КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2022 року

справа № 569/17089/19

провадження № 22-ц/824/2772/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Музичко С.Г.,

суддів: Болотова Є.В., Олійника В.І.

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Гапоненко Роман і партнери»

відповідач - ОСОБА_1

розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю Міжнародної юридичної компанії «Гапоненко Роман і партнери» на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 30 червня 2021 року, ухваленого під головуванням судді Мерзлого Л.В. у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Гапоненко Роман і партнери» до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів.

Позов обґрунтований тим, що президентом ТОВ «Міжнародна юридична компанія «Гапоненко Роман і партнери» ОСОБА_3 було передано відповідачу грошові кошти в сумі 18891,00 гривень про що свідчать відповідні розписки. У зв`язку із відсутністю у відповідача підстав для отримання та зберігання отриманих коштів, просив суд стягнути вказану сумі з ОСОБА_1 на користь позивача.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 30 червня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду президент ТОВ «Міжнародна юридична компанія «Гапоненко Роман і партнери» ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, постановити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Посилається на те, що позовні вимоги ґрунтувались на стягненні безпідставно отриманих коштів, проте суд вийшов за межі позовних вимог, вирішивши спір на підставі норм цивільного законодавства, що регулюють відносини у сфері договору позики.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України дана справа розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив із того, що між сторонами відсутній письмовий договір позики чи боргові розписки щодо отримання грошових коштів відповідачем, як наслідок позивачем не доведено факту отримання у борг грошових коштів.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Судом встановлено, що згідно розписок від 03.03.2017, 07.03.2017, 22.03.2017, 07.04.2017, 19.04.2017, 21.04.2017, 05.05.2017, 11.05.2017 ОСОБА_1 отримав від президента ТОВ «Міжнародна юридична компанія «Гапоненко Роман і партнери» ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 18891,00 гривень.

З наданих позивачем розписок вбачається факт отримання відповідачем грошових коштів.

Звертаючись до суду із вказаним позовом, ОСОБА_3 заявив підставою для стягнення визначеної суми коштів ст.1212 ЦК України, як безпідставно отримані.

Відповідно до ч.1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення глави 83 ЦК України щодо повернення майна, набутого без достатньоїправової підстави, застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Аналіз статті 1212 ЦК України вказує на те, що правова природа інституту безпідставного отримання чи збереження майна виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав передбачених статтею 11 ЦК України).

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої особи, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тількиза умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.

Отже, для виникнення зобов'язання, передбаченого статтею важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава за якою це відбулося.

Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому законом порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Одночасно, стаття 216 ЦК України встановлює, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на час відшкодування. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення.

Реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК України) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним або який визнано недійсним.

Таким чином, застосування у кожному конкретному випадку положень статей 1212 або 216 ЦК України залежить від обставин, за яких грошові кошти передавалися відповідачу.

Наявність між сторонами договору, який є нікчемним або який визнано недійсним, виключає можливість стягнення переданих на його виконання коштів на підставі статті 1212 ЦК України. У тому разі, якщо договір між сторонами не був укладений, тобто правова підстава передачі коштів у момент їх передачі відсутня, до правовідносин застосовується стаття 1212 ЦК України.

Аналогічних висновків дійшов Верховний суд у своїх Постановах від 20.03.2019 року по справі №607/5422/16-ц та від 30.08.2018 року по справі №334/2517/16-ц.

Зі змісту розписок, наданих позивачем, а також з матеріалів справи слідує, що договір між сторонами не був укладений, разом з тим наявність розписок вказує на факт отримання відповідачем коштів у розмірі заявленому президентом ТОВ «Міжнародна юридична компанія «Гапоненко Роман і партнери». Відповідач не заперечував факту отримання відповідної суми коштів.

Посилання відповідача на трудові правовідносини, які продовжували існувати між сторонами, внаслідок чого ОСОБА_1 отримав вказані кошти, спростовуються поясненнями позивача, який заперечував наявність трудових відносин, а також, матеріалами справи, зокрема записом у трудовій книжці, згідно з яким відповідач 03.02.2017 звільнений з посади молодшого юриста ТОВ МЮК «Гапоненко і партнери» за п. 1 ст. 36 КЗпП України (а.с.43), угодою від 20.01.2017 року про припинення трудового договору №45 від 09.03.2016 року, договором про надання правової допомоги від 05 квітня 2017 року, на підставі якого виникли договірні відносини. Розрахунок за вказаним договором проводився на підставі актів надання правової допомоги та розрахункових квитанцій, згідно з яким ТОВ МЮК «Гапоненко і партнери» зобов`язується оплатити адвокату ОСОБА_1 надання правої допомоги та всі фактично понесені адвокатом витрати у зв`язку виконанням даного договору.

Зміст спірних розписок не вказує на те, що кошти надавались як заробітна плата за виконані юридичні послуги.

Аналізуючи викладе, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість заявленого позову на підставі ст. 1212 ЦК України. Протилежний висновок суду першої інстанції із застосуванням ст.1047 ЦК України є помилковим.

З урахуванням наведеного, рішення суду першої інстанції не відповідає обставинам справи, ухвалене з порушенням норм матеріального права і підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України, підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення є неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України дана справа є малозначною, тому враховуючи положення ч. 3 ст. 389 ЦПК України постанова апеляційного суду касаційному оскарженню не підлягає.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381, 382 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Гапоненко Роман і партнери» задовольнити.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 30 червня 2021 року скасувати. Ухвалити нове рішення наступного змісту .

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю Міжнародної юридичної компанії «Гапоненко Роман і партнери» задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання АДРЕСА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Міжнародної юридичної компанії «Гапоненко Роман і партнери» (Код , місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Предславинська, б. 27, оф. 16 кошти в сумі 18891,00 гривень, а також судовий збір за подачу апеляційної скарги в сумі 2881,50 грн.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач

Судді