Дата документу 14.11.2022Справа № 554/2300/22
Провадження № 2/554/2134/2022
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада 2022 року м. Полтава

Октябрський районний суд м. Полтави у складі:

Головуючого судді - Материнко М.О., за участю секретаря судового засідання Цикало С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, відповідно до якогопрохав суд стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) заборгованість за договорами позики грошових коштів в сумі 37 000 доларів США та 500 Євро, три відсотки річних в розмірі 3 758,32 долари США та 279,41 євро, та відсотки за користування грошовими коштами в розмірі 2 111 032,55 грн.

В обґрунтування позову зазначено, що ОСОБА_2 протягом 2002-2006 років отримував від позивача в борг грошові кошти, а саме:- 17.08.2002 р. - в сумі 500 доларів США та 500 євро, які зобов`язувавсь повернути 17.08.2003 р;- 05.09.2003 р. в сумі 2 200 доларів США, які зобов`язувавсь повернути 05.09.2004 р;- 10.04.2004 року в сумі 1 800 доларів США, які зобов`язувавсь повернути за вимогою;- 30.01.2005 року в сумі 28 000 доларів США;- 18.10. 2006 року в сумі 5 000 доларів США, які зобов`язувавсь повернути до 15.10.2006р. 21 березня 2022 року відповідач визнав узгоджений розмір заборгованості в сумі 44 000 доларів США про що особисто склав відповідний письмовий документ. На підтвердження вищевказаних доводів позивач посилається на боргові розписки, які власноручно написані відповідачем ОСОБА_2

26.04.2022 року представник позивача адвокат Крекотень О.А. звернувся до суду з заявою про збільшення розміру позовних вимог, яка прийнята судом, в обґрунтування якої вказав, що позивач помилково не зазначив в позові про ще одне боргове зобов`язання відповідача, а саме про те, що 10.06.2004 року ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 в борг грошові кошти в сумі 6 500 доларів США які зобов`язувався повернути за вимогою позичальника , але не склав про це відповідної розписки.

Однак, 21.03.2022 року ОСОБА_2 визнав узгоджений розмір заборгованості перед ОСОБА_1 в сумі 44 000 доларів США, про що власноручно письмово зазначив в борговому документі, копія якого міститься в матеріалах справи.

Таким чином, як вбачається з фактичних обставин справи, та зокрема з боргових розписок написаних власноручно відповідачем на ім`я позивача , ОСОБА_2 також визнав перед позивачем заборгованість в сумі 6 500 доларів США які отримав від позивача 10.06.2004 року без складання розписки, оскільки загальний розмір заборгованості за наявними в матеріалами справи розписками становить 37 500 доларів США, а відповідач фактично визнав заборгованість в розмірі 44 000 доларів США, а отже виходячи з розрахунку: (44000-37500=6500), відповідач фактично визнав і заборгованість в розмірі 6500 доларів США.

На підставі викладеного представник позивача просив суд стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) заборгованість за договорами позики грошових коштів в сумі 44 000 (сорок чотири тисячі) доларів США та 500 ( п`ятсот ) Євро. В іншій частині позовні вимоги залишити без змін. 04.10.2022 року представник позивача адвокат Крекотень О.А. подав до суду розрахунок позовних вимог з доказами понесених судових витрат в кому просив суд : Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) : - заборгованість за договорами позики грошових коштів в сумі 44 000 (сорок чотири тисячі) доларів США та 500 ( п`ятсот ) Євро; - три проценти річних від простроченої суми в розмірі 3 758,32 долари США та 279,41 Євро; - проценти за користування грошовими коштами в розмірі 2 111 032,55 грн.; - витрати на проведення судової експертизи в сумі 17 100 грн.; - витрати на правову допомогу в сумі 32 000 грн.

Відповідач ОСОБА_2 через свого представника ОСОБА_3 подав до суду відзив в якому заперечував проти задоволення позову в повному обсязі та виклав свої заперечення.

Представник позивача адвокат Крекотень О.А. подав до суду відповідь на відзив в якому виклав свої пояснення, міркування і аргументи щодо наведених відповідачем у відзиві заперечень і мотиви їх відхилення.

