Справа № 201/8059/21
Провадження № 2/201/459/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2022 року м Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Демидової С.О.

з секретарем судового засідання Шумейко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства «АКЦЕНТ -БАНК» до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_2 про стягнення збитків,-

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 10 серпня 2021 року надійшла позовна заява Акціонерного товариства «АКЦЕНТ -БАНК» до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_2 про стягнення збитків.

В обґрунтування своїх вимог позивач у позовній заяві посилалася на те, що 23 грудня 2020 року між ним та відповідачем було укладено Договір про надання послуг з фінансового лізингу № АРКR 17763, відповідно до якого позивачу був переданий предмет лізингу автомобіль Chevrolet Epica, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить позивачу на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 . Вказаний договір укладено сторонами шляхом підписання відповідачем 23 грудня 2020 року заяви № АРКR 17763 про приєднання до публічного договору фінансового лізингу, який розміщено на сайті позивача www.a-bank.com.ua із додатком № 1 специфіації та акт проймання передачі та додатком 2 графік платежів. Відповідно до акту приймання передачі від 29 грудня 2020 року даний автомобіль було передано без ушкоджень й у повній базовій комплектації.

Після тривалого користування предметом лізингу відповідач вирішив повернути позивачу автомобіль. Згідно акту приймання передачі предмету лізингу від 30 березня 2021 року, від станції технічного обслуговування «Riа Motors», було встановлено що автомобіль має пошкодження ЛФП бамперу та інше. Від підписання акту приймання передачі відповідач відмовився, про що зроблено відповідну відмітку в акті.

Після отримання з користування відповідача автомобілем, позивачем було замовлено експертне дослідження з метою визначення матеріального збитку, завданого пошкодженням автомобілю

Експертом було здійснено огляд автомобіля за наслідками якого складено Акт огляду у якому також встановлено, що двигун автомобіля демонтований, розукомплектований, в непрацюючому стані, пошкодження ЛФП, елементів кузову, корозійні пошкодження елементів кузову, деформація елементів кузову.

Відповідно до звіту № 2-1/04-ТЗ про вартість матеріального збитку, завданого пошкодженням транспортного засобу, вбачається що станом на 02 квітня 2021 року вартість матеріального збитку, завданого пошкодженням транспортного засобу , складає 150 050,17 грн.

Оскільки договір лізингу предметом якого є автомобіль Chevrolet Epica, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , не було посвідчено нотаріально, а тому є нікчемним, відповідач в порядку застосування наслідків недійсного правочину повернув позивачу лізинговий автомобіль, однак відповідач допустив значне пошкодження транспортного засобу в процесі користування розмір якого становить 150 050,17 грн. тому позивач пославшись на вимоги ст. 22 ЦК України просив суд стягнути з відповідача на їх користь понесені збитки(а.с.1-3).

08 жовтня 2021 року на адресу суду надійшов відзив відповідача в якому останній заперечував проти задоволення позовних вимог пославшись на наступне. Оскільки договір лізингу нотаріально посвідчено не було, тому він є нікчемним з моменту його укладення саме з цих підстав відповідач в квітні 2021 року звернувся з позовної заявою до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська про стягнення з позивача грошових коштів внесених за нікчемним договором. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 липня 2021 року позовні вимоги відповідача задоволено в повному обсязі та стягнуто з Акціонерного товариства комерційний банк «Акцент-Банк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 52 000 грн. в рахунок повернення коштів, внесених за недійсним Договором про надання послуг з фінансового лізингу № АРКR 17763 від 23 грудня 2020 року. Окрім того зазначив, що твердження позивача про те що відповідач тривалий час користувався спірним автомобілем не відповідають дійсності, оскільки автомобіль відповідача було передано 29 грудня 2020 року, та вже 05 лютого 2021 року з метою технічного обслуговування автомобіля, він поставив його на станцію технічного обслуговування «Ria Motors» після чого вже автомобілем не користувався, так як договір фінансового лізингу є нікчемним, а 30 березня 2021 року представники позивача самостійно забрали автомобіль зі станції технічного обслуговування «Ria Motors». Стосовно наданого звіту позивачем зазначив, що даний звіт не відповідає нормам чинного законодавства та є неналежним доказом (а.с.33-39).

