Номер провадження: 22-ц/813/2235/22
Головуючий у першій інстанції Донцов Д.Ю.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.12.2022 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 522/17307/19

Номер провадження: 22-ц/813/2235/22

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),

- суддів: - Князюка О.В., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря судового засідання Зеніної М.О.,

учасники справи:

- позивач Заступник прокурора Одеської обласної прокуратури в інтересах держави, в особі Одеської міської ради,

- відповідачі 1) Гоел Анудж, 2) Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою Заступника прокурора Одеської обласної прокуратури в інтересах держави, в особі Одеської міської ради, до громадянина Індії ОСОБА_1 , Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради про скасування реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації, визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора, звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки, за апеляційною скаргою Заступника керівника Одеської обласної прокуратури на рішення Приморського районного суду міста Одеси, ухвалене у складі судді Донцова Д.Ю. о 10 годині 21 хвилині 07 грудня 2020 року, повний тест рішення складений 17 грудня 2020 року,

встановив:

2. Описова частина

2.1 Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2019 року Заступник прокурора Одеської обласної прокуратури в інтересах держави, в особі Одеської міської ради, (далі Прокурор) звернувся до Приморського районного суду міста Одеси із вищезазначеною позовною заявою, в якій просить: 1) скасувати реєстрацію декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 08.06.2018 року № ОД 53 щодо реконструкції квартири АДРЕСА_1 ; 2) визнати незаконним та скасувати рішення державного реєстратора юридичного департаменту Одеської міської ради Кравцан М.М. від 24.07.2018 (індексний номер рішення: 42210505) про реєстрацію змін об`єкта нерухомого майна (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01); 3) визнати незаконним та скасувати рішення державного реєстратора комунального підприємства «Агенція реєстраційних послуг» Мельник Т.І. від 20.02.2019 (індексний номер рішення: 45607284) про реєстрацію змін об`єкта нерухомого майна (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1); 4) зобов`язати ОСОБА_1 звільнити самочинно зайняту земельну ділянку, шляхом приведення самочинно реконструйованої квартири АДРЕСА_2 за власний рахунок у відповідність до технічного паспорту виготовленого КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» у 2007 році на квартиру АДРЕСА_2 .

Прокурор обґрунтовує свої вимоги тим, що за інформацією Головного управління Держгеокадастру в Одеській області станом на 31.12.2012 року не зареєстровано державні акти та договори оренди на земельну ділянку за адресою - АДРЕСА_3 . Згідно інформації Департаменту комунальної власності Одеської міської ради, Одеською міською радою рішень щодо передачі у власність або користування земельної ділянки, яка розташована за адресою - АДРЕСА_3 , не приймалось. Вказане свідчить про відсутність у ОСОБА_1 права власності на земельну ділянку, яка розташована під квартирою на першому поверсі багатоквартирного будинку за адресою - АДРЕСА_4 (далі Квартира).

У період з лютого по червень 2018 року ОСОБА_2 проведено реконструкцію вищезазначеної квартири та збільшено площу з - 52,7 кв. м. до - 82,7 кв. м., що свідчить про зміну геометричних розмірів фундаментів квартири, тобто здійснення прибудови на земельній ділянці.

ОСОБА_2 внесено недостовірні данні до декларації про готовність об`єкта до експлуатації в частині інформації про документ, що посвідчує право власності чи право користування земельною ділянкою. Самочинна реконструкція проведена за рахунок земельної ділянки, яка у власність чи користування відповідачу не надавалась. З огляду на що, декларація про готовність об`єкта до експлуатації та рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності підлягають скасуванню.

Скасуванню підлягає також і рішення державного реєстратора про зміну функціонального призначення зазначеного об`єкту нерухомого майна з - квартири на - нежитлове приміщення аптеки, у зв`язку із неприйняттям реконструйованого об`єкту до експлуатації.

