справа № 566/349/21
провадження № 2/566/24/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2022 року смт. Млинів Рівненської області

Млинівський районний суд Рівненської області

у складі:

одноособово - головуючого судді Лободзінського А.С.,

при секретарі судового засідання - Драган Л.М.,

за участю представника позивача - адвоката Борщ Н.М., представника відповідача - адвоката Большого В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Млинівського районного суду Рівненської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення юридичного факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за законом, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 , в якому, з урахуванням заяви про зміну предмета позовних вимог, просила встановити юридичний факт про те, що ОСОБА_3 на момент її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 постійно проживала разом з ОСОБА_1 у квартирі АДРЕСА_1 ., а також визнати недійсними:

- свідоцтво про право на спадщину за законом від 23.04.2019, видане приватним нотаріусом Млинівського районного нотаріального округу Моісеєвою Аллою Володимирівною, серія та номер 311, на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 238;

-свідоцтво про право на спадщину за законом від 23.04.2019, видане приватним нотаріусом Млинівського районного нотаріального округу Моісеєвою Аллою Володимирівною, серія та номер 310, на земельну ділянку пл. 2,8259 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :07:016:0093, яка знаходиться за адресою: с. Хорупань Млинівського району Рівненської області, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 6238;

- свідоцтво про право на спадщину за законом від 23.04.2019, видане приватним нотаріусом Млинівського районного нотаріального округу Моісеєвою Аллою Володимирівною, серія та номер 309, на земельну ділянку пл. 0,7054 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :07:001:0098, яка знаходиться за адресою: с. Хорупань Млинівського району Рівненської області, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 238;

- свідоцтво про право на спадщину за законом від 23.04.2019, видане приватним нотаріусом Млинівського районного нотаріального округу Моісеєвою Аллою Володимирівною, серія та номер 308, на право на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності КСГП "Вітчизна", розміром 3,0 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що знаходиться в с. Хорупань Млинівського району Рівненської області, згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серія РВ №0071723, виданого Млинівською районною державною адміністрацією 29.11.1996.

В обгрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що її бабуся ОСОБА_3 до червня 2018 року проживала у с. Хорупань Млинівського району. Зважаючи на її похилий вік, незадовільний стан здоров"я та потребу у сторонньому догляді, у червні 2018 року позивач забрала ОСОБА_3 на проживання до себе у м. Луцьк. ІНФОРМАЦІЯ_1 у АДРЕСА_3 , ОСОБА_3 померла. Перед смертю бабця тривалий час хворіла через перенесений інсульт, потребувала медичної допомоги, у зв"язку з чим, позивач забезпечувала її догляд. Так-як мати позивачки - ОСОБА_4 померла ще ІНФОРМАЦІЯ_2 , то в силу положень ч.1 ст.1266 ЦК України вона, ОСОБА_1 , мала б спадкувати після смерті ОСОБА_3 за правом представлення. Проте позивач довідалась, що все нерухоме майно бабусі ОСОБА_3 належить її сину ОСОБА_2 на підставі свідоцтв про право на спадщину за законом, які були видані 23 квітня 2019 року приватним нотаріусом Млинівського нотаріального округу Моісєєвою А.В.. Позивач вважає, що цим самим було порушено її право на спадкування за представленням після смерті ОСОБА_3 .. А тому змушена звернутися за захистом свого права до суду.

