Провадження № 22-ц/801/2170/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ан О. В.
Доповідач:Якименко М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2022 рокуСправа № 127/24184/22м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача: Якименко М.М.,

суддів: Ковальчука О.В., Сала Т.Б.,

розглянувши в спрощеному провадженні без повідомлення учасників судового розгляду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 10 листопада 2022 року про повернення позовної заяви, постановлену суддею Вінницького міського суду Вінницької області Ан О.В.,

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Вінницької міської ради, ОСОБА_2 про встановлення факту родинних відносин.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 31.10.2022 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків протягом п`яти днів з дня отримання копії даної ухвали, в зв`язку з невідповідністю вимогам ст.ст. 175 та 177 ЦПК України.

10.11.2022 ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області заяву визнано неподаною та повернуто на підставі ч.3 ст. 185 ЦПК України.

Не погодившись із зазначеною ухвалою ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Посилаючись на її незаконність та необґрунтованість, а також порушення норм процесуального права при її постановленні, просила скасувати ухвалу і направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про повернення позовної заяви, оскільки позивачем було усунуто недоліки, визначені в ухвалі про залишення без руху її заяви.

Відзивів на апеляційну скаргу від учасників справи не надходило.

Згідно з ч.2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37 - 40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали та обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

За змістом ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Таким вимогам ухвала суду не відповідає.

Залишаючи без руху позовну заяву, суд свій висновок мотивував тим, що ОСОБА_1 звертаючись до суду з вимогою про встановлення факту родинних відносин обрала позовне провадження, обґрунтувавши вид судового провадження наявністю спору про право, про те вимог не висунула. Також суд вказав, що позивачем визначено відповідачем Вінницьку міську раду, однак відсутні обґрунтування яким чином, коли та яке право позивача порушила, оспорила або не визнає Вінницька міська рада, як відповідач у справі.

08.11.2022 на виконання вимог ухвали на адресу суду через «Електронний суд» від позивача надійшла заява, в якій вона виклала обставини, якими обґрунтовувала свої вимоги щодо прийняття спадщини, в зв`язку з невизнанням факту родинних відносин між позивачем та померлою.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 10.11.2022 заяву ОСОБА_1 на підставі ч. 3 ст. 185 ЦПК України визнано неподаною та повернуто позивачу.

Повертаючи позовну заяву, суд вказав, що ОСОБА_1 у визначений судом строк недоліки не усунуті.

Однак апеляційна інстанція не може погодитися з таким висновком суду.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з ч.2 ст.185 ЦПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Відповідно до ч. 3 ст. 185 ЦПК України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

З заяви, яка була надана на виконання вимог суду вбачається, що позивачем усунено недоліки та зазначено обставини, якими вона обґрунтовує свої вимоги, а також долучено до матеріалів справи докази, якими ці обставини підтверджуються.

Відтак, посилання суду першої інстанції на те, що ОСОБА_1 у визначений судом строк не усунула недоліки є необґрунтованим.

Разом із тим, колегія суддів наголошує на тому, що суд першої інстанції, повертаючи заяву, безпідставно посилався на те, що ОСОБА_1 заявляючи вимогу про встановлення факту родинних відносин обрала позовне провадження, обґрунтувавши вид судового провадження наявністю спору про право, про те вимог не висунула.

Як вбачається із позовної заяви та заяви на виконання вимог ухвали позивач чітко визначила мету звернення з даним позовом, зокрема необхідність в подальшому визначити ОСОБА_1 додатковий строк для прийняття спадщини, що відкрилася після смерті її рідної бабусі ОСОБА_3 .

Так, відповідно до відзиву на позовну заяву поданого позивачем (а.с. 18-19) у Теплицькому районному суді Вінницької області на даний час на стадії розгляду по суті перебуває цивільна справа № 127/11246/21 за позовом ОСОБА_1 до Винницької міської ради за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ОСОБА_2 .

