ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5054/22 Справа № 188/191/21 Суддя у 1-й інстанції - Місюра К. В. Суддя у 2-й інстанції - Максюта Ж. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Максюти Ж.І.

суддів Свистунової О.В., Деркач Н.М.

за участю секретаря Драгомерецької А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 20 травня 2022 року за скаргою ОСОБА_1 , заінтересована особа Петропавлівський відділ державної виконавчої служби у Синельниківському районі Південно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про визнання рішення, дій державного виконавця неправомірними,-

ВСТАНОВИЛА:

16.02.2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії та рішення Петропавлівського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного регіонального управління Міністерство юстиції, відповідно до якої просить:

- поновити строк на звернення зі скаргою;

- визнати дії, рішення державного виконавця Ольшанської С.О. Петропавлівського РВ ДВС Південно-Східного міськрегіонального управління Міністерства юстиції на час примусового виконання в/листа № 188/1122/14-ц, виданий 03.02.2015 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу 1 500 доларів США, неправомірними;

- визнати постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 04.12.2020р. ЗВП № 60053851, незаконною.

Ухвалою Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 20 травня 2022 року скаргу ОСОБА_1 на рішення, дії державного виконавця Петропавлівського РВ ДВС Південно-Східного регіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) - залишено без розгляду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить витребувати від Петропавлівського районного відділу державної виконавчої служби Південно Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) зведене виконавче провадження ЗВП №60053851 та скасувати ухвалу Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 20 травня 2022 року, справу направити до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження.

Апеляційна скарга мотивована тим, що розглядаючи питання, суд першої інстанції не встановив скільки і які постанови були виготовлені відділом ДВС, а саме 04.12.2020 року державним виконавцем по зведеному виконавчому провадженню ЗВП №60053851 при примусовому виконанні і саме коли були отримані копії даних постанов стягувачем.

Відзиви на апеляційну скаргу ОСОБА_1 від інших учасників до апеляційного суду не надходили.

Вислухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що судові засідання по вказаній скарзі з моменту надходження до суду з Дніпровського апеляційного суду призначались судом на 28.01.2022р., 01.02.2022р., 02.03.2022р., 06.04.2022р., 26.04.2022р. та 20.05.2022р. з метою розгляду скарги в судовому засіданні саме за участю скаржника.

Вказана дія мала необхідний характер за рекомендацією Дніпровського апеляційного суду, яка містилася у постанові від 03.12.2021 року, оскільки необхідним стало з`ясування питання наявності доказів поважності причин пропуску строку звернення зі скаргою, які не додані скаржником до скарги.

Між тим, скаржник в жодне судове засідання не з`явився, хоча був неодноразово повідомлений належним чином про час, дату та місце судових засідань, про що свідчать матеріали справи.

Відповідно до роз`яснень, викладених у абз.3 п.16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», такі строки є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається в скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи.

При цьому, ЦПК України не пов`язує право суду поновити пропущений строк з певним колом обставин, що спричинили пропуск строку. Таким чином, у кожному випадку, суд з урахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінює доводи, що наведені на обґрунтування клопотання про його поновлення, та робить висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку.

Клопотання чи заява про поновлення процесуального строку повинна містити роз`яснення причин пропуску і підстави, з яких заявник вважає ці причини поважними. В клопотанні чи заяві повинні бути докази того, що здійснити відповідні процесуальні дії у визначений строк у заявника не було можливості.

Під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали чи ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк.

Однією із основних засад цивільного судочинства є принцип змагальності сторін, відповідно до змісту якого саме особа, яка звертається зі скаргою до суду, повинна довести факт дотримання нею вимог закону щодо оскарження нею дій зокрема державного виконавця в межах встановленого законом строку, а у разі оскарження поза межами передбаченого законом строку довести наявність поважних причин, які перешкодили їй вчинити цю процесуальну дію, з передбачений законом строк.

Поновлення процесуального строку зі спливом встановленого строку та за підстав, які не видаються переконливими, може свідчити про порушення принципу юридичної визначеності.

В свою чергу процесуальні норми створюються для забезпечення належного відправлення правосуддя та дотримання принципу юридичної визначеності і сторони повинні очікувати їх застосування.

Тобто, при вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги суд повинен виходити з поважності підстав його пропуску та належності доказів підтверджуючих наведених заявником обставин

Розглядаючи скаргу ОСОБА_1 на рішення, дії державного виконавця Петропавлівського РВ ДВС Південно-Східного регіонального управлління Міністерства юстиції (м.Дніпро), суд першої інстанції дійшов правильного та обґрунтованого висновку , що скаргу слід залишити без розгляду та повернути заявнику, на підставі п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України, оскільки ОСОБА_1 будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду скарги повторно не з`явився в судове засідання, та не повідомив про причини неявки в судове засідання, та від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

Доводи апеляційної скарги про те, що його явка не була визнана судом обов`язковою на підставі п.3 ч.2 ст.43 ЦПК України, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки, як вбачається із матеріалів справи, вказана справа неодноразово переглядалась судом апеляційної інстанції, про що свідчать постанови Дніпровського апеляційного суду від 08.06.2021 (а.с.29-33), від 03.12.2021 року (а.с.95-96), а тому під час перегляду справи в суді першої інстанції підлягали перевірці та доведенню обставини, пов`язанні з пропуском строку подачі скарги на дії державного виконавця, що фактично було проігноровано апелянтом.

Доводи апеляційної скарги про те, що строк на подання скарги на дії державного виконавця не був скаржником пропущений, спростовуються текстом самої скарги на дії державного виконавця, в якій скаржник просить поновити пропущений строк для звернення до суду зі вказаною скаргою (а.с1-3)

Доводи апеляційної скарги, та матеріали справи не містять жодних доказів щодо поважності пропуску строку на звернення до суду зі скаргою на дії державного виконавця.

Згідно ст.8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Відповідно до ч.4 ст.10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

Згідно прецедентної практики Європейського суду з прав людини, реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

У рішеннях ЄСПЛ, постановлених за результатами розгляду справ «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року, зазначено, що право на суд не є абсолютним; воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує врегулювання з боку держави.

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Устименко проти України» судом було наголошено на тому, що безпідставне поновлення процесуальних строків судом є протиправним, порушує принцип юридичної визначеності та право на справедливий суд (ст.6 Конвенції ООН «Про захист прав людини та основоположних свобод»).

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 20 травня 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Ж.І. Максюта

Судді: О.В. Свистунова

Н.М.Деркач