20 жовтня 2021 року представником позивача надано відповідь на відзив в якій останній зазначив, що автомобіль було передано відповідачу у справному стані, без ушкоджень та у повній базовій конструкції колісного транспортного засобу, натомість згідно акту приймання передачі предмету лізингу від 30 березня 2021 року від станції технічного обслуговування «Ria Motors», де відповідач ремонтував автомобіль, позивачем було встановлено, що автомобіль має пошкодження та перебуває у несправному стані, демонтований та розібраний двигун, тому наполягали на задоволенні позовних вимог в повному обсязі (а.с.64-70).

Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 10 серпня 2021 року указана позовна заява передана для розгляду судді Демидовій С.О. (а.с.25-26).

Згідно із вимогами ч. 6 ст. 187 ЦПК України суддя звернувся до відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Дніпропетровській області щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідача (а.с.27).

До суду 13 вересня 2021 року надійшла інформація про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) відповідача (а.с.28).

Ухвалою суду від 14 вересня 2012 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «АКЦЕНТ -БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення збитків(а.с. 29-30).

20 жовтня 2021 року відповідачем подано клопотання про залучення третьої особи ОСОБА_2 (а.с.53-54), яке 20 жовтня 2021 року задоволено судом.

Ухвалою суду від 30 листопада 2021 року задоволено клопотання відповідача про витребування доказів (а.с.79-81).

Позивач в судове засідання не з`явився, 07 липня 2022 року від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності на задоволенні позовних вимог наполягав.

Відповідач та його представник 07 липня 2022 року через канцелярію суду подали заяви про розгляд справи за їх відсутності проти задоволення позовних вимог заперечували в повному обсязі.

Таким чином, суд вважає за можливе ухвалити у справі рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК.

Фактичні обставини встановленні судом

23 грудня 2020 року між сторонами було укладено Договір про надання послу з фінансового лізингу № АРКR 17763, предметом якого є автомобіль для особистого користування, який був оформлений заявою від 23 грудня 2020 року про надання послуги з фінансового лізингу (а.с.5).

Відповідно п. 1.1.1 Заяви предмет лізингу та його вартість автомобіль згідно специфікації, викладеної в Додатку 1.

Згідно специфікації та акту Приймання передачі від 29 грудня 2020 року, Додатку до Заяви про надання послуг з фінансового лізингу № АРКR 17763 ОСОБА_1 був переданий автомобіль Chevrolet Epica, двигун: 2492 куб. см. Газ/бензин , КПК: а, колір: сірий, рік випуску: 2007, вартість з ПДВ 182 000 грн., кузов № НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с. 6).

Відповідно до акту приймання передачі предмету лізингу від 30 березня 2021 року транспортний засіб Chevrolet Epica, двигун: 2492 куб. см. Газ/бензин , КПК: а, колір: сірий, рік випуску: 2007, вартість з ПДВ 182 000 грн., кузов № НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_1 вилучено у ОСОБА_1 (а.с.10).

Згідно звіту № 2-1/04-ТЗ про вартість матеріального збитку, завданого пошкодженням транспортного засобу, вбачається що станом на 02 квітня 2021 року вартість матеріального збитку, завданого пошкодженням транспортного засобу , складає 150 050,17 грн. , які позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь (а.с 11-21).

Відповідач в квітні 2021 року звернувся з позовної заявою до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська про стягнення з позивача грошових коштів внесених за нікчемним договором справа № 201/3358/21. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 липня 2021 року позовні вимоги відповідача задоволено в повному обсязі та стягнуто з Акціонерного товариства комерційний банк «Акцент-Банк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 52 000 грн. в рахунок повернення коштів, внесених за недійсним Договором про надання послуг з фінансового лізингу № АРКR 17763 від 23 грудня 2020 року (а.с. 40-44).

Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного позивачем, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Згідно з пунктами 8 та 9 частини 2 статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Згідно із частиною другою статті 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов`язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

За частиною другою статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Виходячи з аналізу вказаних норм чинного законодавства договір фінансового лізингу за своєю правовою природою є змішаним і містить елементи договорів оренди (найму) та купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб, може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії.