Відповідач ОСОБА_2 через свого представника ОСОБА_3 подав до суду заперечення на відповідь позивача в яких виклав свої пояснення, міркування і аргументи щодо наведених позивачем у відповіді на відзив пояснень, міркувань і аргументів і мотиви їх відхилення.

Представник позивача адвокат Крекотень О.А. направив до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав, прохав задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача адвокат Власенко Н.О. направила до суду заяву про розгляд справи без його участі, проти позовних вимог позивача заперечувала, в задоволенні позову прохала відмовити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 12 липня 2022 року в судовому засіданні проти позову заперечував в повному обсязі та зазначив , що він не пам`ятає чи складав 21 березня 2022 року власноручно документ в якому зазначив, що винен ОСОБА_1 44 000 доларів США.

12 липня 2022 року ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави по даній справі було призначено судову почеркознавчу експертизу. На вирішення експерта пстанвлено таке питання :

- Чи виконано рукописний текст наступного змісту: « На сегодняшний день 21.03.22 р я должен ОСОБА_4 44000 тысяч доларов США» в документі датованому 21.03.2022 року ОСОБА_2 чи іншою особою?

Проведення експертизи дорученоУкраїнському центру судових експертиз (за адресою: 03150, м. Київ, вул.Предславинська, 37, оф. 411.)

12.09.2022 року до суду надійшов висновок експерта № 1-31/08 від 31.08.2022 року за результатами проведення почеркознавчої експертизи у цивільній справі № 554/2300/22 (провадження №2/554/2134/2022).

Також Відповідач ОСОБА_2 через свого представника ОСОБА_3 подав до суду зауваження на висновок експерта в якому виклав свої письмові зауваження до даного висновку.

Судом встановлено наступне.

Так, 17.08.2002 року позивач ОСОБА_1 передав в позику ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 500 доларів США та 500 євро, які ОСОБА_2 зобов`язувавсь повернутив строк до 17.08.2003 р., про що відповідач склав власноручно розписку ,оригінал якої знаходиться в матеріалах справи.

05.09.2003 року позивач ОСОБА_1 передав в позику ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 2 200 доларів США, які ОСОБА_2 зобов`язувавсь повернутив строк до - 05.09.2004 р., про що відповідач склаввласно ручно розписку, оригінал якої знаходиться в матеріалах справи.

10.04.2004 року позивач ОСОБА_1 передав в позику ОСОБА_2 грошові кошти в сумі1 800 доларів США, які ОСОБА_2 зобов`язувавсь повернути за вимогою, про що відповідач склав власноручно розписку , оригінал якої знаходиться в матеріалах справи.

30.01.2005 року позивач ОСОБА_1 передав в позику ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 28 000 доларів США, про що відповідач ОСОБА_2 склав власноручно розписку , оригінал якої знаходиться в матеріалах справи.

18.10.2006 року позивач ОСОБА_1 передав в позику ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 5 000 доларів США, які ОСОБА_2 зобов`язувавсь повернутив строк до - 15.10.2006 р., про що відповідач склав власноручно розписку,оригінал якої знаходиться в матеріалах справи.

10.06.2004 року ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 в позику грошові кошти в сумі 6 500 доларів США які зобов`язувався повернути за вимогою позичальника, але не склав про це відповідної розписки.

Однак, 21.03.2022 року ОСОБА_2 визнав узгоджений розмір заборгованості перед ОСОБА_1 в сумі 44 000 доларів США, про що власноручно письмово зазначив в борговому документі, оригінал якого міститься в матеріалах справи.

Разом з тим, відповідач навіть після визнання ним свого боргу вищевказаних коштів позивачу так і не повернув, що і стало підставою для звернення позивача з відповідним позовом до суду.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до частини першої ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей того ж роду та такої ж якості.

Статтею 1047 Цивільного кодексу України встановлено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.

Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства.

Згідно правил частини першої ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором або законом.

Наявність оригіналу розписки у кредитора свідчить про існування зобов`язання.

