ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.12.2022 року м. Одеса

справа №502/415/21

провадження №22ц/813/8423/22

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючий: Бездрабко В.О.,

судді: Семиженко Г.В., Склярська І.В.,

секретар судового засідання: Виходець А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укрпошта» на рішення Кілійського районного суду Одеської області від 31 серпня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Масленикова О.А., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укрпошта» в особі Одеської дирекції Акціонерного товариства «Укрпошта» про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу і відшкодування моральної шкоди, визнання договорів недійсними,

В С Т А Н О В И В :

У березні 2021року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Одеської дирекції акціонерного товариства «Укрпошта» про визнання противоправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, визнання договорів недійсними.

Позов мотивований тим, що позивач, відповідно до наказу Одеської дирекції акціонерного товариства «Укрпошта»№ 566-К від 01 жовтня 2012 року, була прийнята на роботу листоношою 1 класу ВПЗ Кілія 3.

19 січня 2021 року близько 17:00 години позивач здійснювала свою діяльність та, перебуваючи біля будинку по АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 , який мешкає за вищезазначеною адресою, викрав з корзини її велосипеду службову текстильну сумку листоноші, в якій знаходилися грошові кошти у загальному розмірі 31 699,01грн., передбачені для видачі пенсій.

Того ж дня, вона звернулася до відділення поліції із заявою про вчинення кримінального правопорушення та органами досудового розслідування проводяться слідчі дії у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000001.

В результаті противоправних дій з боку ОСОБА_3 , АТ «Укрпошта» спричинено матеріальні збитки у розмірі 31 699,01 гривень, а у позивача, як у матеріально відповідальної особи, рахується нестача грошових коштів на зазначену суму, яку вона має відшкодувати.

23 березня 2021року нею отримано наказ (розпорядження) Одеської дирекції акціонерного товариства «Укрпошта» № 440-К про припинення трудового договору (контракту) від 05 лютого 2021 року, за яким вона звільнена з роботи з 08 лютого 2021 року на підставі п. 2 ст. 41 КЗпП України у зв`язку з втратою довір`я при обслуговуванні матеріальних цінностей, відповідно до акту року службового розслідування щодо нестачі грошових коштів від 04 лютого 2021.

Позивач вказала, що зазначений наказ є противоправний та такий, що прийнятий з порушенням вимог трудового законодавства та підлягає скасування, оскільки в її діях відсутня вина у викрадені кошти, а тому у відповідача були відсутні правові підстави для її звільнення з роботи за ст.41 п.2 КЗпП України та вона підлягає поновленню по роботі.

Оскільки звільнення є незаконним, то АТ «Укрпошта» має сплатити на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 08 лютого 2021року по час вирішення справи та відшкодувати заподіяну моральну шкоду у розмірі 20 000,00грн.

Позивач також вказала, що після повідомлення нею Одеської дирекції АТ «Укрпошта» про викрадення грошових коштів та її звернення до поліції з метою встановлення обставин вчиненого кримінального правопорушення та притягнення винної особи до відповідальності, відповідач змусив її укласти договір короткострокової позики №1 від 03 лютого 2021 року, за яким вона начебто отримала позику в розмірі 38002,81 грн., яку зобов`язалася повернути шляхом щомісячного утримання позикодавцем рівними частинами коштів з її заробітної плати або внесенням грошей до каси товариства, або сплатити залишок боргу в день звільнення.

Того ж дня, між сторонами був укладений договір новації №1 від 03 лютого 2021 року, згідно якого сторони погодили заміну первісного зобов`язання, яке виникло внаслідок противоправного заволодіння ОСОБА_1 під час виконання трудових обов`язків грошовими коштами в розмірі 38002,81грн., новим зобов`язанням відповідно до статті 604 та статті 1053 Цивільного кодексу України.

При укладені цих договорів зі сторони відповідача здійснювався психологічний тиск, залякування наступним звільненням, повідомлення, що саме на позивача покладається обов`язок з повернення коштів, а вона, як відповідальна особа, яка не бажала втратити роботу, оскільки інших доходів та можливості для заробітку немає, була змушена підписати договори. Укладення договорів відбулося поза її волевиявленням, під впливом тяжкої обставини.