Від відповідача ОСОБА_3 надійшов відзив на позов, в якому заперечуючи проти позову, відповідач посилався на те, що в дійсності покійна ОСОБА_3 не проживала постійно до дня своєї смерті в квартирі ОСОБА_1 , оскільки таке проживання носило не постійний, а епізодичних характер. Крім цього, проживання покійної ОСОБА_3 у ОСОБА_1 було вимушеним, а не добровільним, по причині необхідності надання їй медичної допомоги і догляду, якість яких у м. Луцьк значно краща, ніж за місцем реєстрації проживання ОСОБА_3 .. Відтак, в силу положень ст.ст.2,3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" відсутні підстави для встановлення факту постійного і вільного проживання покійної ОСОБА_3 до дня своєї смерті з ОСОБА_1 , через що у задоволенні позову просив відмовити. Крім цього, враховуючи що інші позовні вимоги ОСОБА_1 є похідними від вимоги про встановлення юридичного факту, то вважає, що такі вимоги також до задоволення не підлягають.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Борщ Н.М. позовні вимоги ОСОБА_1 підтримав у повному обсязі з підстав, які наведені у позовній заяві та заяві про зміну предмета позову. Позов просив задовольнити.

Представник відповідача адвокат Большой В.А. проти позову заперечував з підстав, наведених у відзиві на позов. У задоволенні позву просив відмовити.

Заслухавши пояснення представників сторін, допитавши свідків та проаналізувавши досліджені докази по справі в їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків.

Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Луцьк померла ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть ( а.с.9).

Також встановлено, що до дня смерті, ОСОБА_3 протягом тривалого часу постійно проживала у своєї онуки ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_3 .

Так, показаннями допитаної в судовому засіданні свідка ОСОБА_5 підтверджується, що покійна ОСОБА_3 проживала у квартирі ОСОБА_1 , в багатоквартирному будинку у АДРЕСА_4 , починаючи з весни 2018 року. ОСОБА_1 здійснювала догляд за ОСОБА_3 , оскільки остання за станом здоров"я потребувала сторонньої допомоги. Вона, свідок, допомагала позивачу здійснювати догляд за ОСОБА_3 , коли ОСОБА_1 знаходилась на роботі, або коли виходила з дому по справах зі своїми дітьми. ОСОБА_3 проживала у ОСОБА_1 постіно. Лише у серпні 2018 року приблизно на тиждень її відвозили у с. Хорупань до сина ОСОБА_3 на період перебування ОСОБА_1 у відпустці по причині її тимчасової відсутності у м. Луцьк. Після цього, ОСОБА_1 знову перевезла ОСОБА_3 до себе на проживання і доглядала її аж до дня смерті - ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Крім цього, факт проживання і факт смерті ОСОБА_3 у квартирі ОСОБА_1 в м. Луцьк підтверджується письмовими доказами, а саме: висновком № 9055 від 20.10.2018 року щодо ненасильницької смерті людини за місцем проживання; рапортом працівника Луцького ВП ГУНП у Волинській області ( а.с.991-95) ; а також повідомленням КП " Волинський обласний центр екстренної медичної допомоги та медицини катастроф" Волинської області про викликів бригад медичної допомоги до гр. ОСОБА_3 протягом вересня-жовтня 2018 року. ( а.с.96)

Оскільки ОСОБА_3 померла у м. Луцьк, де проживала до дня смерті у квартирі ОСОБА_6 , то відповідно до ст.1221 ЦК України це місце є місцем відкриття спадщини після її смерті.

Суд відхиляє показання допитаної в суді у якості свідка ОСОБА_7 , якими сторона відповідача спростовує факт постійного проживання ОСОБА_3 до дня смерті у позивача ОСОБА_1 з огляду на таке.

Так, свідок ОСОБА_8 дала показання про те, що між її батьком ОСОБА_3 і ОСОБА_1 була домовленість, згідно якої ОСОБА_1 на оплатній основі мала надавати послуги по догляду за ОСОБА_3 , за що кожного місяця отримувала виногороду у розмірі приблизно 2700-3000 гривень. Крім цього, для потреб ОСОБА_3 відповідач ОСОБА_3 окремо купував усі необхідні медикаменти і предмети першої необхідності, які передавав для ОСОБА_1 ..