Згідно з ч.1 ст.525 ЦК України, - зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, - якщо у зобов`язаннівстановлений строк (термін) йоговиконання, то вонопідлягаєвиконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч.1 ст.510 ЦК України, - порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст. 545 ЦК України, - прийнявшивиконаннязобов`язання, кредитор повинен на вимогуборжникавидатийомурозписку про одержаннявиконаннячастковоабо в повномуобсязі.

Згідно з ч.1 ст.626. ЦК України, - договором є домовленістьдвохабобільшесторін, спрямована на встановлення, змінуабоприпиненняцивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч.1 ст. 627 ЦК України, - сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч.1-3 ст. 6 ЦК України, - сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Згідно з ч.1 ст.629 ЦК України, - договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1,2,4 ст. 631 ЦК України, - строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторонивідвідповідальності за йогопорушення, яке мало місцепід час дії договору.

Згідно з ч.1 та ч.3 ст.264 ЦК України, - перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Відповідно до ст.536 ЦК України, - за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України, - позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ч.1 ст. 1050 ЦК я України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно з ч.2 ст. 625 ЦК України, - боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних відпростроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене ч.2 ст.625 ЦК України нарахування відсотків річних має компенсаційний,а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться зокрема у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року у справі №6-49цс і постанові Великої палати Верховного суду від 16.01.2019 року у справі №14-446цс18.

Таким чином по договору позики від 17.08.22 року стягненню підлягають 3% річних та проценти, що становить : сума боргу 500 доларів США, 3% річних 279,41 доларів США (період стягнення з 18.08.2003 року по 03.04.2022 року); облікова ставка НБУ 29 867,52 грн. (період стягнення з 17.08.2003 року по 03.04.2022 року); Сума 500 євро (період стягнення з 18.08.2003 року по 03.04.2022 року), 3 % річних 279,41 євро; облікова ставка НБУ 33 713,03 грн. (період стягнення з 17.08.2003 року по 03.04.2022 року);

За договором позики на суму 2 200 доларів США : 3 % річних (період стягнення з 06.09.2004 року по 03.04.2022 року) 1159,91 доларів США; облікова ставка НБУ (період стягнення з 06.09.2003 року по 03.04.2022 року)- 129 287,54 грн.

За договором позики на суму 1800 доларів США ( період стягнення з 11.04.2004 року по 03.04.2022 року) облікова ставка НБУ становить 103 585,16 грн.;

За договором позики на суму 28000 доларів США ( період стягнення з 01.02.2005 року по 04.04.2022 року) облікова ставка НБУ становить 1559 063,97 грн.;

За договором позики на суму 5000 доларів США ( період стягнення з 19.10.2006 року по 04.04.2022 року) облікова ставка НБУ становить 255 515,33 грн.;3 % річних (період стягнення з 16.10.2006 року по 04.04.2022 року) 2319 доларів США

В обґрунтування своїх заперечень проти позову відповідач ОСОБА_2 у відзиві посилається на ту обставину, що позивачем відповідно до ст..1054, 256,261 ЦК України прострочено давність звернення за захистом своїх прав по вказаних ним зобов`язаннях майже в 7 разів від встановлених діючим законодавством строків у три роки з моменту коли особа довідалась про своє порушене право. Крім того, відповідачем також подано до суду заяву про застосування строків позовної давності в якій він просить суд на підставі ст.267 ЦК України відмовити в задоволенні позову у зв`язку з пропущенням строку позовної давності.

Разом з тим, суд не погоджується з такими твердженнями відповідача, оскільки 21 березня 2022 року відповідач вчинив дію, що свідчить про визнання ним свого боргу, а саме визнав свою заборгованість перед позивачем в розмірі 44 000 доларів США, про що власноручно склав письмовий документ, оригінал якого міститься в матеріалах справи, а отже згідно положень ст.264 ЦК України, перебіг позовної давності за вказаними зобов`язаннями перервався та почався заново, а час що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Так, згідно з ч.1 та ч.3 ст.264 ЦК України, - перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до перериванняперебігупозовноїдавності, до нового строку не зараховується.

