ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 4-с/753/4/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" червня 2022 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді Цимбал І.К.

при секретарі - Римар М.М., Шамрай І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на дії приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Мілоцького Олега Леонідовича, стягувач: Акціонерне товариство «УкрСиббанк», Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК Інвест Фінанс», про визнання дій неправомірними та скасування арешту,-

ВСТАНОВИВ:

Суть скарги, що вирішується ухвалою.

Скаржник звернувся до суду з даною скаргою, посилаючись на те, що приватним виконавцем були повернуті виконавчі листи стягувачу, в той час як виконавче провадження щодо стягнення заборгованості з божника, повинні були бути закінчені, оскільки на момент прийняття відповідних постанов, заборгованості вже не існувало. Скаржники повідомили про це приватного виконавця, проте останній не прийняв до уваги дану інформацію, не перевірив її та прийняв рішення в супереч вимогам законодавства. В подальшому приватний виконавець відмовився від скасування вжитих заходів забезпечення виконавчих проваджень, які наразі відсутні, що порушує права скаржників, у зв`язку з чим останні вимушені були звернутися до суду із даною скаргою.

Встановлені судому обставини та доводи учасників справи.

Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 30.11.2018 по справі № 753/22718/16-ц позов ПАТ "УкрСиббанк" задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 солідарно на користь ПАТ „УкрСиббанк" 60484,04 доларів США в рахунок стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №0 від 30.11.2007; 13217 грн. 77 коп. пені та процентів.

Також вищевказаним судовим рішенням було стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ „УкрСиббанк" 23458 грн. 80 коп. судового збору в рівних частках з кожного по 11729 грн. 40 коп.

На підставі виконавчих листів № 753/22718/16 виданого 18.06.2019 приватним виконавцем Мілоцьким О.Л. відносно боржника ОСОБА_1 було відкрито виконавче провадження № 62256114 та №62254422, про стягнення основної суми боргу та судових витрат.

Також, на підставі виданих виконавчих листів у справі № 753/22718/16 приватним виконавцем Мілоцьким О.Л. були відкриті виконавчі провадження відносно ОСОБА_2 виконавче провадження № 62266698 та № 62268451, також про стягнення основної суми боргу та судових витрат.

Постановою приватного виконавцем Мілоцьким О.Л. від 03.06.2020 р. виконавчі провадження №62254422 та №62256114 об`єднані у зведене виконавче провадження №6225664.

Відповідно до постанови від 03.06.2020 в рамках ВП №62254422 було накладено арешт на все майно ОСОБА_1 на підставі якої було здійснено реєстрацію обтяження нерухомого майна: квартиру за адресою АДРЕСА_1 .

Також, згідно постанови від 03.06.2020 приватним виконавцем Мілоцьким О.Л. в рамках ВП № 62254422 було накладено арешти на грошові кошти боржника ОСОБА_1 , що міститься на відкритих рахунках: АТ КБ "Приватбанк", АТ "Укрсиббанк", АТ КБ "Приватбанк", АБ "Украгзбанк", АТ "КредіАгріголь Банк", АБ "Південний", АТ "Кредобанк", АТ "Банк Кредит Дніпро", АТ "Промінвестбанк", АТ "ОТП Банк", АТ "Пумб", АТ "Ощадбанк", АТ "Сбербанк", АТ "Прокредит Банк", АТ "Перший Інвестиційний Банк", АТ "Райффайзен Банк Аваль", АТ "Унівесрал Банк", АТ "Таскомбанк", АТ КБ "Правекс-Банк", АТ "КТБ", АТ "Банк Інвестицій та заощаджень", АТ "Альфа-Банк", АТ "А-Банк", АТ "Ідея Банк", АТ "Піреус Банк МКБ".

В подальшому, постановою від 20.11.2020 виконавче провадження №62256114 було виведено із зведеного із зведеного виконавчого провадження.

20.11.2020 постановою приватного виконавця повернуто виконавчий документ стягувачу по ВП №62256114.

Також 20.11.2020 постановою приватного виконавця повернуто виконавчий документ стягувачу по ВП № 62254422.

Скаржник зазначає, що вищевказані постанови про повернення виконавчих документів стягувачу є незаконними, оскільки на момент їх прийняття зобов`язання по кредиту вже не існувало та приватний виконавець повинен був закінчити провадження.

