Ухвала

05 грудня 2022 року

м. Київ

справа № 475/711/21

провадження № 61-10791ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротенка Є. В. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Тітова М. Ю.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє її представник - ОСОБА_2 , на рішення Доманівського районного суду Миколаївської області від 18 липня 2022 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 11 жовтня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Меліоратор-Агро Юг» про розірвання договорів оренди земельних ділянок,

ВСТАНОВИВ:

23 липня 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ТОВ «Меліоратор-Агро Юг» про розірвання договорів оренди земельних ділянок.

Доводи позову обґрунтовано тим, що 04 квітня 2005 року між її матір`ю ОСОБА_3 та ТОВ «Меліоратор-Агро Юг» було укладено договір оренди землі, згідно якого останнє отримало право користування земельною ділянкою площею 3,1848 га, кадастровий номер :01:000:0672 та земельною ділянкою площею 0,2621 га кадастровий номер :01:000:0456.

08 червня 2009 року між ОСОБА_3 та ТОВ «Меліоратор-Агро Юг» був укладений договір оренди землі, згідно якого останнє отримало право користування земельною ділянкою площею 1,0664 га, кадастровий номер :02:000:0807.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла. Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді вищевказаних земельних ділянок, які вона успадкувала.

Вона є власником зазначених земельних ділянок та відповідно набула права та обов`язки орендодавця за договорами оренди земельних ділянок.

Відповідач свої зобов`язання по сплаті орендної плати за договорами оренди земельних ділянок належним чином не виконує та протягом 2020-2021 року орендну плату за користування земельними ділянками не сплачував, чим істотно порушив умови договорів. Більш того, відповідач систематично порушував умови договору, починаючи з 2017 року.

Так, не дивлячись на те, що у відповідності до змін умов за додатковими угодами від 16 жовтня 2017 року до договорів оренди земельних ділянок, відповідач мав здійснювати розрахунок за користування земельною ділянкою лише у натуральній формі зерном у розмірі 2 800 кг на рік та соняшником у розмірі 270 кг на рік, розрахунок за оренду землі за 2017-2019 роки здійснювався у грошовій формі у розмірі, не затвердженому умовами договору.

Наведене є істотним порушенням умов договорів, оскільки сторонами було погоджено форму розрахунку, при цьому умовами договорів не передбачено розміру грошового еквіваленту орендної плати.

Відповідно до пункту 11.4 договору оренди земельної ділянки від 04 квітня 2005 року та пункту 11.4 договору оренди земельної ділянки від 08 червня 2009 року дія цих договорів припиняється шляхом їх розірвання за рішенням суду на вимогу однієї із сторін внаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором.

Тобто, умовами договору передбачено можливість одностороннього розірвання договору оренди земельної ділянки від 04 квітня 2005 року та договору оренди земельної ділянки від 08 червня 2009 року за рішенням суду на вимогу орендодавця у разі невиконання орендарем обов`язків за договором, зокрема й щодо сплати орендної плати. При цьому, для їх розірвання достатньо факту невиконання стороною своїх обов`язків за договорами.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просила суд розірвати: - договір оренди земельної ділянки від 04 квітня 2005 року, зареєстрований 08 грудня 2006 року за № 74, укладений між ТОВ «Меліоратор-Агро Юг» та ОСОБА_3 ;

- договір оренди земельної ділянки від 08 червня 2009 року, зареєстрований 20 грудня 2010 року за № 55, укладений між ТОВ «Меліоратор-Агро Юг» та ОСОБА_3 .

Рішенням Доманівського районного суду Миколаївської області від 18 липня 2022 року в задоволенні позову відмовлено повністю.

Миколаївський апеляційний суд постановою від 11 жовтня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діяв її представник - ОСОБА_2 , залишив без задоволення, а рішення Доманівського районного суду Миколаївської області від 18 липня 2022 року - без змін.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Максименко С. В. через систему «Електронний суд» 01 листопада 2022 року подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Доманівського районного суду Миколаївської області від 18 липня 2022 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 11 жовтня 2022 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду

від 15 листопада 2022року касаційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

У наданий судом строк представник заявника направила матеріали на усунення недоліків, зазначених в ухвалі Верховного Суду від 15 листопада 2022 року.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з наступних підстав.

Згідно із пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до пункту 8 частини першої статті 176 ЦПК України у позовах про розірвання договору найму (оренди) ціна позову визначається сукупністю платежів за користування майном протягом строку, що залишається до кінця дії договору, але не більше ніж за три роки.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб обчислюється станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» передбачено, що у 2022 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць установлено в розмірі з 01 січня 2022 року (на час подання касаційної скарги) - 2 481,00 грн.

Договорами оренди земельних ділянок та додатковими угодами визначено, що орендна плата встановлюється в розмірі не менше 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки (паю), визначеної відповідно до законодавства і виплачується власнику земельної ділянки щорічно до 31 грудня в грошовій, натуральній або відробітковій формі.

Згідно Витягу № НВ - 022 нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:0807 площею 1,0644 га складає 30 263,22 грн.

Згідно Витягу № НВ - 022 нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:0672 площею 3,1848 га складає 97 829,71 грн.

Згідно Витягу № НВ - 022 нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:0456 площею 0,2621 га складає 7 472,55 грн.

З урахуванням наведеного, ціна позову у цій справі складає 12 200,89 грн ((30 263,22 грн х 3% х3 роки)+ (97 829, 71 грн х 3% х 3 роки)+( 7 472,55 грн х 3% х 3 роки)), яка станом на станом на 01 січня 2022 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 481,00 грн х 100 = 248 100,00 грн).

Тому справа є малозначною в силу вимог пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України і окремого визнання її такою не потребує.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню.

Посилання представника заявника в касаційній скарзі на те, що апеляційним судом не враховано правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду, не заслуговує на увагу, тому що воно зводиться до незгоди заявника з установленими судами обставинами справи і оцінкою судів попередніх інстанцій наявних у справі доказів, та не дає підстав для висновку, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Верховний Суд дослідив та взяв до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановив випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Верховний Суд також врахував, що застосування критерію малозначності справи у цій справі було передбачуваним, справа була розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявник не продемонстрував наявності виключних обставин, які за положеннями кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи. Наведене повністю узгоджується з правовою позицією, сформованою Європейським судом з прав людини у справі «Azyukovska v. Ukraine» («Азюковська проти України») рішення від 09 жовтня 2018 року.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитися з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі ZUBAC v. CROATIA (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).

Оскільки оскаржувані заявником судові рішення ухвалено у малозначній справі і вони не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Зазначення у постанові Миколаївського апеляційного суду від 11 жовтня 2022 рокупро можливість оскарження цієї постанови в касаційному порядку не є підставою для перегляду справи судом касаційної інстанції, оскільки справа є малозначною, а тому ухвалені у ній судові рішення касаційному оскарженню не підлягають.

Разом із тим, не потребують окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє її представник - ОСОБА_2 , на рішення Доманівського районного суду Миколаївської області від 18 липня 2022 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 11 жовтня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Меліоратор-Агро Юг» про розірвання договорів оренди земельних ділянок.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:Є. В. Коротенко
А. Ю. Зайцев
М. Ю. Тітов