Просила суд визнати договір короткострокової позики №1 від 03 лютого 2021 року та договір новації №1 від 03 лютого 2021 року, укладені між АТ «Укрпошта» в особі директора Одеської дирекції АТ «Укрпошта» Дрозда Ю.Я. та ОСОБА_1 недійсними.

Рішенням Кілійського районного суду Одеської області від 31 серпня 2022 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано недійсним договір короткострокової позики № 1 від 03 лютого 2021 року, укладений між Акціонерним товариством «Укрпошта», в особі директора Одеської дирекції АТ «Укрпошта» Дрозда Юрія Ярославовича та ОСОБА_1 .

Визнано недійсним договір новації №1 від 03 лютого 2021 року, укладений між Акціонерним товариством «Укрпошта», в особі директора Одеської дирекції АТ «Укрпошта» Дрозда Юрія Ярославовича та ОСОБА_1 .

У задоволенні позову в іншій частині відмовлено.

Стягнуто з Одеської дирекції АТ «Укрпошта» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1816,00 грн.

Частково не погодившись з рішенням суду від 31 серпня 2022року, АТ «Укрпошта» подало апеляційну скаргу, в якій, пославшись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду в частині визнання недійсними договору короткострокової позики № 1 від 03 лютого 2021 року та договору новації №1 від 03 лютого 2021 року, укладені між АТ «Укрпошта» в особі Одеської дирекції та ОСОБА_1 скасувати та ухвалити у відповідній частині нове рішення про відмову у задоволенні вимог позивача щодо визнання недійсними цих договорів.

Апеляційна скарга мотивована тим, що 03 лютого 2021року між ОСОБА_1 та товариством укладений договір новації №1 у зв`язку із неможливістю позивача відшкодувати заподіяну нею під час виконання трудових обов`язків матеріальну шкоду у розмірі 38002,81грн., а отже сторони дійшли згоди про заміну зобов`язання по відшкодуванню шкоди новим позиковим зобов`язанням згідно ст.604, 1053 УК України. На думку апелянта, така заміна зобов`язання відповідає положенням ст.1053 ЦК України.

Товариство також зазначило, що між сторонами існували трудові правовідносини. Нормами КЗпП України не передбачено право на укладення між роботодавцем та працівником договорів заміни зобов`язань працівника по відшкодуванню заподіяної шкоди позиковими зобов`язаннями, проте відсутня й пряма заборона на вчинення таких дій. Вважає, що якщо роботодавець та працівник спільно вирішили укласти специфічний договір, який не регламентований КЗпП України, а регламентований ЦК України, дійшли згоди з усіх його істотним умов, підписали договір, то цей договір може застосовуватися до трудових правовідносин.

Товариство вказало, що розмір заподіяної ОСОБА_1 шкоди склав 31699,01грн. Однак, товариство як кредитор у позикових зобов`язаннях обрахував заподіяну шкоду з урахуванням положень ст.625 ЦК України та визначив її розмір на рівні 38002,81грн., цей розмір був погоджений сторонами при укладені договорів.

Визнавши спірні договори недійсними з підстав, передбачених ст.233 ЦК України, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що позивач не надала доказів на підтвердження того, що посадовими особами відповідача або іншими особами здійснювалося її примушення до укладення договорів або залякування настанням негативних наслідків, тому є недоведеним наявність тяжкої обставини, як підстави для задоволення позовних вимог.

Крім того, суд неправильно визначився з колом сторін, які мають брати участь у справі, не звернувши уваги на те, що Одеська дирекція Акціонерного товариства «Укрпошта», яку вказано відповідачем у справі, не є юридичною особою, а отже рішення ухвалено відносно неналежної сторони судового процесу.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник АТ «Укрпошта» Ніколенко Г.В. апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити, з підстав, викладених у скарзі.

ОСОБА_1 та її адвокат Бурлаченко Д.В. повторно у призначене судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені відповідно до вимог цивільного процесуального законодавства, про що свідчить довідка про доставку судової повістки про виклик на офіційну електрону адресу адвоката, зазначену ним як адресу для отримання судових документів.