Прокурор вважає, що органом місцевого самоврядування в особі Одеської міської ради та її виконавчих органів не вжито жодних заходів щодо відновлення порушеного права територіальної громади м. Одеси на земельну ділянку за адресою - АДРЕСА_3 . З огляду на вказане Одеська обласна прокуратура в інтересах держави, в особі Одеської міської ради, звернулась до суду з даним позовом (Т. 1, а. с. 2 - 14).

2.2 Позиція відповідача в суді першої інстанції

У відзиві на позовну заяву ОСОБА_3 не погоджується з позовними вимогами прокурора. Разом з тим, протокольною ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 05.03.2020 року було відмовлено у залученні відзиву на позовну заяву до матеріалів справи, з причин пропуску строку на його подання (Т. 1, а. с. 69 - 73, 205 - 206).

У письмових поясненнях ОСОБА_3 зазначає про відсутність підтвердження порушення прав позивачів, не зазначення, які саме права та інтереси намагається захистити прокурор і як саме будуть захищені та поновлені такі права у разі задоволення позову. Стосовно вимог щодо скасування декларації відповідачем зазначено, що під час реєстрації оскаржуваної декларації суб`єкт владних повноважень в силу покладених на нього законом обов`язків повинен був перевірити відомості, зазначені в декларації, підстави введення об`єкту нерухомого майна в експлуатацію та сам об`єкт нерухомого майна. На думку відповідача державний реєстратор, реєструючи право власності на реконструйований об`єкт на підставі декларації про готовність об`єкта до експлуатації, виконав свої обов`язки по реєстрації права власності на підставі документів, які відповідно до діючого законодавства, являлися правовою підставою для здійснення такої реєстрації.

Також у відзиві зазначено, що позивачами не надано доказів на підтвердження того, що при реконструкції квартири відповідачем були недодержані архітектурні, санітарні, екологічні, протипожежні та інші вимоги і правила, а також здійснена зміна окремих конструктивних елементів житлового багатоквартирного будинку, що як наслідок впливає на міцність і безпечність житлового будинку, квартири (Т. 1, а. с. 217 - 222).

2.3 Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 07 грудня 2020 року задоволено частково вищевказану позовну заяву Прокурора.

Визнано незаконним та скасовано рішення державного реєстратора комунального підприємства «Агенція реєстраційних послуг» Мельник Тетяни Іванівни від 20.02.2019 (індексний номер рішення: 45607284) про реєстрацію змін об`єкта нерухомого майна (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1).

В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що після реєстрації права власності ОСОБА_1 на реконструйований об`єкт нерухомості на підставі зареєстрованої декларації про готовність об`єкту до експлуатації, остання вичерпала свою дію фактом виконання, в зв`язку з чим скасування реєстрації такої декларації не буде нести будь-яких правових наслідків.

Відповідачем на виконання положень чинного законодавства України вживались усі необхідні та передбачені заходи щодо приведення правовстановлюючих документів на квартиру АДРЕСА_2 у належний стан шляхом погодження будівельних робіт з виконавчим органом Одеської міської ради, введення прибудови до квартири до експлуатації, реєстрації права власності.

Реєстрація зміни функціонального призначення квартири АДРЕСА_2 , державним реєстратором Комунального підприємства «Агенція реєстраційних послуг» Мельник Тетяною Іванівною від 20.02.2019 р., за відсутності дозволу органу місцевого самоврядування, здійснена з порушеннями вимог законодавства. Отже, рішення державного реєстратора є незаконним та підлягає скасуванню.

Позивачами не доведено правовий режим самочинного будівництва об`єкту нерухомого майна, що належить відповідачу на праві приватної власності, не надано доказів того, що спірна прибудова збудована з істотним порушенням державних будівельних норм, зокрема, ДБН В.2.2-15-2005 «Будинки і споруди. Житлові будинки. Основні положення», державних стандартів та правил, у тому числі протипожежних та санітарних норм (Т. 2, а. с. 48 - 56).

