СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/22737/21

пр. № 2/759/1118/22

01 листопада 2022 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: Єросової І.Ю.,

при секретарі судових засідань Ткачук К.В.,

відповідач ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) про встановлення порядку користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

05.10.2021 р. ОСОБА_3 , який представляє інтереси позивача звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з вищезазначеним позовом, у якому просить встановити порядок користування житловим приміщенням за адресою АДРЕСА_1 , а саме виділити у користування ОСОБА_2 ізольовану житлову кімнату площею 14,8 кв. м., виділити у користування ОСОБА_1 , ізольовану житлову кімнату площею 15,0 кв. м. з балконом площею 0,75 кв. м., що розташований поряд з кімнатою, в спільному користуванні співвласників залишити: коридор - 5,1 кв. м., ванну - 1,9 кв. м, туалет - 1,0 кв. м., кухню - 7,8 кв.м..

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує своїм та відповідача правом власності на вищезазначену квартиру, відсутністю спільного бюджету та спільного побуту, наявністю спорів з приводу користування спільним майном та сплати комунальних послуг.

Ухвалою Святошинського районного суму м. Києва від 26.10.2021 року відкрито провадження у справі, розгляд справи визначений в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

26.10.2021 р. до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона заперечує щодо позовних вимог та просить суд відмовити в задоволенні позову, мотивуючи тим, що у квартирі, де проживають сторони відсутня міжкімнатна перегородка, яка б забезпечувала ізоляцію обох кімнат в квартирі. Так, як стверджує відповідач, кімната, в якій відповідно до запропонованого порядку, бажає проживати ОСОБА_2 є ізольованою, тоді як кімната ОСОБА_1 - ні, оскільки позивачу, аби потрапити до своєї кімнати, треба пройти через кімнату відповідача, що, на її думку, є нерівними умовами користування квартирою по відношенню до неї.

25.04.2022 р. до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до змісту якої, останній повідомив, що станом на 08.07.2021 року на момент проведення технічної інвентаризації на замовлення позивача, міжкімнатна перегородка існувала, яку з невідомих причин, відповідач демонтувала. При цьому, позивач зауважує, що для встановлення порядку користування квартирою, кімнати не повинні бути обов`язково ізольованими, з огляду на що права відповідача жодним чином не порушуються.

У судове засідання представник позивача не з`явився, подав заяву у якій просить проводити розгляд справи за його відсутності.

У судовому засіданні відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Суд, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, доходить висновку про задоволення позову виходячи з наступного.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло, серія та номер: 1745, від 11.11.2008 р. та свідоцтва про право на спадщину за законом серія та номер: 1916, від 16.07.2019 р., ОСОБА_2 на праві приватної власності належить 1/3 та 1/6 частки квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що загалом складає 1/2 частки права власності на квартиру.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, вбачається, що, крім позивача, власником 1/2 вищевказаної квартири є ОСОБА_1 , право власності якої виникло на підставі договору дарування.

Згідно наданого позивачем технічного паспорту, виготовленого ТОВ «БТІ ПІВДЕНЬ» від 08.07.2021 р., вбачається, що спірна квартира складається з двох відокремлених житлових кімнат та підсобних приміщень.

Загальна площа квартири становить 46,35 кв.м., житлова 29,8 кв.м.. Квартира складається з: коридор «1» - 5,1 кв.м., ванна «2» - 1,9 кв.м., туалет «3» - 1,0 кв.м., кухня «4» - 7,8 кв.м., житлова «5» - 15,0 кв.м., житлова «6» - 14,8 кв.м., балкон «І» (з урахуванням знижувального коефіцієнту) - 0, 75 кв.м..

Згідно наданого відповідачем технічного паспорту, виготовленого ТОВ "Київське міське бюро технічної інвентаризації" 15.10.2021 року, вбачається, що загальна площа квартири становить 46,5 кв.м., житлова 29,6 кв.м.. Квартира складається з: коридор «1» - 4,8 кв.м., житлова «2» - 14,8 кв.м, житлова «3» - 14,8 кв.м., кухня «4» - 6. 9 кв.м., вбиральня «5»- 0,8 кв.м., ванна «6» - 2,1 кв.м., засклений балкон - 2,3 кв.м.