В рамках даної цивільної справи ОСОБА_1 позбавлена процесуальної можливості встановити факт родинних відносин між собою та померлою, оскільки справа перебуває на стадії розгляду справи по суті, а зміна предмета позову в силу ч.3 ст. 49 ЦПК України допускається лише до закінчення підготовчого засідання.

З урахування вказаних обставин, колегія суддів звертає увагу на те, що справа про встановлення факту родинних відносин у даному випадку не може бути розглянута в порядку окремого провадження, оскільки на підставі ч. 6 ст. 294 ЦПК України наявність спору про право дає можливість позивачеві звернутись до суду з позовом на загальних підставах.

Тому, вимога про встановлення факту родинних відносин може бути самостійною вимогою у позовній заяві.

Однак, судом першої інстанції вказані обставини враховані не були. Фактично суд вдався до оцінки викладених позивачем обставин справи та доказів, що не віднесено до компетенції суду на стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Апеляційний суд вважає, що повернення позовної заяви із підстав, наведених судом першої інстанції, є формальним та сумнівним з точки зору дотримання права позивача на доступ до правосуддя, проголошеного ст. 55 Конституції України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Судом першої інстанції залишено поза увагою, що відповідно до ст. ст. 81, 264 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Виходячи із аналізу ст. 175 ЦПК України, не підтвердження в судовому засіданні обставин, якими обґрунтовано позов, в тому числі тих, на які посилався суд першої інстанції, може бути підставою для відмови в позові за результатами розгляду справи, а не для залишення позовної заяви без руху та її повернення.

Питання про те, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення та якими доказами вони підтверджуються, у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 264 ЦПК України вирішується судом в нарадчій кімнаті під час ухвалення рішення по суті справи, а оцінка наданих стороною позивача обґрунтувань та доказів на предмет їх достатності на стадії відкриття провадження у справі законом не передбачена.

Суд першої інстанції не звернув увагу і на те, що подання доказів можливе і на наступних стадіях цивільного процесу, зокрема у підготовчому засіданні після відкриття провадження у справі.

Повертаючи заяву, суд фактично надав оцінку доказам, наданим позивачем в обґрунтування позовних вимог, що є неприпустимим.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості (статті 12, 13 ЦПК України).

З огляду на принцип диспозитивності у цивільному процесі особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Після відкриття провадження у справі суд першої інстанції, в разі наявності підстав визначених цивільним процесуальним законодавством, може провести підготовче судове засіданні, у якому мають бути з`ясовані всі питання, визначені статтею 189 ЦПК України, зокрема, щодо остаточної визначеності предмета спору, характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників; визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів тощо.

Позивачем було додано до позову докази, які він вважав за потрібне надати суду.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції не був позбавлений можливості вирішити питання про відкриття провадження в справі на підставі наданих позивачем позовної заяви і доданих до неї доказів.

Відтак, питання, на які вказав суд першої інстанції, надаючи ухвалою строк для усунення недоліків та повертаючи в подальшому позовну заяву, могли бути з`ясовані судом після відкриття провадження в справі.

Повертаючи позовну заяву, суд фактично надав оцінку доказам, наданим позивачем в обґрунтування позовних вимог, що є неприпустимим.

Європейський суд з прав людини вказав, що внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (SHISHKOV v. RUSSIA, № 26746/05, § 110, ЄСПЛ, від 20 лютого 2014 року).

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції на зазначені обставини і вимоги закону уваги не звернув та всупереч вимогам частини 5 статті 12 ЦПК України, яка зобов`язує суд зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяти учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, підійшов до вирішення цього питання формально.

Наведені в апеляційній скарзі доводи є суттєвими та дають підстави вважати, що суд першої допустив порушення норм процесуального права, що призвело до постановлення помилкової ухвали.

Відповідно до п. 3, 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин ухвала суду підлягає скасуванню, а справа направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду питання про відкриття провадження у справі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 369, 374, 379, 381-384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 10 листопада 2022 року скасувати і справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду питання про відкриття провадження у справі.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 27 грудня 2022 року.

Головуючий М.М. Якименко

Судді: О.В. Ковальчук

Т.Б. Сало