2.4 Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Заступник керівника Одеської обласної прокуратури (далі Прокурор) в апеляційній скарзі просить скасувати рішення Приморського районного м. Одеси від 07 грудня 2020 року в частині відмовлених у задоволені позовних вимог про скасування реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 08.06.2018 року ОД №53, визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію змін об`єкта нерухомого майна та зобов`язання ОСОБА_1 звільнити самочинно зайняту земельну ділянку. Ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким задовольнити вказані вимоги. В решті рішення суду першої інстанції просить залишити без змін.

2.5 Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що в оскарженій частині рішення ухвалено судом першої інстанції при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених в рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт вказує на те, що: 1) суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про недоведеність правового режиму самочинного будівництва об`єкту нерухомого майна; 2) ОСОБА_2 внесено недостовірні відомості до декларації ОД №53 про готовність об`єкта до експлуатації щодо реконструкція без зміни геометричних розмірів фундаментів, а також щодо інформації про документ, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою; 3) самочинна реконструкція спірної квартири проведена за рахунок земельної ділянки комунальної власності територіальної громади м. Одеси, яка ОСОБА_4 у власність або користування не передавалась; 4) суд першої інстанції не надав мотивовану оцінку кожного аргументу, наведеного учасниками справи щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову (Т. 2, а. с. 61 - 70).

2.6 Узагальнені доводи позивача в апеляційному суді

У поясненнях, які за своєю правовою природою є відзивом на апеляційну скаргу, адвокат Димовчі Т.В., діюча від імені ОСОБА_1 , просить апеляційну скаргу залишити без задоволення. Рішення суду першої інстанції просить залишити без змін.

Представник відповідача посилається на те, що: 1) зареєструвавши оскаржувану декларацію, органи ДАБІ діяли як суб`єкт владних повноважень та в силу покладених на них законом обов`язків мали перевірити як сам об`єкт нерухомого майна, який вводився к експлуатацію, так і підстави такого введення, а також, відомості зазначені в самій декларації про готовність об`єкта до експлуатації. У зв`язку з чим, позовні вимоги позивача безпідставні та необґрунтовані; 2) відповідно до частини 9 статті 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», зареєстрована декларація про готовність об`єкта до експлуатації є підставою, серед іншого, для оформлення права власності на нього. Таким чином, державний реєстратор, реєструючи право власності на реконструйований об`єкт на підставі декларації про готовність об`єкта до експлуатації, виконав свої обов`язки по реєстрації права власності на підставі документів, які відповідно до діючого законодавства, являлися правовою, підставою для здійснення такої реєстрації; 3) факт реконструкції квартири не являється підставою для задоволення позовних вимог про зобов`язання привести її у попередній стан (Т. 2, а. с. 110 115).

Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради не скористалось правом надання відзиву на апеляційну скаргу.

2.7 Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 09.02.2021 року апеляційну скаргу прокурора на рішення Приморського районного суду міста Одеси від 07 грудня 2020 року залишено без руху (Т. 2, а. с. 77).

На виконання вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху апелянтами подано до суду заяву, якою усунуто зазначені в ухвалі недоліки (Т. 2, а. с. 80 81).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 04.03.2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою прокурора на рішення Приморського районного суду міста Одеси від 07 грудня 2020 року (Т. 2, а. с. 83 83 зворотна сторона).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 04.03.2021 року призначено розгляд справи за апеляційною скаргою прокурора на рішення Приморського районного суду міста Одеси від 07 грудня 2020 року в порядку загального позовного провадження, з повідомленням учасників справи у приміщенні апеляційного суду Одеської області (Т. 2, а. с. 84).

Учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, час знаходження справи на розгляді апеляційного суду, багаторазове призначення справи до розгляду, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, викладення сторонами своєї правової позиції у заявах по суті справи, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, відсутність клопотань про відкладення розгляду справи, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників.

3. Мотивувальна частина

3.1 Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Прокурора підлягає задоволенню частково.