Так, за кредитним договором між ОСОБА_1 та АТ "Укрсиббанк" мало місце припинення зобов`язання на підставі попереднього договору про відступлення прав вимоги (цесії); договору про відступлення прав вимоги (цесії); додатку №2 до договору основного кредитного договору від 30.11.2007, згідно якого Укрсиббанк та ОСОБА_1 домовились про припинення дії основного договору; договору про розірвання договору іпотеки № 71477 від 28.10.2020.

Отже, мало місце добровільне за взаємною згодою припинення правовідносин за кредитним договором між ОСОБА_1 та банком, тобто припинення зобов`язання та виконано заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва 30.11.2018, на підставі якого були видані виконавчі листі, які виконувались приватним виконавцем.

Так, згідно додатку №2 до договору основного кредитного договору від 30.11.2007, договір про надання споживчого кредиту № 0 від 30.11.2007 припинено за взаємною згодою сторін з 28.10.2020.

Також відповідно до змісту договору про відступлення права вимоги (цесії) від 28.10.2020, укладеного між ОСОБА_3 та ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Фінанс» було відступлено право вимоги сплати заборгованості ОСОБА_1 до ОСОБА_3 .

При цьому, таке право було отримано ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» від AT «УкрСиббанк» на підставі договору факторингу № 28/10/1/2020 від 28.10.2020.

Про всі вищевказані обставини приватний виконавець знав, оскільки ОСОБА_1 29-30.10.2020 була на особистому прийомі у приватного виконавця Мілоцького О.Л. та надала всю необхідну інформацію про обставини припинення кредитних правовідносин із банком, укладання договору факторингу із ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» та припинення договору іпотеки на квартиру та підготовки документів у Дарницький районний суд заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Постановою приватного виконавцем Мілоцьким О.Л. від 04.06.2020 виконавчі провадження №62266698 та №62268451 об`єднані у зведене виконавче провадження №62269252.

Відповідно до постанови від 04.06.2020 р. в рамках ВП №62266698 було накладено арешт на все майно ОСОБА_2 на підставі якої було здійснено реєстрацію обтяжень всього рухомого та нерухомого майна.

Також, згідно постанови від 04.06.2020 приватним виконавцем Мілоцьким О.Л. в рамках ВП № 62266698 було накладено арешти на грошові кошти боржника ОСОБА_2 , що міститься на відкритих рахунках: АТ КБ "Приватбанк", АТ "Укрсиббанк", АТ КБ "Приватбанк", АБ "Укргазбанк", АТ "КредіАгріголь Банк", АБ "Південний", АТ "Кредобанк", АТ "Банк Кредит Дніпро", АТ "Промінвестбанк", АТ "ОТП Банк", АТ "Пумб", АТ "Ощадбанк", АТ "Сбербанк", АТ "Прокредит Банк", АТ "Перший Інвестиційний Банк", АТ "Райффайзен Банк Аваль", АТ "Універсал Банк", АТ "Таскомбанк", АТ КБ "Правекс-Банк", АТ "КТБ", АТ "Банк Інвестиційний та заощаджень", АТ "Альфа-Банк", АТ "А-Банк", АТ "Ідея Банк", АТ "Піреус Банк МКБ".

В подальшому, постановою від 20.11.2020 виконавче провадження № 62266698 було виведено із зведеного із зведеного виконавчого провадження №62269252.

20.11.2020 р. постановою приватного виконавця повернуто виконавчий документ стягувачу по ВП №62268451.

Також 20.11.2020 постановою приватного виконавця повернуто виконавчий документ стягувачу по ВП № 62266698.

Вищевказані постанови про повернення виконавчих документів стягувачу є незаконними, оскільки на момент їх прийняття зобов`язання по кредиту вже не існувало, та приватний виконавець повинен був закінчити провадження, з аналогічних підстав про які зазначено вище.

Отже, скаржники зазначають, що у зв`язку із тим, що зобов`язання сторонами по кредитному були виконані, та заборгованість Боржників ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перед АТ "Укрсиббанк" - відсутня, приватний виконавець Мілоцький О.Л. був зобов`язаний виконавчі провадження № 62256114, №62254422, та № 62266698 та № 62268451, закінчити, застосувавши наслідки, що передбачені ч. 1 та ч. 2 ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження".