Отже в даному випадку та до даних правовідносин не підлягають застосуванню положення ст.267 ЦК України щодо наслідків спливу строку позовної давності.

Також в обґрунтування своїх заперечень проти позову відповідач ОСОБА_2 посилається на ту обставину, що своє зобов`язання перед позивачем за розпискою від 17.08.2002 року щодо повернення коштів в сумі 500 доларів та 500 євро до 17.08.2003 року відповідач виконав в повному обсязі, але розписка йому так і не була повернута.

Разом з тим, суд не погоджується з такими твердженнями відповідача, оскільки відповідачем не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження його доводів щодо належного виконання ним своїх зобов`язань перед позивачем по даному договору.

Так, згідно з абз.2 ч.1 ст.218 ЦК України, - заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не можегрунтуватися на свідченнях свідків.

Відповідно до ст.545 ЦК України, -

1. Прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.

2.Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку вінвидає.

3. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

4. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

Відповідно до ч.2 ст.78 ЦПК України, - обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Як вбачається з наданої позивачем розписки від 17.08.2002 року на суму 500 доларів та 500 євро., - в ній зазначені сторони зобов`язання, грошова сума, яка передається, строк її повернення та особистий підпис позичальника, тому вказана розписка є одночасно документом, який підтверджує передання грошей позикодавцем позичальнику і укладення договору позики, а той факт, що оригінал розписки знаходиться у позикодавця свідчить про невиконання відповідачем умов договору. Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного суду КЦС від 18.07.2018 року у справі № 143/280/17 .

Разом з тим, як вбачається з фактичних обставин справи та вищевказаних норм цивільного законодавства, відповідачем на підтвердження виконання ним своїх зобов`язань за вказаним договором, не надано а ні оригіналу боргової розписки , а ні оригіналу розписки складеної позивачем про повернення йому боргу. Як що ж позивач відмовлявся повертати відповідачу борговий документ (боргову розписку) або ж відмовлявся видати нову розписку ( як стверджує

відповідач) то відповідач мав право затримати виконання зобов`язання, наприклад не повертати борг до відповідного звернення позивача до суду у зв`язку з простроченням кредитора.

Таким чином,оскільки позивачем в повному обсязі не визнаються обставини повернення відповідачем йому коштів за борговою розпискою від 17.08.2002 року на суму 500 доларів та 500 євро а відповідачем не надано на підтвердження виконання свого зобов`язання за цим договором жодних належних та допустимих доказів, то з відповідача підлягає стягненню вказана сума заборгованості в повному обсязі.

Також, в обґрунтування своїх заперечень проти позову відповідач ОСОБА_2 у відзиві посилається на ту обставину, що у вищевказаній розписці не конкретизована валюта яка була передана в якості позики, оскільки в розписці зазначено про передання 500 доларів, при цьому відсутнє уточнення що саме було передано 500 доларів США, а отже на думку відповідача по змісту розписки нібито неможливо в повній мірі та чітко встановити валюту в якій була видана позика, що в свою чергу унеможливлює стягнення коштів.

Разом з тим, суд не погоджується з такими твердженнями відповідача, оскільки відповідач сам, у своєму відзиві визнає ту обставину, що за даною розпискою він отримував в борг кошти від позивача а також безпідставно стверджує, що він їх повернув. Таким чином, відповідачу цілком відомо та зрозуміло в якій валюті він отримував в борг кошти від позивача.

Крім того, є загальновідомою обставиною яка не підлягає доказуванню те, що саме долар США в Україні є другою неофіційною валютою, в якій більшість людей тримають свої заощадження, здійснюють розрахунки з купівлі-продажу нерухомого та ціннго рухомого майна, передають в борг з метою запобігання інфляційним збиткам, тощо. Валюти ж інших країн, які теж мають назву «долар» не набули такої популярності в Україні як долар США і в наявності досить рідко взагалі зустрічаються на території України.

Згідно з ч.3 ст.83 ЦПК України, - обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

У зв`язку з викладеним відповідним чином склались і звичаї ділового обороту в Україні, щодо передачі в борг грошових коштів саме в доларах США, та вказівки в боргових документах суми в доларах, маючи на увазі саме долар США.