3.2 Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій та неоспорені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин

31.07.2015 року ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу №1776 було набуто у власність квартиру, загальною площею - 52,7 кв. м., за адресою - АДРЕСА_4 .

05.02.2018 р. Управлінням ДАБК Одеської міської ради за заявою ОСОБА_1 було зареєстровано повідомлення про початок виконання будівельних робіт щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1) № ОД 66 щодо проведення робіт із реконструкції квартири АДРЕСА_2 .

В травні 2018 року ОСОБА_2 до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради було подано декларацію про готовність об`єкта до експлуатації, що за класом наслідків (відповідальності) належить до об`єктів з незначними наслідками (СС1) «Реконструкція квартири АДРЕСА_1 », інформація про документ, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою в декларації не зазначалась з посиланням на п. 7 постанови КМУ від 13.04.2011 року №466.

Як вбачається зі змісту зазначеної декларації про готовність об`єкта до експлуатації, заповненої ОСОБА_2 , проведена реконструкція квартири за адресою - АДРЕСА_4 . Загальна площа об`єкту складала - 52,4 кв. м., за проектом реконструкції 82,7 кв. м.. Відповідно до декларації на об`єкті виконано всі передбачені проектною документацією згідно з державними будівельними нормами, стандартами і правилами роботи, у тому числі щодо створення безперешкодного життєвого середовища для осіб з інвалідністю та інших маломобільних груп населення.

В п. 11 вказаної декларації «Інформація про документ, що дає право на виконання будівельних робіт» зазначено повідомлення про початок виконання будівельних робіт щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1) № ОД 66 від 05.02.2018 року.

В п. 12 вказаної декларації ОСОБА_3 зазначив, що дата початку будівництва - 05.02.2018 року, дата закінчення - 24.05.2018 року.

Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради під час перевірки відомостей, зазначених в декларації про готовність об`єкта до експлуатації, що за класом наслідків (відповідальності) належить до об`єктів з незначними наслідками (СС1) «Реконструкція квартири АДРЕСА_1 » порушень установлених вимог не виявлено та здійснено реєстрацію за № ОД 53 від 08.06.2018 року.

24.07.2018 року державним реєстратором Юридичного департаменту Одеської міської ради Кравцам Мариною Миколаївною, на підставі технічного паспорту від 23.07.2018 року та декларації про готовність об`єкта до експлуатації серія та номер ОД53 від 08.06.2018 року, проведено державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на реконструйовану квартиру, загальною площею - 82,7 кв. м., розташовану за адресою - АДРЕСА_4 .

20.02.2019 року державним реєстратором Комунального підприємства «Агенція реєстраційних послуг» Мельник Тетяною Іванівною внесено відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом внесення змін до розділу на об`єкт нерухомого майна щодо зміни функціонального призначення зазначеного об`єкту нерухомого майна з - квартири на - нежитлове приміщення аптеки та змінено адресу на - АДРЕСА_4 . В якості підстав внесення змін зазначено технічний висновок б/н, виданий експертом ОСОБА_5 , технічний паспорт б/н від 31.10.2019 року, виданий ФОП ОСОБА_6 ..

Листом прокуратури Одеської області №05/1-2349вих19 від 09.07.2019 року повідомлено Одеську міську раду про порушення інтересів держави шляхом здійснення ОСОБА_2 прибудови до п`ятиповерхового житлового будинку без правовстановлюючих документів на земельну ділянку за адресою - АДРЕСА_3 .

По справі виникли правовідносини щодо захисту права комунальної власності не земельну

3.3 Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився/не погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Прокурор оскаржує рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволені позовних вимог про скасування реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 08.06.2018 року ОД №53, визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію змін об`єкта нерухомого майна та зобов`язання ОСОБА_1 звільнити самочинно зайняту земельну ділянку. Тому, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в іншій частині в апеляційному порядку не переглядається.

