КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2022 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Андрієнко А.М., Соколової В.В.

розглянувши у письмовому провадженні справу за апеляційною скаргою Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант" на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 31 серпня 2022 року, ухваленого під головуванням судді Ольшевської І.О.,

у справі за позовом Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант" до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу, -

встановив:

У вересні 2021 року ТОВ Страхова компанія «Альфа-Гарант» звернулось до суду з позовом про відшкодування шкоди в порядку регресу.

Позовні вимоги мотивує тим, що 18 серпня 2020 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «ChevroletAveo»,д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням відповідача ОСОБА_1 та автомобіля «MersedesBenzVito», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 .

Постановою Святошинського районного суду міста Києва від 01 серпня 2020 року відповідача визнано винним у цій дорожньо-транспортній пригоді. Також відносно відповідача прийнято рішення про накладення адміністративного стягнення за частиною 2 статті 126 КУпАП.

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована ТДВ СК «Альфа-Гарант» згідно із договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів,поліс №147793692 від 26 вересня 2019 року.

20 серпня 2020 року водій транспортного засобу «MersedesBenzVito» д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_2 звернувся до страховика із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду.

01 вересня 2020 року потерпілий ОСОБА_4 звернувся до ТДВ СК Альфа-Гарант» із заявою про виплату страхового відшкодування.

Вказує, що на підставі згідно даних протоколу (акту) огляду транспортного засобу 25 серпня 2020 року, аварійного сертифікату та ремонтної калькуляції №37-D/75/6 від 30 вересня 2020 року майнова шкода, що завдана власнику автомобіля марки «MersedesBenzVito»д.н.з. НОМЕР_2 , склала 27066,49 грн.

Франшиза за полісом №147793692 від 26 вересня 2019 року становить 2600,00 грн.

01 грудня 2020 року ТДВ СК «Альфа-Гарант» виплатило страхове відшкодування в сумі із урахуванням франшизи потерпілій особі ОСОБА_4 відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №147793692 від 26 вересня 2019 року.

Мотивуючи наведеним, просить суд відповідно до статті 993 ЦК України, статті 27 Закону Україні «Про страхування» стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь ТДВ СК «Альфа-Гарант» 24466,49 гривень в порядку регресу та відшкодувати судові витрати.

Голосіївський районний суд міста Києва рішенням від 31 серпня 2022 року в задоволенні позову відмовив.

Не погодившись з ухваленим рішенням, ТДВ СК «Альфа-Гарант» подано апеляційну скаргу.

Уважає висновки суду першої інстанції неповними, та такими, що не були обгрунтовані в повній мірі.

Зазначає про те, що матеріали позовної заяви містили постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАМ №2999335, відповідно до даних якої відповідач 18 серпня 2020 року керував транспортним засобом «Шевроле» д.н.з. НОМЕР_1 без посвідчення водія відповідної категорії, наслідком чого стало встановлення судом вини відповідача у вчиненні адміністративних правопорушень передбачених статтями 124, 126 КУпАП.

Посилається на порушення судом норм матеріального права, а висновки суду такими, що не відповідають обставинам справи.

Мотивуючи наведеним, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 31 серпня 2022 року та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та розподілити судові витрати.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовивши в задоволенні позову суд першої інстанції вказав, що позивачем не надано доказів виплати страхового відшкодування потерпілій особі.

Частинами першою, другою статті 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Частиною 1 статті 1188 ЦК України визначено, що шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до пункту 22.1. статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

За нормою статті 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо іншій розмір не встановлено законом.

З даних полісу №147793692 про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 26 вересня 2015 року установлено, що транспортний засіб «ChevroletAveo» д.н.з. НОМЕР_1 застраховано у ТДВ СК «Альфа-Гарант» (а.с.29).

З даних полісу №ЕР 200017370 від 21 травня 2020 року установлено, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 застрахована у ПАТ «Страхова Група «ТАС». Забезпечений транспортний засіб - Mercedes-BenzCITAN, д.н.з. НОМЕР_2 (а.с.30).

Постановою Святошинського районного суду міста Києва від 01 жовтня 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення. Окрім цього, із змісту постанови установлено, що 18 серпня 2020року о 17 год. 18 хв. у м. Києві на вул. Берковецькій, 6В, ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Шевроле», д.н.з. НОМЕР_1 , виїжджаючи з місця стоянки, не надав перевагу в русі автомобілю «Мерседес», д.н.з. НОМЕР_2 , водію ОСОБА_2 , який рухався по дорозі на прилеглій території ТЦ «Епіцентр», внаслідок чого здійснив зіткнення з цим автомобілем, що призвело до пошкодження транспортних засобів, чим порушивп.п. 2.3. (б), 10.2. ПДР. (а.с. 37).

Постановою ЕАМ №2999335 від 18 серпня 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статі 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у розмірі 510 гривень (а.с.38).

З даних повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду від 20 серпня 2020 року №ЦВ/20/5774 установлено, що ОСОБА_2 повідомив ТДВ СК «Альфа-Гарант» про дорожньо-транспортну пригоду, що сталася у м. Києві, вулиця Берковецька, 6-В (а.с.32-33).

З даних заяви вх.№12/10147 від 04 вересня 2020 року установлено, що ОСОБА_4 звернувся до ТДВ «СК «Альфа-Гарант» з вимогою виплатити страхове відшкодування у зв`язку із ДТП, яка мала місце 18 серпня 2020 року (а.с.31).