Проте, такі показання свідка ОСОБА_8 не можуть бути допустимим доказом існування між ОСОБА_3 і ОСОБА_1 угоди про надання оплатних послуг по здійсненню догляду за ОСОБА_3 .. Зокрема, згідно п.3 ч.1 ст.208 ЦК України у письмовій формі слід вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Оскільки озвучена свідком ОСОБА_8 вартість послуг по догляду за ОСОБА_3 перевищує двадцять розмірів неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, то факт укладення такої угоди може бути підтверджений лише письмовим доказом. Проте, стороною відповідача будь-яких письмових доказів щодо наявності між сторонами по справі договірних правовідносин, предметом яких була б оплатна домовленість по догляду за ОСОБА_3 , суду не надано.

Також суд не вбачає підстав для прийняття заперечень сторони відповідача про вимушеність переїзду покійної ОСОБА_3 на проживання до ОСОБА_1 та епізодичний характер такого проживання.

Так, з показань допитаних в суді свідків ОСОБА_5 і ОСОБА_8 не вбачається, що переїзд ОСОБА_3 з с. Хорупань Млинівського району на проживання до ОСОБА_1 у м. Луцьк суперечив її волі. Крім цього, обставини справи вказують на те, що ОСОБА_3 переїжджала до ОСОБА_1 на проживання без визначення конкретного строку її проживання у ОСОБА_9 .. З цього можна дійти висновку, що ОСОБА_3 мала намір проживати в онуки ОСОБА_1 , яка її доглядала, на постійній основі. При цьому, тимчасовий разовий переїзд у серпні 2018 року ОСОБА_3 на короткий проміжок часу (5-7 днів) до місця реєстрації свого проживання у с. Хорупань Млинівського району, а потім повернення назад до ОСОБА_1 , не є систематичним. Відтак, цей факт не свідчить про епізодичність і тимчасовість її проживання у ОСОБА_1 , а навпаки, разовий характер такого переїзду вказує якраз на постійність проживання ОСОБА_3 саме у ОСОБА_1 ..

З урахуванням наведених обставин, доводи відповідача, в яких він заперечує факт добровільного постійного проживання спадкодавиці ОСОБА_3 на час її смерті з онукою ОСОБА_1 , суд відхиляє.

Згідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення, тобто крім тих, які зазначені в ч. 1 ст. 315 ЦПК України. В п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" зазначено, що якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, зокрема суди повинні розглядати заяви про встановлення факту проживання із спадкодавцем однією сім`єю та постійного проживання разом з спадкодавцем на час відкриття спадщини".

У відповідності до ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не відмовився від неї. Як встановлено в суді, ОСОБА_1 не відмовлялась від прийняття спадшини, як спадкоємець за правом представлення після смерті ОСОБА_3 . Навпаки, вважаючи, що прийняла спадщину після її смерті та дізнавшись, що свідоцтва про право на спадщину за законом на належне ОСОБА_3 майно, видані на ім"я ОСОБА_3 , звернулась до суду з позовом за захистом своїх спадкових прав.

Таким чином, з огляду на встановлені в ході розгляду справи обставини, суд прийшов до висновку, що позивачем доведено факт постійного проживання на час відкриття спадщини з ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_3 .

Вирішуючи спір щодо позовних вимог ОСОБА_1 в частині визнання свідоцтв про право на спадщину за законом на майно , що залишилося після смерті ОСОБА_3 , виданих на ім"я ОСОБА_10 , суд враховує наступне.

Згідно ч.1 ст.1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Так-як мати позивачки - ОСОБА_4 , яка була дочкою покійної ОСОБА_3 , померла ще ІНФОРМАЦІЯ_2 ( а.с.15-16), що також визнається сторонами по справі, то в силу положень ч.1 ст.1266 ЦК України позивач, мала б спадкувати після смерті ОСОБА_3 за правом представлення. При цьому, спадкування мало б відбуватись разом зі спадкоємцями тієї черги, до якої відносилась ОСОБА_4 .. Оскільки ОСОБА_4 була дочкою ОСОБА_3 і, одночасно рідною сестрою відповідача ОСОБА_3 , то позивач ОСОБА_1 , як така, що постійно проживала зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та прийняла, у зв"язку з цим, спадщину після смерті ОСОБА_3 , має право на спадкування за законом на рівні зі спадкоємцем ОСОБА_3 .. При цьому, за правилом ч.1 ст.1267 ЦК України частки у спадщині кожного зі спадкоємців за законом є рівними.