Статтями 5, 12, 13, 81, 83 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до помилкових висновків щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог про: - скасування реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 08.06.2018 року № ОД 53 щодо реконструкції квартири АДРЕСА_1 ; - визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора юридичного департаменту Одеської міської ради Кравцан М.М. від 24.07.2018 (індексний номер рішення: 42210505) про реєстрацію змін об`єкта нерухомого майна (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01); - зобов`язання ОСОБА_1 звільнити самочинно зайняту земельну ділянку, шляхом приведення самочинно реконструйованої квартири АДРЕСА_2 за власний рахунок у відповідність до технічного паспорту виготовленого КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» в 2007 році на квартиру АДРЕСА_5

3.4 Мотиви прийняття аргументів, викладених в апеляційній скарзі, відхилення аргументів відзиву на апеляційну скаргу

Частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст. 41 Конституції України, ст. 321 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Згідно ст. 142 Конституції України матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є поряд з іншим земля й природні ресурси, що є у власності територіальних громад.

Стаття 143 Конституції України наділяє територіальні громади правом безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляти майном, що є у комунальній власності.

Відповідно до п. 1 ст. 10, п. 5 ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в України», ради представляють інтереси територіальної громади та відповідно до ч. 5 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» здійснюють повноваження власника майна.

Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Загальні підстави та порядок набуття права власності на нове майно, створене з додержанням вимог закону, передбачені ст. 331 ЦК Кодексу України. Зокрема, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦК України об`єкт нерухомості відноситься до самочинного будівництва за наявності однієї з наведених умов: земельна ділянка не відведена для цієї мети; немає належного дозволу на будівництво; відсутній належним чином затверджений проект; під час будівництва допущені істотні порушення будівельних норм і правил.

Згідно із частиною третьою цієї статті право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

При цьому, за положеннями частини четвертої цієї статті якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

Одночасно за положеннями частини сьомої статті 376 ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

У разі порушення прав інших осіб право на звернення до суду мають такі особи за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК України), а також власник (користувач) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (частина четверта статті 376 та стаття 391 цього Кодексу).

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» планування та забудова земельних ділянок здійснюється їх власниками чи користувачами в установленому законодавством порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» замовник має право виконувати будівельні роботи після подання замовником повідомлення про початок виконання будівельних робіт відповідному органу державного архітектурно-будівельного контролю - щодо об`єктів будівництва, які за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), та щодо об`єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта та які не потребують отримання дозволу на виконання будівельних робіт згідно з переліком об`єктів будівництва, затвердженим Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації.

Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Згідно з пунктами «а», «б», «в» ч. 1 ст. 12 Земельного кодексу України саме до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території відповідних населених пунктів належить розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, а також надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЗК України власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

Частинами 1, 2 ст. 212 ЗК України передбачено, що самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними.

Відповідно до ст. 80 ЗК України суб`єктами права власності на землю є, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, на землі комунальної власності.

Статтею 83 ЗК України передбачено, що землі, які належать на праві власності територіальним громадам міст є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності.

Згідно із п. 5 ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування» від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

Пунктом 34 ст. 26 зазначеного Закону визначено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання регулювання земельних відносин.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом.

Згідно ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах. Також державний реєстратор перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення.

Відповідно до частини 4 статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам.

Щодо вимог прокурора про скасування реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 08.06.2018 року № ОД 53, колегія суддів зазначає наступне.

Законом, який визначає правові та організаційні основи містобудівної діяльності і спрямований на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів є, зокрема, Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011 № 3038-VI (далі - Закон № 3038-VI).

За правилами статті 26 Закону № 3038-VI завершальним етапом будівництва об`єкта містобудування є реєстрація права власності на такий об`єкт.

З огляду на викладене, реєстрація декларації про початок виконання будівельних робіт, реєстрація декларації про готовність об`єкта до експлуатації є актом одноразового застосування, який потягнув за собою настання певних правових наслідків. Разом з тим, після реєстрації права власності на збудований об`єкт нерухомості на підставі зареєстрованої декларації про готовність об`єкту до експлуатації, останні вичерпують свою дію фактом виконання.

Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 465/1461/16-а, від 01.10.2019 № 826/9967/18, від 05.06.2019 у справі № 815/3172/18, від 23.07.2019 у справі № 826/5607/17, від 09.06.2021 у справі № 826/2123/18, від 18.06.2021 у справі №420/3572/19.

Частиною 5 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку про те, що місцевий суд дійшов до вірного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог прокурора про скасування реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 08.06.2018 року № ОД 53.

Щодо вимог прокурора про визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора юридичного департаменту Одеської міської ради Кравцан М.М. від 24.07.2018 (індексний номер рішення: 42210505) про реєстрацію змін об`єкта нерухомого майна (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01), колегія суддів зазначає наступне.

Колегія суддів вважає встановленим факт проведення реконструкції спірної квартири за рахунок самовільного зайняття відповідачем належної територіальній громаді м. Одеси земельної ділянки.

Так, в період з лютого по червень 2018 року ОСОБА_2 проведено реконструкцію квартири АДРЕСА_5 на підставі повідомлення про початок виконання будівельних робіт № ОД 66 та декларації про готовність об`єкту до експлуатації № ОД 53 «Реконструкція квартири АДРЕСА_1 .

В графі 14 «Техніко-економічні показники об`єкта (з урахуванням результатів технічної інвентаризації)» декларації про готовність об`єкта до експлуатації, вказано, що загальна площа будівлі становить - 82,70 кв. м..

Після виконання робіт з реконструкції квартири за вказаною адресою, державним реєстратором юридичного департаменту Одеської міської ради прийнято рішення за індексним номером 42210505 від 24.07.2018 про державну реєстрацію змін до розділу на об`єкт нерухомого майна за № 01 та зареєстровано зміни до права власності, а саме - змінено площу об`єкту з - 52,7 кв. м. на - 82,7 кв. м..

Проте, відповідно до інформації Реєстру прав власності на нерухоме майно, а також документів КП «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради, загальна площа квартири АДРЕСА_2 , до реконструкції становила - 52,7 кв. м..

Відповідно до технічного паспорту від 23.07.2018 року, виданого ФОП ОСОБА_7 , який наданий державному реєстратору для реєстрації змін до об`єкта нерухомого майна, загальна площа квартири становить - 82,7 кв. м..

Згідно зареєстрованої декларації про готовність об`єкта до експлуатації щодо проведення реконструкції квартири АДРЕСА_5 , загальна площа квартири АДРЕСА_5 після реконструкції складає - 82,7 кв. м., тобто більше на 30 кв. м. ніж до реконструкції.

Таким чином, після проведення реконструкції квартири фактично змінилась її загальна площа. При цьому, оскільки остання розташована на першому поверсі п`ятиповерхового житлового будинку, вказане свідчить про зміну геометричних розмірів фундаментів квартири у плані, тобто здійснення прибудови на земельній ділянці, яка належить територіальній громаді м. Одеси і яка не надавалася у власність або користування відповідачу.

Отже, обґрунтованими є вимоги позову про визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора юридичного департаменту Одеської міської ради Кравцан М.М. від 24.07.2018 (індексний номер рішення: 42210505) про реєстрацію змін об`єкта нерухомого майна (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01)

Щодо вимог прокурора про зобов`язання ОСОБА_1 звільнити самочинно зайняту земельну ділянку, шляхом приведення самочинно реконструйованої квартири АДРЕСА_2 за власний рахунок у відповідність до технічного паспорту виготовленого КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» в 2007 році на квартиру АДРЕСА_5 , колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частин 1, 7 статті 376 Цивільного кодексу України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Так, з огляду на вищевикладені висновки апеляційного суду щодо проведення реконструкції спірної квартири за рахунок самовільного зайняття відповідачем належної територіальній громаді м. Одеси земельної ділянки, приписи статті 376 Цивільного кодексу України, обґрунтованими є вимоги позову про зобов`язання ОСОБА_1 звільнити самочинно зайняту земельну ділянку, шляхом приведення самочинно реконструйованої квартири АДРЕСА_2 за власний рахунок у відповідність до технічного паспорту виготовленого КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» в 2007 році на квартиру АДРЕСА_5 .