Заслухавши доповідача, пояснення представника АТ «Укрпошта», перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

За положеннями ст.367 ч.1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи, що рішення Кілійського районного суду Одеської області від 31 серпня 2022року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 щодо визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди в апеляційному порядку не оскаржується, то законність та обґрунтованість судового рішення в цій частині судом апеляційної інстанції не перевіряється.

Щодо рішення суду в частині визнання оспорюваних позивачем договорів недійсними.

Судом встановлено, що згідно наказу Одеської дирекції АТ «Укрпошта» № 566-к від 01 жовтня 2012 року ОСОБА_1 працювала на посаді листоноші в АТ «Укрпошта» у Центрі поштового зв`язку ПЗ Ізмаїл ВПЗ Кілія 3.

25 липня 2020року між АТ «Укрпошта» в особі Одеської дирекції товариства та ОСОБА_1 укладений договір про повну матеріальну відповідальність працівника при виконанні ним посадових обов`язків, за яким, серед іншого, працівник взяв на себе повну матеріальну відповідальність за незабезпечення схоронності довірених йому підприємством матеріальних цінностей

За заявою ОСОБА_1 від 03 лютого 2021року відкрито кримінальне провадження за ст. 185 КК України, ЄРДР № 0000001, щодо крадіжки 19 січня 2021року з корзини належного їй велосипеду сумки листоноші з грошовими коштів у загальному розмірі 31699,01грн., які належать АТ «Укрпошта», в результаті чого товариству спричинено збитки на вказану суму, а у неї, як у матеріально відповідальної особи, рахується нестача грошових коштів на цю суму, яку вона має відшкодувати за власний кошт.

03 лютого 2021 року між Акціонерним товариством «Укрпошта» в особі директора Одеської дирекції АТ «Укрпошта» Дрозда С.Я. з однієї сторони та ОСОБА_1 (далі Позичальник), працівника Одеської дирекції «Укрпошта», з іншої сторони, укладений Договір (Угоду) про заміну первісного зобов`язання, яке виникло в наслідок протиправного заволодіння ОСОБА_1 під час виконання трудових обов`язків грошовими коштами в розмірі 38002, 81 гривень.

Пунктом 1 цього договору передбачено, що ОСОБА_1 у зв`язку з неможливістю відшкодувати матеріальну шкоду завдану АТ «Укрпошта» у сумі 38002, 81 гривень, яка була завдана шляхом протиправного заволодіння нею вказаною сумою під час виконання трудових обов`язків, та Сторона -1 (АТ «Укрпошта»), прийшли до згоди про заміну зобов`язання про відшкодування завданої матеріальної шкоди новим зобов`язанням відповідно до ст. 604 та ст. 1053 ЦК України. Згідно пункту Договору, первісне зобов`язання припиняється з моменту набрання чинності цим Договором (новації) (т.1 а.с. 20-21).

Також 03 лютого 2021 року між тими ж сторонами був укладений договір короткострокової безвідсоткової позики.

Згідно п. 1.1 договору позичальник, відповідно до цього договору позики, який укладено відповідно до договору новації від 03 лютого 2021 року, зобов`язався у строк і в порядку, визначеному цим Договором позики повернути грошові кошти в розмірі 38002,81грн., а Позикодавець зобов`язався прийняти грошові кошти в порядку, визначеному договором.

Пунктом 2.1 погоджено сторонами повернення позичальником позики щомісяця рівними частками згідно Графіку повернення (додаток 1) шляхом здійснення позикодавцем утримань із заробітної плати позичальника, та/або шляхом внесення грошових коштів позики у касу позикодавця (т.1 а.с.18-20).

В ході розгляду справи судом першої інстанції встановлено та не заперечується сторонами, що між сторонами існували трудові відносини. При виконанні ОСОБА_1 трудових обов`язків, пов`язаних із доставкою громадянам пенсій, внаслідок викрадання належних АТ «Укрпошта» грошових коштів, товариству була заподіяна майнова шкода.