Таким чином, замість закінчення виконавчих проваджень, та зняття арештів та вжитих заборон по виконавчим провадженням приватний виконавець виніс постанову про повернення виконавчого виконавчого документа стягувачу від 20.11.2020 по ВП № 62256114; постанову про повернення виконавчого виконавчого документа стягувачу від 20.11.2020 по ВП №62254422.

Всі постанови про повернення виконавчих документів стягувачу, прийняті на підставі п. 9 ч.1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження", тобто у зв`язку з відсутністю майна боржника, на яке можливо звернути стягнення та наявністю майна на яке поширює свою дію Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", тобто з підстав наявності боржника єдиного нерухомого майна, житла в якому він та члени його сім`ї проживають, що є предметом іпотеки та яке придбано за кредитні кошти.

Таким чином, приватний виконавець, повертаючи виконавчі документи стягувачу послався на наявність у боржника майна, переданого в іпотеку банку, а саме житла боржника ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 , що не відповідає дійсним обставинам справи.Станом на 28.10.2020 іпотеки вже не існувало та договір між банком та ОСОБА_1 - розірвано.

Приватний виконавець міг перевірити цю інформацію в Державному Реєстрі іпотек, перед тим як виносити постанови.

Ці обставини підтверджені: додатком №2 до договору основного кредитного договору від 30.11.2007 та договором про розірвання договору іпотеки № 71477 від 28.10.2020.

Тобто, майже за місяцьдо прийняття постанов про повернення виконавчих листів стягувачу правовідносини іпотеки між «Укрсиббанком» та ОСОБА_1 були припинені іприватний виконавець на момент прийняття рішень про повернення виконавчих листів був зобов`язаний перевірити таку інформацію в реєстрі іпотек, оскільки саме на таку підставу Приватний виконавиць послався коли приймав рішення про повернення виконавчих документів.

Скаржники вважають, що такі протиправні дії були вчинені відповідачем навмисно, оскільки у відповідності до ч.3 ст.37 Закону України "Про виконавче провадження", якщо виконавчий документ повернутий без виконання стягувачу з підстав п. 9 цієї статті Закону, арешти з майна можна не знімати.

Крім того, скаржники зазначають, що постанова про арешт майна боржника ОСОБА_1 ВП № 62254422 від 03.06.2020 р., постанова про арешт коштів боржника ОСОБА_1 ВП № 62254422 від 03.06.2020, постанова про арешт майна боржника ОСОБА_2 ВП № 62266698 від 04.06.2020, постанова про арешт коштів боржника ОСОБА_2 ВП № 62266698 від 04.06.2020 підлягають визнанню незаконними та скасуванню. Приватний виконавець не здійснив перевірку наявності конкретно визначеного майна що належить боржникам та наявності у боржників конкретно визначених рахунків в банках. Фактично виконавець наклав арешти на невизначене коло рухомого та нерухомого майна, а також на всі рахунки в усіх (відомих в Україні банках) без належної ідентифікації відповідного майна та рахунків, чим порушив Закон України «Про виконавче провадження».

Так, виконавець повинен накладати арешт на конкретне майно боржника, а також грошові кошти, що знаходяться на конкретних рахунках у банках чи інших фінансових установах.

Оскільки у заяві про відкриття виконавчого провадження представник стягувача не зазначав конкретне майно боржника на яке він просить накласти арешт, приватний виконавець не мав правових підстав для винесення оскаржуваних постанов боржників в рамках ВП № 62254422 та ВП № 62266698 , якими накладено арешти на все майно Боржників без його ідентифікації.

Крім того, передчасним є винесення приватним виконавцем постанови про накладення арешту на кошти боржників оскільки ці постанови в порушення вимог Закону винесені ним до виявлення конкретних розрахункових рахунків боржників у банках чи інших фінансових установах.

Також, ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 08.12.2020заяву ОСОБА_1 , про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню - задоволено. Визнано виконавчий лист №753/22718/16, виданий 18.06.2019 Дарницьким районним судом м. Києва на підставі заочного рішення Дарницького районного суду м. Києва від 30.11.2018 у справі №753/22718/16 таким, що не підлягає виконанню.

Суд задовольняючи заяву ОСОБА_1 прийшов до висновку про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, оскільки зобов`язання за договором про надання споживчого кредиту №0 від 30.11.2007, заборгованість за яким стягнута заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 30.11.2018 року у справі №753/22718/16, на підставі якого був виданий виконавчий лист від 18.06.2019 №753/22718/16, припинені на підставі п.1-2 Додаткової угоди до кредитного договору.