3.5 Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми процесуального права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги Прокурора є частково доведеними, а тому вона підлягає задоволенню частково.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює у відповідній частині нове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.

Оскільки викладені у рішенні суду першої інстанції висновки в частині відмови у задоволенні вимог позову про визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора комунального підприємства «Агенція реєстраційних послуг» Мельник Т.І. від 20.02.2019 (індексний номер рішення: 45607284) про реєстрацію змін об`єкта нерухомого майна (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1) та зобов`язання ОСОБА_3 звільнити самочинно зайняту земельну ділянку, шляхом приведення самочинно реконструйованої квартири АДРЕСА_2 за власний рахунок у відповідність до технічного паспорту виготовленого КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» в 2007 році на квартиру АДРЕСА_5 не відповідають обставинам справи, судом першої інстанції порушено норми процесуального права, неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи у вказаній частині, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в цій частині з ухваленням нового судового рішення про задоволення вказаних позовних вимог прокурора за вищевказаного обґрунтування.

4. Розподіл судових витрат

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Таким чином, необхідно здійснити розподіл судових витрат.

На підставі ст. ст. 133, 141 ЦПК України, у зв`язку із частковим задоволенням позову (75%), підлягає стягненню з ОСОБА_8 на користь Прокуратури Одеської області документально підтверджений, судовий збір, який підлягав сплаті за подання позову і який сплачено в розмірі 7 684,00 грн. (Т. 1, а. с. 67,68) та апеляційної скарги у розмірі 11 526,00 (Т. 1, а. с. 171), що разом становить 19 210,00 грн., тобто у розмірі 14 407,50 грн. = 19 210,00 грн. х 75%.

5. Порядок та строк касаційного оскарження

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Підстави касаційного оскарження передбачені частиною 2 статті 389 ЦПК України.

Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

5. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, Одеський

апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу Заступника керівника Одеської обласної прокуратури задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду міста Одеси від 07 грудня 2020 року в частині відмови у задоволенні вимог позову про визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора комунального підприємства «Агенція реєстраційних послуг» Мельник Т.І. від 20.02.2019 (індексний номер рішення: 45607284) про реєстрацію змін об`єкта нерухомого майна (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1) та зобов`язання ОСОБА_1 звільнити самочинно зайняту земельну ділянку, шляхом приведення самочинно реконструйованої квартири АДРЕСА_2 за власний рахунок у відповідність до технічного паспорту виготовленого КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» в 2007 році на квартиру АДРЕСА_5 скасувати. Ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Визнати незаконним та скасувати рішення державного реєстратора юридичного департаменту Одеської міської ради Кравцан М.М. від 24.07.2018 (індексний номер рішення: 42210505) про реєстрацію змін об`єкта нерухомого майна (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01).

Зобов`язати ОСОБА_1 звільнити самочинно зайняту земельну ділянку, шляхом приведення самочинно реконструйованої квартири АДРЕСА_2 за власний рахунок у відповідність до технічного паспорту виготовленого КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» у 2007 році на квартиру АДРЕСА_5 .

В решті рішення Приморського районного суду міста Одеси від 07 грудня 2020 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_8 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Прокуратури Одеської області (м. Одеса, вул. Пушкінська, 3, , код класифікації доходів бюджету 22030101, р/р UA0000564) судовий збір у загальному розмірі 14 407 (чотирнадцять тисяч чотириста сім) грн. 50 коп..

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складений 27 грудня 2022 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: О. В. Князюк

О. М. Таварткіладзе