При цьому договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню (стаття 799 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи договір фінансового лізингу в письмовій формі між сторонами не укладався, нотаріально не посвідчувався.

Відповідно до ч. 1 ст. 209 ЦК України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін.

Ч. 1 ст. 220 ЦК України передбачено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Згідно з ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Так, у відповідності до положень ч.ч. 1, 2 ст. 216 ЦК України, нікчемний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною.

Відповідно до ч.2 ст.11 ЦК України, однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, а отже, підставою цивільно-правової відповідальності як обов`язку відшкодувати шкоду є заподіяння майнової шкоди.

Зобов`язання із заподіяння шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування заподіяної шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати заподіяну шкоду в повному розмірі.

Загальні положення про відшкодування заподіяної майнової шкоди закріплені в нормах статті 1166 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Для відшкодування шкоди за правилами ст.1166 ЦК України необхідно довести такі факти:

а) неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії;

б) наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки ст. 22 ЦК України);

в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди;

г) вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини.

Відповідно до частини 2 ст.1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

У п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, завдана фізичній особі, майну фізичної особи чи майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Із урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України з відшкодування шкоди, то саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди.

Відповідно до ст.22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). При цьому обов`язок щодо обґрунтованості та доведеності розміру збитків покладається на позивача.

На підтвердження спричинення матеріальних збитків позивачем надано звіт №2-1/04-ТЗ від 30 квітня 2021 року, який не може бути прийнятий судом, як належний доказ з огляду на наступне.

Приписами ч. 1 ст. 106 ЦПК України визначено, що учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення.

Отже, експерти повинні бути обізнані про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Такий висновок, узгоджується з позиціями, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 522/1029/18 (провадження № 14-270цс19).

Приписами ст. 110 ЦПК України визначено, що висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу.

У постанові Верховного Суду від 05 лютого 2020 року у справі № 461/3675/17 зазначено, що відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Згідно з вимогами ч. 7 ст. 106 ЦПК України, за заявою учасника справи про наявність підстав для відводу експерта, який підготував висновок на замовлення іншої особи, такий висновок судом до розгляду не приймається, якщо суд визнає наявність таких підстав.

Так, представник відповідача у відзиві на позовну заяву, посилався на те, що звіт про визначення вартості матеріального збитку, завданого автомобілю №2-1/04-ТЗ, складений 30 квітня 2021 року, не може бути визнано належним та допустимим, оскільки є таким, що одержаний з порушенням порядку, встановленого законом. Окрім того зазначив що під час здійснення оцінки, а не експертного дослідження ОСОБА_3 використовував «Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів», затвердженої Наказом від 24 листопад 2003 року № 142/5/2092 МЮУ в редакції 21 серпня 2009 року, хоча остання редакція даної методики від 08 листопада 2019 року. Також зазначив, що оцінювач не встановив пробіг в кілометрах спірного автомобіля, що унеможливлює здійснення всіх подальших розрахунків.

Пунктом 7.1 «Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів» передбачено, що ринкова вартість КТЗ ураховує його комплектність, укомплектованість і фактичний технічний стан, строк експлуатації, величину пробігу, умови, у яких він експлуатувався (зберігався), особливості кон`юнктури ринку регіону.

Отже відсутність пробігу спірного автомобіля унеможливлює здійснення належних та допустимих розрахунків ринкової вартості автомобіля, не зважаючи на те що оцінювачем взагалі не вивчався ринок.

Відповідно до ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Так, з положень ч. 1 ст. 81 ЦПК України, зокрема вбачається, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

З огляду на викладене, суд критично ставиться до висновку оцінювача, викладених у звіті № 2-1/04-ТЗ від 30 квітня 2021 року щодо визначення вартості матеріального збитку, та не бере його до уваги.

Ураховуючи те, що звіт від 30 квітня 2021 року не є належним та допустимим доказом, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «АКЦЕНТ -БАНК» до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_2 про стягнення збитків.

Судові витрати розподілити на підставі ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 13, 76, 78, 81, 141, 259, 263-265, 355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «АКЦЕНТ -БАНК» до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_2 про стягнення збитків відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 11 липня 2022 року

Суддя С.О. Демидова