Матеріалами справи встановлено, що свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, що залишилось після смерті ОСОБА_3 і, яке є предметом спору у цій справі, отримав ОСОБА_2 . ( а.с.17-20)

Відповідно до ст.1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкуванні, а також в інших випадках, встановлених законом.

Отже, враховуючи, що частки ОСОБА_9 і ОСОБА_3 у спадковому майні при спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 є рівними, то виданими на ім"я ОСОБА_3 свідоцтвами про право на спадщину за законом на спірне нерухоме майно, порушується право ОСОБА_1 на її частку у цьому майні. Відтак, суд дійшов висновку, що наявні правові підстави для визнання таких свідоцтв недійсними, у зв"язку з чим, позов ОСОБА_1 підлягає до задоволення в повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судові витрати позивача ОСОБА_1 на оплату судового збору за подання позовної заяви до суду становлять 4540 гривень. (а.с. 1, 77)

Оскільки, позов ОСОБА_1 задоволено повністю, то 4540 гривень судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі ст.ст. 1221,1223,1261,1266,1267 ЦК України, керуючись ст.ст. 12, 13, 19, 89, 141, 209 - 210, 258 - 259, 265 ЦПК України

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення юридичного факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за законом - задовольнити.

Встановити юридичний факт постійного проживання ОСОБА_1 разом з ОСОБА_3 , на час її смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 , в картирі АДРЕСА_1 .

Свідоцтво про право на спадщину за законом від 23.04.2019, видане приватним нотаріусом Млинівського районного нотаріального округу Моісеєвою Аллою Володимирівною, серія та номер 311, на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 238 - визнати недійсним.

Свідоцтво про право на спадщину за законом від 23.04.2019, видане приватним нотаріусом Млинівського районного нотаріального округу Моісеєвою Аллою Володимирівною, серія та номер 310, на земельну ділянку пл. 2,8259 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :07:016:0093, яка знаходиться за адресою: с. Хорупань Млинівського району Рівненської області, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 6238 - визнати недійсним.

Свідоцтво про право на спадщину за законом від 23.04.2019, видане приватним нотаріусом Млинівського районного нотаріального округу Моісеєвою Аллою Володимирівною, серія та номер 309, на земельну ділянку пл. 0,7054 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :07:001:0098, яка знаходиться за адресою: с. Хорупань Млинівського району Рівненської області, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 238 - визнати недійсним.

Свідоцтво про право на спадщину за законом від 23.04.2019, видане приватним нотаріусом Млинівського районного нотаріального округу Моісеєвою Аллою Володимирівною, серія та номер 308, на право на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності КСГП "Вітчизна", розміром 3,0 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що знаходиться в с. Хорупань Млинівського району Рівненської області, згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серія РВ №0071723, виданого Млинівською районною державною адміністрацією 29.11.1996 - визнати недійсним.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстроване місце проживання: с. Хорупань Бокіймівської ОТГ Дубенського району Рівненської області; (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , місце проживання: АДРЕСА_3 (паспорт серія НОМЕР_2 , виданий Луцьким МВ УМВС України у Волинській області) 4540 (чотири тисячі п`ятсот сорок) гривень, сплаченого нею та документально підтвердженого судового збору.

Заходи забезпечення позову вжиті, відповідно до ухвали Млинівського районного суду Рівненської області від 22.03.2021, продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили, а по завершенню вказаного строку, є такими, що втратили свою чинність.

Рішення може бути оскаржене до судової палати з розгляду цивільних справ Рівненського апеляційного суду, шляхом подання в тридцятиденний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.

Повне судове рішення виготовлено 16 грудня 2022 року.

Суддя