19 серпня 2021 року ТДВ СК «Альфа-Гарант» звернулось до ОСОБА_1 з вимогою сплатити на рахунок ТДВ СК «Альфа-Гарант» 24466,49 гривень в порядку регресу (а.с.34).

З даних розрахунку страхового відшкодування, затвердженого начальником департаменту врегулювання збитків ТДВ «СК «Альфа-Гарант», установлено, що розмір страхового відшкодування потерпілому ОСОБА_4 визначено у розмірі 24466,49 гривень (а.с.35).

З даних аварійного сертифікату 37-D/75/6 з розрахунку вартості матеріального збитку,завданого транспортному засобу «MersedesBenzVito»д.н.з. НОМЕР_2 , установлено, що вартість відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням фізичного зносу складає 32479,78 гривень (а.с.42).

Інших доказів матеріали справи не містять.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги про те, що матеріали цивільної справи містили постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАМ №2999335, відповідно до даних якої відповідач 18 серпня 2020 року керувала транспортним засобом «Шевроле» д.н.з. НОМЕР_1 без посвідчення водія відповідної категорії наслідком чого стало встановлення судом вини відповідача у вчиненні адміністративних правопорушень передбачених статтями 124, 126 КУпАП, а тому позовні вимоги є доведені, апеляційний суд звертає увагу на таке.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами;2) висновками експертів;3) показаннями свідків.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до статті 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до статті 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду: а) якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції; б) якщо він керував транспортним засобом без права на керування транспортним засобом відповідної категорії; в) якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником); г) якщо дорожньо-транспортна пригода визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху; ґ) якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону; д) якщо страховий випадок настав з використанням забезпеченого транспортного засобу в період, не передбачений договором внутрішнього страхування (при укладенні договору страхування з умовою використання транспортного засобу в період, передбачений договором страхування).

Аналіз цієї норми дозволяє зробити висновок, що право звернення до суду з позовом про відшкодування шкоди в порядку регресу виникає у особи, лише після факту виплати страхового відшкодування потерпілій особі.

Як вже зазначалось вище, суд першої інстанції відмовив у задоволенні позову з підстав відсутності в матеріалах справи доказів про виплату страхового відшкодування.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

У цій справі предметом спору є відшкодування шкоди в порядку регресу. Тобто позивачу у цій категорії справ слід довести факт, що останній здійснив виплату страхового відшкодування замість особи, яка завдала шкоди.

Такими доказами зокрема можуть бути: платіжне доручення, квитанція, виписка з карткового рахунку чи інший встановлений Законом документ, що підтверджує проведення банківської операції про перерахунок коштів.

З матеріалів справи установлено, що позивачем при зверненні до суду до позовної заяви не додано такого документи. Окрім цього, в переліку додатків до позовної заяви такий доказ також не зазначено.

До апеляційної скарги скаржником додано платіжне доручення №13540 від 01 грудня 2020 року з даних якого встановлено, що ТДВ СК «Альфа-Гарант» перерахувало на рахунок ОСОБА_4 24466,49 гривень. У графі призначення платежу вказано «страх.відшк. ОСОБА_4 (ІПН НОМЕР_3 ) зг.страх.акту №ЦВ/20/5774 за дог.страх. №147793692 від 26.09.2019 Без ПДВ» (а.с.75).

Разом з цим, апеляційний суд позбавлений можливості його досліджувати з огляду на процесуальний закон.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог статті 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Тлумачення пункту 6 частини другої статті 356, частин першої - третьої статті 367 ЦПК України свідчить, що апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею. У разі надання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів як у запереченні на апеляційну скаргу, так і в засіданні суду апеляційної інстанції.

Таким чином, єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом (у тому числі апеляційної інстанції) доказів з порушенням встановленого строку, це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії, тягар доведення яких також покладений на учасника справи (у цьому випадку - позивача).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Аналогічні за змістом висновки містяться у постанові Верховного Суду у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі №145/474/17 (провадження №61-35488св18), постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2018 року у справі №346/5603/17 (провадження №61-41031св18) та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 травня 2018 року у справі №404/251/17 (провадження №61-13405св18).

Надаючи відповідний доказ суду апеляційної інстанції без попереднього його надання для оцінки судом першої інстанції, скаржник про поважність причин неподання до суду першої інстанції вказаного доказу не зазначає, в той же час колегія суддів зауважує, що цивільне процесуальне судочинство здійснюється, зокрема, на основі принципів змагальності та диспозитивності, що знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом або витребування відповідних доказів у сторін, які в силу вимог процесуального закону повинні самостійно довести обставини, які мають значення для справи і на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, зокрема шляхом подання відповідних доказів, в той час як суд тільки оцінює надані сторонами матеріали.

Окрім цього, підставою відмови в задоволенні позову стали інші обставини, ніж ті, на яких грунтується апеляційна скарга.

Натомість, обгрунтованих доводів про порушення судом першої інстанції норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права апеляційна скарга не містить.

Відтак, колегія відхиляє доводи апеляційної скарги, оскільки такі висновків суду першої інстанції не спростовують, та на їх правильність не впливають.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки апеляційний суд рішення суду першої інстанції не змінює і не скасовує, підстав для перерозподілу судових витрат немає.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант" залишити без задоволення, рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 31 серпня 2022 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, установлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 26 грудня 2022 року.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді А.М. Андрієнко

В.В. Соколова