Крім того, як вбачається зі змісту інших розписок відповідача, всі вони укладені в іноземній валюті, а саме в доларах США, що також свідчить про відсутність проблем встановити валюту в якій була видана позика.

Таким чином, твердження відповідача у своєму відзиві про те, що зі змісту розписки нібито неможливо встановити валюту в якій була видана позика є безпідставними, необґрунтованими, такими що не заслуговують на увагу, спрямовані виключно на підтримання позиції відповідача щодо невизнання позову та введення суду в оману.

Також, в обґрунтування своїх заперечень проти позову відповідач ОСОБА_2 посилається на ту обставину, що своє зобов`язання перед позивачем за розпискою від 05.08.2003 року щодо повернення коштів в сумі 2200 доларів США відповідач виконав в повному обсязі, але розписка йому так і не була повернута, а також посилається на те, що строк позовної давності за вказаною розпискою закінчився ще 05.08.2007 року.

Разом з тим, суд не погоджується з такими твердженнями відповідача, оскільки посилання відповідача на те, що він нібито повернув кошти та на сплив строку позовної давності є безпідставними та необґрунтованими з підстав та обґрунтувань вкладених судом вище.

Також, в обґрунтування своїх заперечень проти позову відповідач ОСОБА_2 посилається на ту обставину, що своє зобов`язання перед позивачем за розпискою від 10.04.2004 року щодо повернення коштів в сумі 1800 доларівСША відповідач виконав в повному обсязі, але розписка йому так і не була повернута, а також посилається на те, що строк позовної давності за вказаною розпискою також сплив.

Разом з тим, суд не погоджується з такими твердженнями відповідача, оскільки посилання відповідача на те, що він нібито повернув кошти та на сплив строку позовної давності є безпідставними та необґрунтованими з підстав та обґрунтувань вкладених судом вище.

Також, в обґрунтування своїх заперечень проти позову відповідач ОСОБА_2 посилається на ту обставину, що 30 січня 2005 року ним була складена розписка відповідно до якої він отримав від позивача грошові кошти в розмірі 28 000 доларів США, однак при детальному вивченні тексту розписки, відповідач чомусь прийшов до висновку, що вона не містить зобов`язання боржника про повернення коштів, а тому кошти вирішив не повертати.

Разом з тим, суд не погоджується з такими доводами відповідача виходячи з наступного.

Так, розписка від 30.01.2005 року складена російською мовою та написана власноручно відповідачем наступним чином : Я, ОСОБА_5 , даю ОСОБА_6 , в том чтозанял у него 28000 (Двадцаьвосемь тисяч) доларов США. В перекладі з російської на Українську мову слово «Занял» перекладається як «Позичив».

Тобто зі змісту вищевказаної розписки чітко вбачається , що відповідач позичив (отримав у позику) від позивача грошові кошти в сумі 28 000 доларів США, а між сторичними виникли договірні правовідносини передбачені положеннями ст.1049 ЦК України про договір позики , що встановлюють зобов`язання боржника повернути отримані в борг кошти.

Разом з тим, у вказаній розписці дійсно не було встановлено строк для повернення позики. Однак відповідно до абз.2 ч.1 ст.1049 ЦК України, - якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Таким чином, як вбачається з вищевказаної норми права, відсутність в розписці строку повернення позики не є підставою для визнання боргу таким , що не підлягає поверненню.. 21 березня 2022 року відповідач вчинив дію, що свідчить про визнання ним свого боргу, а саме визнав свою заборгованість перед позивачем в розмірі 44 000 доларів США, про що власноручно склав письмовий документ. Крім того 30 березня 2022 року позивач також звернувся до відповідача з письмовою вимогою про повернення йому боргу, а отже позика мала бути повернена відповідачем в крайньому випадку протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем письмової вимоги про це , а саме до 30 квітня 2022 року.

Отже твердження відповідача про те, що дана розписка не містить зобов`язання боржника про повернення коштів є безпідставними, необґрунтованими, такими що не заслуговують на увагу, спрямовані виключно на підтримання позиції відповідача щодо невизнання позову та введення суду в оману.