Таким чином, судовим рішенням встановлені преюдиціальні факти того, що заборгованість Боржників ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перед АТ "Укрсиббинк", - відсутня, а повернутий виконавцем виконавчий лист - не підлягає виконанню.

У зв`язку із чим, відсутні будь-які законні підстав для існування арештів (рахунків, майна) та інших заборон та обмежень, які були вчинені приватним виконавцем Мілоцьким О.Л. В рамках виконавчих проваджень № 62256114, №62254422, та № 62266698 та № 62268451.

В свою чергу, приватний виконавець вжиті заходи забезпечення виконання судового рішення, в рамках перелічених виконавчих проваджень, не скасував, у зв`язку із чим у боржників ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишились не скасовані арешти в банках, а у боржника ОСОБА_1 , не скасований арешт на квартиру: АДРЕСА_1 ,порушення права скаржників продовжує тривати в часі та підлягає відновленню шляхом скасування вище перелічених обмежень.

В судовому засіданні представник скаржників скаргу підтримав, просив задовольнити.

Представник ТОВ «ФК Інвест Фінанс» в судове засідання не з`явився, про час розгляду справи повідомлений належним чином, про відкладення розгляду справи заяв від товариства не надходило і неявка представника останнього не є перешкодою для розгляду скарги.

Представник приватного виконавця Мілоцького О.Л. вимоги скарги не визнав та пояснив, що на виконанні в останнього в межах виконавчих проваджень №62256114, №62254422, №62266698, №62268451, перебувало 4 виконавчих листа виданих на примусове виконання заочного рішення Дарницького районного суду м. Києва від 30.11.2018 у справі №753/22718/16 про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарно на користь ПАТ «Укрсиббанк» (правонаступником якого є AT «УкрСиббанк») 60484,04 доларів США в рахунок стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №0 від 30.11.2007; 13217 грн. 77 коп. пені та процентів, а також 23458 грн. 80 коп. судового збору в рівних частках з кожного по 11729 грн. 40 коп.

З метою забезпечення реального виконання рішення в межах виконавчих проваджень приватним виконавцем було накладено арешти на все майно боржників.

20.10.2020 приватним виконавцем виконавчі провадження №62256114 та №62254422 завершені з підстав передбачених п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчі провадження №62266698 та №962268451 з підстав передбачених п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавчі провадження».

На думку скаржників приватним виконавцем допущено порушення законодавства під накладення арештів та завершення виконавчих проваджень. Так, приватним виконавцем накладено арешт на рахунки та майно боржників без встановлення конкретного майна та конкретних рахунків відкритих в банках та інших фінансових установах; приватний виконавець нібито не мав права повертати виконавчі документи стягувачу, а мав закінчити виконавчі провадження у зв`язку з тим, що боржниками нібито було виконано зобов`язання підтверджене рішенням суду.

Приватний виконавець вважає дані твердження безпідставними, необґрунтованими, з огляду на наступні обставини.

Скаржниками пропущений строк оскарження постанов та дій приватного виконавця.

Як вбачається з скарги боржники просять визнати незаконними дії приватного виконавця, які полягають в поверненні 20.11.2020 виконавчих документів стягувачу та просять скасувати постанови про накладення арештів, які прийняті приватним виконавцем 03.06.2020, а також 04.06.2020. Перебіг десятиденного процесуального строку оскарження постанов приватного виконавця про накладення арештів та дій щодо завершення виконавчих проваджень починається з дати коли скаржники дізналися про прийняття таких рішень приватним виконавцем.

Скаржники були обізнані щодо накладення арештів в межах виконавчих проваджень та завершення виконавчих проваджень, про що дізналися як мінімум на початку грудня 2020, що підтверджується довідкою Міністерства юстиції України від 22.12.2020 сформованою за результатами проведення позапланової невиїзної перевірки діяльності приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Мілоцького О. Л. за скаргою ОСОБА_1 ; ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 14.05.2021 у справі №753/2692/21, якою вже вирішувалось питання законності завершення виконавчих проваджень №62256114, №62254422, №62266698 та №62268451.

Таким чином, скарга не може бути задоволена, оскільки подана з порушенням строків встановлених законодавством та скаржники не обґрунтовують поважність причин пропуску процесуального строку.