За положеннями ст.604 ч.2, 3 ЦК України зобов`язання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобов`язання новим зобов`язанням між тими ж сторонами (новація). Новація не допускається щодо зобов`язань про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, про сплату аліментів та в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до ст. 1053 ЦК України, за домовленістю сторін борг, що виник із договорів купівлі-продажу, найму майна або з іншої підстави, може бути замінений позиковим зобов`язанням. Заміна боргу позиковим зобов`язанням провадиться з додержанням вимог про новацію і здійснюється у формі, встановленій для договору позики (стаття 1047 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Статтею 215 ч.1, 3 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно ч. 1 ст. 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

Згідно роз`яснень, що містяться в п.19, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009року №6 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідно до статей 229 - 233 ЦК правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним.

Правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі статті 233 ЦК, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім`ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин.

Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.

Вирішуючи питання про визнання оспорюваних правочинів недійсними, суд першої інстанції встановив, що в обґрунтування позову в цій частині ОСОБА_1 вказала, що її психологічно примусили укласти спірні договори, погрожуючи звільненням у разі відмови підписання договорів. Ініціатором укладення договорів виступив саме відповідач.

Встановлені судом обставини дозволили прийти до висновку, що волевиявлення позивача при підписання спірних договорів не було вільним, а було спрямоване на усунення негативних наслідків у вигляді звільнення з роботи, за умови взяття на себе добровільного обов`язку з відшкодування спричиненої роботодавцю матеріальної шкоди.

Посилання апелянта про те, що позивач не надала доказів на підтвердження наявності тяжкої обставини у вигляді примушення її роботодавцем до укладення договорів або залякуванням настанням інших негативних наслідків, колегія суддів оцінує критично з огляду на відсутність у ОСОБА_1 інших об`єктивних підстав для укладення цих договорів.

Крім того, ухвалюючи рішення суду в оскаржуваній частині, суд першої інстанції, врахувавши характер спірних правовідносин, правильно вказав, що норми трудового законодавства, як гарантія дотримання прав працівників не передбачають право укладення між роботодавцем та працівником договорів заміни зобов`язань працівника по відшкодуванню шкоди позиковим зобов`язанням.

Доводи апеляційної скарги АТ «Укрпошта» про зворотне позбавлені правового обґрунтування та є неприйнятними.

Так, відповідно до частині першій ст.130 КЗпП передбачена матеріальнавідповідальність працівників за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків.

У чинному законодавстві поряд із поняттям матеріальної відповідальності визначена категорія цивільно-майнової відповідальності. Ці види відповідальності за правовою природою істотно відрізняються одне від одного. Матеріальна відповідальність є інститутом трудового права. Умови, підстави, обсяг та порядок її застосування закріплено КЗпП. Майнова відповідальність є цивільно-правовою категорією. Правове забезпечення застосування заходів майнової відповідальності здійснює ЦК, тому вона не поширюється на трудові правовідносини, а тому через застосування новації не може перетворитися у цивільні позикові правовідносини.

Галузева належність матеріальної відповідальності до трудового права визначається характером правопорушення. Щодо шкоди, завданої роботодавцю працівником внаслідок недотримання трудової дисципліни, норми цивільного законодавства не застосовуються.

Щодо доводів апеляційної скарги про порушення судом норм цивільного процесуального законодавства.

Згідно ст.48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді (стаття 80 Цивільного кодексу України).

Філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення (частини перша-третя статті 95 ЦК України).

Керівники філій та представництв призначаються юридичною особою і діють на підставі виданої нею довіреності (частина четверта статті 95 ЦК України).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 17 червня 2021року у справі №760/32455/19 зазначено, що «у ЦК України не встановлюється спеціальних вимог щодо довіреності керівника відокремленого підрозділу. Підставою видачі такої довіреності виступає акт органу юридичної особи про призначення фізичної особи керівником філії або представництва. Довіреність керівника відокремленого підрозділу має комплексний характер. У частині першій статті 237 ЦК України прямо передбачено, що представник має право або зобов`язаний вчиняти тільки правочини (хоча, наприклад, допускаються винятки відносно, отримання заробітної плати, представництва акціонерів). Всі інші дії не охоплюються цивільним законодавством і регулюються іншими нормами, або взагалі позбавлені такого. До них відносяться й дії щодо процесуального представництва. Від імені юридичних осіб має право виступати керівник відокремленого підрозділу, а не сам підрозділ, адже поміж керівником і юридичною особою існують відносини представництва і його повноваження підтверджуються довіреністю юридичної особи. Процесуальні повноваження керівника відокремленого підрозділу мають бути вказані у довіреності юридичної особи. З урахуванням цивільно-правового положення філій та представництв недопустимою є участь відокремлених підрозділів у певних процесуальних відносинах, оскільки це суперечить цивільно-правовій природі відокремленого підрозділу, як складової частини юридичної особи, що його створила».

Згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Одеська дирекція АТ «Укрпошта» є відокремленим підрозділом юридичної особи філією товариства.

З Положення про Одеську дирекцію АТ «Укрпошта», затвердженого ПАТ «Укрпошта» 23 червня 2017року, з відповідними змінами від 25 січня 2019року, встановлено, що філія не є юридичною особою і здійснює свою діяльність від імені товариства в межах повноважень, наданих їй товариством і закріплених цим Положенням (п.1.6).

Розділом II Положення «Мета та основні завдання, функції, права та обов`язки філії» визначено, що філія може здійснювати, у тому числі будь-які види господарської діяльності, якщо вони не заборонені законодавством та спрямовані на досягнення мети діяльності товариства та філії; за довіреністю укладати від імені товариства договори, в межах наданих повноважень; на підставі довіреності забезпечувати здійснення претензійно-позовної роботи, представляти інтереси товариства в судах, з усіма правами, наданими законодавством позивачу, відповідачу та третій особі (п.2.4; 2.6.3; 2.6.18).

Директор філії діє на підставі довіреності товариства у межах повноважень закріплених цим Положенням (посадовою інструкцією), серед яких видавати в межах своєї компетенції накази та розпорядження; укладати від імені товариства договори і угоди; приймати, переміщувати і звільняти з роботи працівників філії, застосовувати до них заохочення, матеріальні і дисциплінарні стягнення (п.5.3.2; 5.3.4; 5.3.11).

У справі встановлено, що ОСОБА_1 звернулася до суду за вирішенням трудового спору щодо її звільнення з роботи та визнання недійсними договорів, укладення яких пов`язано із здійсненням нею посадових обов`язків. Оскаржуваний наказ про звільнення №440-к від 05 лютого 2021року та договори від 03 лютого 2021року видані та підписані директором Одеської дирекції АТ «Укрпошта» Дроздом Сергієм Ярославовичем, який діяв у спірних правовідносинах від імені АТ «Укрпошта», на підставі виданих йому довіреностей від 17 листопада 2020року та 09 листопада 2021року, у відповідності до наданих повноважень.

При розгляді справи в судах першої та апеляційної інстанцій відповідачем процесуальні документи подавалися від імені АТ «Укрпошта», на бланках товариства та підписувалися директором Одеської дирекції або уповноваженим представником за довіреністю, зі змістом якої встановлено, що представництво, у тому числі в судових засіданнях, здійснювалося саме від імені товариства, на представлення інтересів АТ «Укрпошта» (т.1 а.с.39, 44-56. 64, 131 та інш.).

Наведене свідчить про те, що процесуальні дії у справі здійснювались саме уповноваженими представниками Акціонерного товариства «Укрпошта».

Враховуючи наведене, колегія суддів, розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, які стосуються перевірки законності та обґрунтованості судового рішення, вважає, що суд першої інстанції порушень норм матеріального та процесуального права при вирішенні справи, які б давали підстави для скасування або зміни судового рішення, не допустив, рішення суду в оскаржуваній частині відповідає фактичним обставинам справи та зібраним доказам, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Згідно ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін. Якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.367, 374, 375, 382-384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укрпошта» залишити без задоволення.

Рішення Кілійського районного суду Одеської області від 31 серпня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складений 14 грудня 2022року.

Головуючий : В.О. Бездрабко

Судді : Г.В. Семиженко

І.В. Склярська