Також, в обґрунтування своїх заперечень проти позову відповідач ОСОБА_2 у відзиві посилається на ту обставину, що ним 18.10.2006 року було складено розписку відповідно до якої він отримав від позивача грошові кошти в розмірі 5000 доларів США та зобов`язався їх повернути в строк до 15.10.2006 року. На думку відповідача зі змісту вказаної розписки неможливо встановити коли були передані грошові кошти відповідачу та коли відповідач повинен був їх повернути, адже якщо скористатися буквальним тлумаченням тексту, то на думку відповідача можна прийти до висновку, що відповідач повинен був повернути позивачеві грошові кошти за три дні до їх фактичного отримання.

Разом з тим, суд не погоджується з такими доводами відповідача , оскільки з тексту розписки чітко вбачається дата її складення, а саме 18.10.2006 року, також вона містить особистий підпис позичальника та суму яка передана в борг, тому вказана розписка є одночасно документом, який підтверджує передання грошей позикодавцем позичальнику і укладення договору позики, а той факт, що оригінал розписки знаходиться у позикодавця свідчить про невиконання відповідачем умов договору.Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного суду КЦС від 18.07.2018 року у справі № 143/280/17 .

Крім того, той факт , що в розписці очевидно допущено помилку (описку) відповідачем при її складенні , а саме невірно (чи помилково) зазначено дату повернення боргу в строк до 15.10.2006 року не є підставою для визнання боргу таким , що не підлягає поверненню, оскільки відповідно до абз.2 ч.1 ст.1049 ЦК України договором взагалі може бути не встановлений строк повернення позики.

Посилання відповідача сплив строку позовної давності за даною розпискою також є безпідставними та необґрунтованими з підстав та обґрунтувань вкладених судм вище.

Крім того, в обґрунтування своїх заперечень проти позову відповідач ОСОБА_2 у своєму відзиві стверджує, що він не визнає заборгованості перед позивачем в розмірі 44 000 доларів США, а також посилається на те, що зі змісту даного документу взагалі неможливо встановити хто його склав, документ не можливо фактично ідентифікувати, а отже не можна вважати належним та допустимим доказом по справі.

Однак, у своєму відзиві відповідач чітко не висловлює свою позицію щодо того визнає він чи ні той факт, що саме він особисто та власноручно 21 березня 2022 року склав та підписав вищевказаний письмовий документ про визнання ним свого боргу перед позивачем в розмірі 44 000 доларів США. Натомість відповідач навмисне ухиляється від конкретної відповіді та це питання, а лише розпливчато посилається на те, що зі змісту даного документу неможливо встановити хто його склав.

В зв`язку з вищевикладеним, судом було визнано явку відповідача в судове засідання обов`язковою для з`ясування вищевказаного питання.

Разом з тим, в судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 суду пояснив що не пам`ятає чи складав він власноручно вищевказаний документ, у зв`язку з чим судом було призначено судовупочеркознавчуекспертизу. На вирішенняекспертапстанвленотакепитання : - Чивиконанорукописний текст наступногозмісту: « На сегодняшний день 21.03.22 р я долженБугаєц ОСОБА_7 44000 тысячдоларов США» в документідатованому 21.03.2022 року - ОСОБА_2 чиіншою особою?

12.09.2022 року до суду надійшоввисновокексперта № 1-31/08 від 31.08.2022 року за результатами проведенняпочеркознавчоїекспертизи у цивільнійсправі № 554/2300/22 (провадження №2/554/2134/2022) згідно висновків якого : рукописний текст: « На сегодняшний день 21.03.22 р я долженБугаєц Владимиру Николаевичу 44000 тысячдоларов США» в документі датованому ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 , що повністю спростовує доводи та заперечення відповідача з даного питання.

Подані відповідачем зауваження на вищевказаний висновок експерта, суд також сприймає критично, оскільки вищевказаний висновок повністю відповідає вимогам викладеним в ст.. 102 ЦПК України.

Крім того, посилання відповідача на те що зі змісту даного документу взагалі неможливо встановити хто його склав, документ не можливо фактично ідентифікувати спростовується іншими доказами по справі.