Що стосується питання законності повернення виконавчих документів стягувачу та скасування арештів у вказаних вище виконавчих провадженнях вже було предметом судового розгляду, що підтверджується ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 14.05.2021 у справі №753/2692/21.

Як вбачається з мотивувальної частини ухвали від 14.05.2021, скарга ОСОБА_1 та ОСОБА_2 була мотивована наступним:«... постанова про повернення виконавчого документа стягувачу є безпідставною, а таке рішення є протиправним, оскільки приймаючи постанову від 20.11.2020 на підставі наявності у боржника майна переданого в іпотеку банку, не перевірив інформацію та не встановив даних, що станом на 28.10.2020 іпотеки вже не існувало, а договір між банком і ОСОБА_1 було розірвано. Отже, приватний виконавець перед тим як приймати відповідну постанову мав би перевірити в реєстрі іпотек інформацію щодо майна боржника проте вказаного зроблено не було. Також адвокат зауважив, що приватний виконавець 26.06.2020 відмовляв ОСОБА_1 у поверненні виконавчого документу, хоча як раз на той час і існували підставі для такого повернення, відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». Отже, рішення приватного виконавця від 20.11.2020 суперечить приписам Закону України «Про виконавче провадження», оскільки станом на 20.11.2020 у цих виконавчих провадженнях АТ «Укрсиббанк» не було стягувачем. Станом на 28.10.2020 року борг ОСОБА_1 був викуплений ТОВ «ФК «Інвест Фінанс», а оскільки боргу перед банком у ОСОБА_1 не існувало, приватний виконавець мав би закрити виконавче провадження та скасувати відповідні арешти. Враховуючи вказане, зважаючи на незаконність постанови про повернення виконавчого документу стягувачу, адвокат просив скаргузадовольнити та скасувати арешти, накладені приватним виконавцем в рамках проваджень відносно ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ».

Разом з тим, як вбачається із скарги, яка є предметом розгляду у даній справі, скаржники в частині нібито незаконності завершення приватним виконавцем виконавчих проваджень зазначають, що станом на дату завершення виконавчих провадження зобов`язання перед банком було відсутнє, оскільки воно було виконано шляхом відступлення права вимоги на користь третіх осіб, а тому приватний виконавець, на думку скаржників, нібито, був і зобов`язаний закінчити виконавчі провадження та припинити чинність арештів.

Приймаючи постанову від 20.11.2020 на підставі наявності у боржника майна переданого в іпотеку банку, не перевірив інформацію та не встановив даних, що станом на 28.10.2020 іпотеки вже не існувало, а договір між банком і ОСОБА_1 було розірвано. Отже приватний виконавець перед тим як приймати відповідну постанову мав би перевірити в реєстрі іпотек інформацію щодо майна боржника проте вказаного зроблено не було.

08.12.2020 Дарницьким районним судом м. Києва постановлено ухвалу, якою визнано виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Отже, доводи скаржників в частині нібито незаконності постанов приватного виконавця про повернення виконавчих документів стягувачу, за результатами розгляду яких Дарницьким районним судом м. Києва було постановлено ухвалу від 14.05.2021, є абсолютно ідентичними тим, що викладені у скарзі, що розглядається у даній справі.

В свою чергу, суд оцінюючі вказані доводи, відмовив у задоволенні скарги з огляду на наступне. Відповідно до довідки від 21.12.2020 управлінням забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) на виконання доручення Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України було проведено позапланову перевірку діяльності приватного виконавця виконавчого округу м. Київ Мілоцького О.Л., зокрема щодо питання не вчинення приватним виконавцем дій щодо закриття виконавчих проваджень № 62256114, № 62254422.

У ході проведення перевірки, були відібрані пояснення у приватного виконавця, який вказав, що відповідно до відомостей журналу реєстрації загальної вхідної кореспонденції приватного виконавця було встановлено, що станом на дату прийняття приватним виконавцем постанов про повернення виконавчих документів стягувачу на підставі п. 9 ч. ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» до приватного виконавця не надходило документів, що могли стати підставою для завершення виконавчих проваджень з інших підстав. Перевіркою також встановлено, що ухвала Дарницького районного суду м. Києва, якою скасовано виконавчий лист, виданий 18.06.2019 до приватного виконавця не надходив, та за результатами пошуку в Єдиному державному реєстрі судових рішень її також не знайдено. З огляду на вказані обставини, перевіркою було встановлено, що дії приватного виконавця щодо завершення виконавчих проваджень № 62256114, № 62254422 вчинені у відповідності до вимог чинного законодавства.