При цьому судом встановлено, що квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , неможливо виділити для сторін ізольовані підсобні приміщення з влаштуванням окремих самостійних виходів без порушення будівельних норм.

Зі слів сторін, між ними наявні напружені стосунки, оскільки вони є чужими один для одного особами, які призводять до конфліктів, у зв`язку з чим позивач та відповідач не можуть добровільно дійти згоди щодо порядку користування квартирою, однак між ними склався конкретний порядок користування кімнатами.

Так, відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Відповідно ст. 361 ЦК України, співвласник має право самостійно розпоряджатися своєю часткою у праві спільної часткової власності.

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Зі змісту статті вбачається, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд.

Заперечуючи щодо отримання в користування житлової кімнати 15,0 кв.м. з балконом площею 0,75 кв.м., відповідач зазначала, що дана кімната є не ізольованою, що порушує її права. При цьому, користуючись наразі прохідною кімнатою 15,0 кв.м. не вважає свої права порушеними і не висловлює бажання користуватись ізольованою кімнатою 14, 8 кв.м. Свій порядок користування квартирою відповідач не запропонувала.

Разом з тим, суд зауважує, що при здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток.

Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном.

У даному випадку спірні правовідносини стосуються не поділу квартири, а встановлення порядку спільного користування нею. Тому критерій необхідності виділення у користування кожному зі співвласників ізольованого приміщення, особливо, якщо при цьому неможливо забезпечити відповідність ідеальних часток реальним, не є обов`язковим.

При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.

Як було встановлено судом, квартира, що належить сторонам на праві власності, складається з двох відокремлених житлових кімнат та підсобних приміщень. У зв`язку з чим, при вирішенні питання про встановлення порядку користування,суд вважає, що виділення позивачу та відповідачу в користування по одній кімнаті, є адекватним розміру їх часток у праві власності на спільне майно.

Суд виходить з того, що встановлюючи порядок користування квартирою у запропонований позивачем спосіб, буде враховано баланс інтересів співвласників спірної квартири, які мають право користування квартирою. Іншого варіанту користування спірною квартирою, який би відповідав часткам співвласників у праві власності, відповідач не запропонувала, наполягаючи на неможливості встановлення порядку користування житлом без порушення її прав.

Зокрема, суд вважає за можливе виділити в користування позивача житлову кімнату площею 14,8 кв.м., а відповідачу виділити у користування житлову кімнату площею 15,0 кв.м. з балконом площею 0,75 кв.м в квартирі АДРЕСА_3 . Так, частка виділена відповідачу у користування має незначне збільшення, проте при визначеному порядку користування житловим приміщенням не впливає на право власності відповідача в аспекті його володіння та розпорядження цією власністю.

При цьому, коридор - 5,1 кв.м., ванна - 1,9 кв.м., туалет - 1,0 кв.м., кухня - 7,8 кв.м, тобто місця загального користування, залишаються у спільному користуванні сторін.

Суд вважає, що саме такий варіант порядку користування квартирою найбільш буде враховувати інтереси сторін, які нарівні мають право користуватись житлом.

Враховуючи викладені вище обставини, вирішуючи спір на підставі наявних у справі доказів, суд вважає, що доводи позову ґрунтуються на законі та матеріалах справи, тому позов слід задовольнити.

На підставі ст. 355, 356, 358, 361 ЦК України та керуючись статтями ст.ст.6-13, 18, 19, 71-79, 89, 141, 259, 263-265, 268, 273, 280-282, 284, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) про встановлення порядку користування житловим приміщенням, задовольнити.

Встановити конкретний порядок користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер нерухомого майна 000), а саме: виділити у користування ОСОБА_2 ізольовану житлову кімнату площею 14,8 кв.м.; виділити у користування ОСОБА_1 ізольовану житлову кімнату площею 15,0 кв.м. з балконом площею 0,75 кв.м., що розташований поряд з житловою кімнатою; у спільному користуванні співвласників залишити: коридор - 5,1 кв.м., ванну - 1,9 кв.м., туалет - 1,0 кв.м., кухню - 7,8 кв.м.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання ) без повідомлення сторін зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи якому рішення не було вручене у день його складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Київського апеляційного суду, при цьому відповідно до п. п. 15.5 п. 15Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від 03.10.2017 року до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією кодексу.

Суддя І.Ю. Єросова