Як, вже зазначалось позивачем в позові, 31 березня 2022 року позивач звертався з повторною письмовою вимогою до відповідача в якій зазначав , що відповідачем 21.03.2022 року письмово було визнано розмір заборгованості перед позивачем в сумі 44 000 доларів США.

12.04.2022 року позивач отримав на свою поштову адресу письмову відповідь відповідача на його вимогу про повернення позики, копія якої міститься в матеріалах справи та з тексту якої вбачається, що відповідач визнає, що 21 березня 2022 року він дійсно склав та підписав вищевказаний письмовий документ про визнання ним свого боргу перед позивачем в розмірі 44 000 доларів США, оскільки в тексті відповіді вказує : « ви отримали цю розписку від мене шляхом омани та шахрайства», а також вказує « під час зустрічі надав попередню проміжну розписку щодо можливого загального обсягу наших взаємних фінансових відносин».

Таким чином, як вбачається з вищевказаного доказу, відповідач раніше визнавав, що він особисто склав даний письмовий документ, однак під час розгляду справи в суді , з метою введення суду в оману та з метою підтримання своєї позиції щодо невизнання ним позову, відповідач посилається на те, що зі змісту даного документу взагалі неможливо встановити хто його склав.

Посилання відповідача у відповіді на відзив на те, що даний документ не закріплює в собі зобов`язання відповідача щодо повернення грошових коштів, на містить інформації щодо фактичного приймання передавання грошових коштів, не підтверджує факт отримання відповідачем у борг певної грошової суми від позивача, також не заслуговують на увагу, оскільки вказаний документ за своєю правовою природою не є борговою розпискоющо встановлює факт укладення між сторонами договору позики та факт отримання грошових коштів, а є письмовим документом, який складений та підписаний власноручно відповідачем, що підтверджує факт визнання відповідачем своєї заборгованості перед позивачем по раніше складеним розпискам на загальну суму в розмірі 44 000 доларів США, що є належним та допустимим письмовим доказом по справі відповідно до положень цивільно-процесуального законодавства.

Так, відповідно до ч.1 та п.1 ч.2 ст.76 ЦПК України, - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами;

Згідно з ч.1 та ч.2 ст.77 ЦПК України, - належними є докази, якімістятьінформаціющодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст.78 -80 ЦПК України, - обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

На підставі викладеного суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі.

Відповідно до ч.1- 3 ст.137 ЦПК України, - витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язанузі справою, включаю чи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставівідповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК Цкраїни, - розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Згідно з ч.1 та п.1.ч.2 чт. 141 ЦПК України, - судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.Інші судові витрати, пов`язані з розглядомсправи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.

Так позивачем та його представником до суду подано оригінал квитанції про сплату судового збору на суму 12 405 грн., супровідний лист, рахунок та квитанція про оплату рахунку за проведення експертизи на суму 17 100 грн, а також Договір, акт прийому-передачі та розрахунок наданих правничих (юридичних) послуг на суму 32 000 грн.,а отже вказаний судовий збір та судові витрати підлягають стягенню з відповідача на корить позивача.

Судові витратити позивача покладаються на відповідача у зв`язку з задоволенням позову.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 76-81, 83, 89, 141, 258, 259, 263-265, 280-289 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) :

- заборгованість за договорами позики грошових коштів в сумі 44 000 (сорок чотири тисячі) доларів США та 500 ( п`ятсот ) Євро;

- три проценти річних від простроченої суми в розмірі 3 758,32 долари США та 279,41 Євро;

-проценти за користування грошовими коштами в розмірі 2 111 032,55 грн.;

- витрати на проведення судової експертизи в сумі 17 100 грн.;

- витрати на правову допомогу в сумі 32 000 грн.

-витрати на оплату судового зброру в сумі 12 405 грн.

Сторони у справі:

Позивач ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ;

Відповідач ОСОБА_2 , паспорт громадянина України серія НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_2 .

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Полтавського апеляційного суду як суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено 24 листопада 2022 року.

Суддя М.О. Материнко