Суд також критично оцінив твердження адвоката скаржника Літовкіної Т.М., про те, що приватний виконавець не належним чином, не повно, не всебічно та не об`єктивно здійснював дії у виконавчому провадженні, зокрема перед прийняттям постанови про повернення виконавчих документів не перевірив реєстр іпотек та не встановив обставини відсутності у ОСОБА_1 боргу перед АТ «Укрсиббанк», з огляду на те, що вказані дії були предметом перевірки уповноваженого органу саме за скаргою ОСОБА_1 і порушень в діях приватного виконавця не встановлено.

Інші рішення уповноважених органів стосовно незаконності постанов приватного виконавця про повернення виконавчих документів у виконавчих провадженнях відносно ОСОБА_1 та ОСОБА_2 адвокатом скаржниці суду надані не були.

Крім того, доводи адвоката скаржниці про те, що ОСОБА_1 надсилала приватному виконавцю договори, які були підписані 28.10.2020 та повідомляла його про відсутність підстав для проведення виконавчих дій, а наявність підстав для закриття виконавчих проваджень, суд також оцінив критично, з огляду на те, що такі документи надійшли приватному виконавцю 23.11.2020, що підтверджується відповідним штампом на цій заяві, тобто через три дні після прийняття ним постанов про повернення виконавчих документів.

Таким чином, судом вже надано оцінку законності дій приватного виконавця щодо повернення виконавчих документів стягувачу та зроблено висновок про те, що такі дії є абсолютно законними.

В свою чергу, скаржники повторно звертаючись зі скаргою на дії приватного виконавця з тих самих підстав, фактично ставлять під сумнів ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 14.05.2021 у справі №753/2692/21, що є недопустимим та вказує на зловживання процесуальними правами зі сторони скаржників.

З огляду на викладені обставини, скарга не може бути задоволена з огляду на те, що судом вже вирішено питання законності дій приватного виконавця щодо повернення виконавчих документів стягувачу у виконавчих провадженнях №62256114, №62254422, №62266698 та №62268451.

Стосовно посилань скаржників на те, що приватним виконавцем накладено арешти без встановлення у боржників майна та відкритих рахунків в банках, приватний виконавець Мілоцький О.Л. зазначив, що у скарзі скаржники зазначають, що відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження» виконавець може накласти арешт, нібито, виключно на конкретне майно боржника, а також грошові кошти, що знаходяться на конкретних рахунках у банках чи інших фінансових установах.

Тому, скаржники вважають, що приватний виконавець не мав права накладати арешт на все майно боржника без його ідентифікації та виявлення конкретних рахунків боржників у банках та інших фінансових установах.

Дані твердження скаржників є безпідставними та не узгоджуються з положеннями Закону України «Про виконавче провадження», оскільки виконавець підчас здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника.

Арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Таким чином, арешт майна - це накладання заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження до визначення подальшої долі цього майна. Арешт майна за правовою сутністю обмежує право боржника розпоряджатися спірним майном, проте не вимагає обмеження в користуванні ним.

Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.

Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

У разі прийняття виконавцем рішення про обмеження права користування майном, здійснення опечатування або вилучення його у боржника та передачі на зберігання іншим особам проведення опису є обов`язковим.

Таким чином, відповідно до Закон України «Про виконавче провадження» існують два шляхи арешту майна боржника: шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника; шляхом винесення постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника.

При цьому безпосередньо приписи ч. 3 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» надають виконавцю право накладати арешт не лише на окремі речі, а одразу на все майно боржника.

З огляду на те, що постановами приватного виконавця було накладено арешт на все майно боржника, а не на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, і беручи до уваги те, що дані постанови не містять рішень виконавця щодо здійснення опечатування або вилучення його у боржника та передачі на зберігання іншим особам, вказані постанови про арешт майна боржника в межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди, в силу вимог Закону України «Про виконавче провадження» не повинні містити в собі опису майна, на яке накладається арешт.

