із застрахованою ним особою виникли на підставі договору майнового страхування.

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно ст. 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, в тому числі, з володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування).

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про страхування» страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договором майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.

Згідно ст. 4 Закону України «Про страхування» страхування транспортного засобу належить до майнового страхування.

За змістом п. 3 ст. 20 Закону України «Про страхування» при настанні страхового випадку страховик зобов`язаний здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Таким же чином врегульовано дане питання і в статті 27 Закону України «Про страхування».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 3 жовтня 2018 року у справі №760/15471/15-ц в аналогічних правовідносинах зроблено висновок про те, що за вимогами статті 27 Закону України «Про страхування» та статті 993 ЦК України до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому в деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Згідно з пунктом 27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 1 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки» при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгація». Наприклад, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов`язанні (заміна активного суб`єкта) зі збереженням самого зобов`язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов`язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається.

Деліктне зобов`язання виникає з факту завдання шкоди (зокрема, майнової) і триває до моменту її відшкодування потерпілому в повному обсязі особою, яка завдала шкоду (статті 11, 599, 1166 ЦК України). Сторонами деліктного зобов`язання зазвичай виступають потерпілий (кредитор) і заподіювач шкоди (боржник). Разом з тим, правила регулювання таких зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо заподіювачем, а іншою особою за умови, що законом передбачено такий обов`язок іншої особи, хоч вона шкоди й не заподіювала. При цьому за статтею 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Отже, після виконання особою, що не завдавала шкоди, свого обов`язку з відшкодування потерпілому шкоди, завданої іншою особою, потерпілий одержує повне задоволення своїх вимог, і тому первісне деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням (стаття 599 ЦК України).

Таким чином судом першої інстанції правильно враховано правові висновки, викладені Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 4 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц про те, що відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.

Колегія суддів в повній мірі погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що в останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмеженийрізницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

В той же час, колегія апеляційного суду вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги щодо безпідставного стягнення з відповідача витрат на заміну захисту двигуна у розмірі 3 872,97 грн та актуатора системи захисту пішохода у розмірі 19 752,46 грн, які включені у рахунок № С000027783 від 26 січня 2016 року (а.с. 21), оскільки такі роботи не були зазначені у ремонтній калькуляції доданій до звіту, як таких робіт, що пов`язані безпосередньо із ДТП.

Позивачем відповідні доводи апеляційної скарги не спростовані та не надано доказів того, що спірна заміна наведених вузлів є наслідком безпосередньо дорожньо-транспортної пригоди, яка є предметом цього спору.

Також колегія суддів зменшує суму на вказані роботи та ПДВ, що нараховано за надання послуги із заміни захисту двигуна та актуатора системи захисту пішохода (168 062,28 грн-(19 752,46 грн-3 872,97 грн)*20% =139 711,76 грн.

Однак, колегія суддів не погоджується із обґрунтованістю доводів апеляційної скарги щодо безпідставного включення до розміру збитків суми решти ПДВ, оскільки відповідач помилково застосовує у спірних правовідносинах, що слідують із завдання шкоди майну потерпілого (делікту), норму спеціального закону, який регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Даний закон і зокрема стаття 36 «Прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) страховиком та порядок його виплати» є - обов`язковими для застосування страховиками та МТСБУ у правовідносинах, що виникають в результаті виконання зобов`язань за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (договірні правовідносини), і не підлягає застосуванню під час вирішення питання про стягнення відшкодування завданої шкоди із фізичної особи - безпосереднього завдавача даної шкоди.

Крім того, твердження позивача про те, що позивач відшкодував потерпілій особі завдану відповідачем шкоду шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок потерпілої особи є безпідставними та спростовуються матеріалами справи, в яких містяться достовірні докази того, що «згідно з страховим актом від 28 січня 2016 року № 136788 страхова виплата за умовами договору страхування №330514670.15 від 10 липня 2015 року склала 217062,28 грн, яка була перерахована позивачем на рахунок ТОВ «Автолайф Центр» на підставі платіжного доручення №817 від 3 лютого 2016 року», тобто на рахунок СТО - виконавця ремонтних робіт.

Як вбачається із матеріалів справи, у відзиві на позовну заяву ОСОБА_1 також вказував на пропуск строку позовної давності, посилаючись на ч. 6 ст. 261 ЦК України, відповідно до якої за регресними зобов`язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов`язання. Зазначав, що моментом початку позовної давності для регресної вимоги позивача є день проведення страховиком виплати страхового відшкодування третій особі (а.с. 82-83).

При цьому судом першої інстанції правильно встановлено, що вимога позивача виникла на підставі суброгації а не регресу, та правильно встановлено початок відліку з часу ДТП, яке сталося 30 грудня 2015 року, тому строк звернення до суду позивачем не пропущено, оскільки до суду з цим позовом позивач звернувся 28 грудня 2018року.

Відповідно до частини 1, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У суді першої інстанції, заявлено позов на загальну суму 168 062,28 грн, із яких задоволенню підлягають 139 711,76 грн, що складає 83,13 % від суми позовних вимог.

Згідно вимог ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням наведеного, судові витрати, які були понесені позивачем у виді сплати судового збору за розгляд справи у суді першої інстанції, підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, при поданні позову позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2 520,93 грн, з яких 83,13% становить 2 095,65 грн судового збору.

Оскільки за результатом розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 було зменшено розмір задоволених вимог та стягнено з відповідача - 139 711,76 грн, що є на 28 350,52 грн менше від суми, з якою він незгодний, тому його апеляційну скаргу було задоволено на 16,87 %.

Таким чином за рахунок відповідача підлягає відшкодуванню позивачеві судовий збір пропорційно до задоволених вимог (83,13%). При поданні апеляційної скарги відповідачем сплачено судовий збір у розмірі 3 781,39 грн, з яких 16,87% становить 637,92 грн.

Відповідно до частини 10 статті 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Таким чином за рахунок відповідача підлягає відшкодуванню позивачеві судовий збір у розмірі 1 457,73 грн (2 095,65 грн - 637,92 грн).

Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 5 жовтня 2021 рокув частині розміру матеріальної шкоди змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) на користь Акціонерного товариства "Страхова компанія "ІНГО" () матеріальну шкоду у розмірі 139 711 (сто тридцять дев`ять тисяч сімсот одинадцять) грн 76 коп. та судовий збір у розмірі 1 457 (тисячу чотириста п`ятдесят сім) грн 73 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

ГоловуючийТ.О. Писана
Судді К. П. Приходько
С.О. Журба