Підсумовуючи вищевикладене, враховуючи, що скаржниками пропущений строк оскарження дій та постанов приватного виконавця прийнятих в межах виконавчих проваджень №162256114, №62254422, №62266698, №62268451, враховуючи те, що питання законності завершення виконавчих проваджень вирішено судом у справі №753/2692/21, а також враховуючи те, що скаржниками не зазначено жодних обставин незаконності постанов приватного виконавця, якими накладено арешт на майно скаржників, приватний виконавець Мілоцький О.Л. просив суд відмовити у задоволенні скарги. Пояснення приватний виконавець Мілоцький О.Л. виклав письмово /а.с. 56 - 62/.

Представник скаржників пояснив, що доводи приватного виконавця Мілоцького О.Л. щодо пропуску строків на оскарження постанов про арешти майна є неспроможними, оскільки за відсутністю будь яких виконавчих проваджень, накладені обтяження продовжують існувати та порушують право власності осіб. Крім того, при розгляді судом справи про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, її зміст та вимоги були різними по рівняно із даною скаргою, а ухвала суду за результатами розгляду даної справи не згадувалась при розгляді скарги на бездіяльність державного виконавця, оскільки на той час не набрала чинності. Заперечення представник скаржника виклав письмово /а.с. 103-105/.

Мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвал і положення закону, яким він керувався.

Згідно зі статтею 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які мають бути справедливими.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч. ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст.ст. 1, 2 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності; гласності та відкритості виконавчого провадження; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження», примусовому виконанню підлягають виконавчі листи та накази, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом (пункт «а`ч.ч.1, 2 ст. 449 ЦПК України).

Десятиденний строк для оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця встановлений також ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження».

Статтею 122 ЦПК України передбачено, що строки, встановлені законом або судом, обчислюються роками, місяцями і днями, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.

Згідно з ч. ч. 1, 4 ст. 123 ЦПК України строк, обчислюваний роками, закінчується у відповідні місяць і число останнього року строку. Перебіг строку, закінчення якого пов`язане з подією, яка повинна неминуче настати, закінчується наступного дня після настання події.

Відповідно до ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Системний аналіз вказаних процесуальних норм разом із положеннями пункту «а» ч.1 ст. 1 449 ЦПК України, ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» свідчить про те, що перебіг десятиденного строку для оскарження рішення, дій чи бездіяльності виконавця починається з наступного дня після настання події, з якою пов`язано його початок, тобто після фактичної або можливої обізнаності особи про порушення її прав і свобод.

Такий правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 02.12.2020 у справі № 143/950/19 (провадження № 61-21057св19), від 28.12.2020 у справі № 501/3532/18 (провадження № 61-14723св19), від 03.02.2021 у справі № 2-1441/10 (провадження № 61-17257св20).

Як вбачається з скарги боржники просять визнати незаконними дії приватного виконавця, які полягають в поверненні 20.11.2020 виконавчих документів стягувачу, а також процедуру накладення арешту.

Суд вважає слушними доводи приватного виконавця Мілоцького О.Л. та представника останнього про те, що скаржники були обізнані щодо накладення арештів в межах виконавчих проваджень та завершення виконавчих проваджень, що підтверджується довідкою Міністерства юстиції України від 22.12.2020 сформованою за результатами проведення позапланової невиїзної перевірки діяльності приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Мілоського О. Л. за скаргою ОСОБА_1 ; ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 14.05.2021 у справі №753/2692/21, якою досліджувалося питання законності завершення виконавчих проваджень №62256114, №62254422, №62266698 та №62268451.

Таким чином, скарга в цій частині не може бути задоволена, оскільки подана з порушенням строків встановлених законодавством та скаржники не обґрунтовують поважність причин пропуску процесуального строку.

З цих підстав суд вважає недоцільним надавати детальну оцінку доводам скаржників щодо підстав повернення виконавчих листів, які окрім іншого були предметом розгляду як судової так і профільної установ наслідком чого було встановлено відсутність порушень, а також оцінку законності процедури накладення арешту приватним виконавцем Мілоцьким О.Л. з доводами якого в цій частині суд погоджується.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Кузнєцов та інші проти Російської Федерації» зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною у практиці ЄСПЛ (рішення у справах «Серявін та інші проти України», «Проніна проти України») і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції.

Всебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, ухвалення законного й обґрунтованого рішення.

Згідно ч. ч. 2, 3 ст. 451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Згідно ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у ч. 6 ст. 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; підстави, передбачені п.1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону; отримання виконавцем від Державного концерну "Укроборонпром", акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну "Укроборонпром", державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну "Укроборонпром" або на момент припинення Державного концерну "Укроборонпром" було його учасником, господарського товариства, визначеного ч.1 ст. 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності", звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому ст. 11 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності".

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Предметом регулювання ст. 1 Першого протоколу є втручання держави в право на мирне володіння майном. У практиці ЄСПЛ наприклад, рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23.09.1982, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21.02.1986, «Щокін проти України» від 14.10.2010, «Сєрков проти України» від 7.07.2011, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23.11.2000, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22.01.2009, «Трегубенко проти України» від 02.11.2004, «East/WestAllianceLimited» проти України» від 23.01.2014) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати, аналізуючи сумісність втручання в право особи на мирне володіння майном з гарантіями ст. 1 Першого протоколу, а саме: чи можна вважати втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) є пропорційним визначеним цілям.

Втручання держави у право на мирне володіння майном є законним, якщо здійснюється на підставі закону - нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним щодо застосування та наслідків дії його норм.

Втручання є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення суспільного, публічного інтересу, за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності.

Критерій «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності буде розглядатися як порушення ст.1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар».

При цьому ЄСПЛ у питаннях оцінки «пропорційності», як і в питаннях наявності «суспільного», «публічного» інтересу, визнає за державою достатньо широку «сферу розсуду», за винятком випадків, коли такий «розсуд» не ґрунтується на розумних підставах.

Згідно ч. 4 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», у разі якщо після повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених ч.1 ст. 37 цього Закону, встановлено, що виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню відповідно до умов угоди про врегулювання спору (мирової угоди), укладеної між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, незалежно від дати укладення такої угоди, арешти з майна боржника знімаються, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті під час примусового виконання рішення заходи, про що виконавець виносить постанову, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, виконавець вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

У даному випадку, вказана норма хоча і не регулює подібні правовідносини, що наразі розглядаються судом, проте висвітлює правовий механізм їх врегулювання між певними суб`єктами.

Отже, враховуючи, що у даному випадку механізм врегулювання не встановлений, суд вважає, що вимоги скарги про скасування постанов про накладення арешту є єдиним ефективним способом захистуз точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, з урахуванням вимог вище наведеного законодавства.

У п. і 145 рішення від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahalv. The United Kingdom, Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 05.04.2005 (заява № 38722/02).

На час розгляду даної скарги, будь яких виконавчих проваджень щодо скаржників не існує, проте обтяження майна скаржників має місце, що беззаперечно порушує право власності останніх на мирне володіння майном і не переслідує будь якої легітимної мети. Враховуючи те, що необґрунтовані обтяження мають місце і на даний час, доводи приватного виконавця Мілоцького О.Л. та представника останнього про те, що скаржники пропустили строк для звернення з вимогою про скасування постанов є необґрунтованими.

Отже, враховуючи, що приватний виконавець не вжив заходів щодо скасування обтяжень на майно скаржників, суд вважає, що такі обтяження підлягають скасуванню судом.

Керуючись ст. ст. т.ст. 354, 447, 450, 451 ЦПК України, Законо Украъни "Про виконавче провадження", суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на дії приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Мілоцького Олега Леонідовича, стягувач: Акціонерне товариство «УкрСиббанк», Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК Інвест Фінанс», про визнання дій неправомірними та скасування арешту - задовольнити частково.

Скасувати постанову про арешт майна боржника ОСОБА_1 у виконавчому провадженні №62254422 від 03.06.2020, в тому числі накладеного на квартиру АДРЕСА_1 .

Скасувати постанову про арешт коштів боржника ОСОБА_1 у виконавчому провадження №62254422 від 03.06.2020.

Скасувати постанову про арешт майна боржника ОСОБА_2 у виконавчому провадженні №62266698 від 04.06.2020.

Скасувати постанову про арешт коштів боржника ОСОБА_2 у виконавчому провадженні №62266698 від 04.06.2020.

Скасувати вжиті приватним виконавцем заходи забезпечення виконання рішення та обтяжень рухомого та нерухомого майна ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які були застосовані в рамках виконавчих проваджень №62256114№62254422 відносно боржника ОСОБА_1 та у виконавчих провадженнях №62266698 №62268451 відносно боржника ОСОБА_2 .

В задоволенні іншої частини скарги - відмовити.

Апеляційна скарга може бути подана до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів через Дарницький районний суд м. Києва з дня складання повного тексту ухвали.

Головуючий: