КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 753/7669/22
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Болотова Є.В.,

суддів: Кулікової С.В., Музичко С.Г.,

при секретарі Кузьмич Р.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії та бездіяльність старшого державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Савенкової Олесі Володимирівни, начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), та зобов`язання вчинити певні дії, стягувач: ОСОБА_2 ,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 10 серпня 2022 року, постановлену під головуванням судді Колесника О.М.,-

встановив:

У липні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із названою скаргою.

Скаржник просив: визнати дії начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Сувало М.С. щодо надання недостовірної інформації на звернення та заяви щодо руху виконавчого провадження в межах зведеного виконавчого провадження № 58322761 незаконними; визнати бездіяльність начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Сувало М.С. щодо не вжиття заходів відносно дій та бездіяльності державного виконавця Савенкової (Шавель) О.В. щодо надання на заяви та звернення недостовірної інформації та щодо не повернення виконавчого документа стягувачу, як того вимагає п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» в межах зведеного виконавчого провадження № 58322761 незаконною; визнати бездіяльність державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Шавель (Савенкової) О.В. щодо не повернення виконавчих документів стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» в межах зведеного виконавчого провадження № 58322761 незаконною; зобов`язати державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Шавель (Савенкової) О.В. повернути виконавчі документи (№ 753/13705/13 від 05 листопада 2018 року, № 753/13705/13 від 05 листопада 2018 року, № 753/13705/13 від 13 серпня 2019 року, № 753/13705/13 від 13 серпня 2019 року) стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» в межах зведеного виконавчого провадження № 58322761 (ВП № 57607270, ВП № 57607449, ВП № 59801120, ВП № 981142).

Скарга обґрунтована тим, що з вересня 2021 року жодних виконавчих дій, направлених на здійснення виконавчого провадження, державним виконавцем не вчиняється, коштів та майна на яке може бути звернено стягнення у скаржника немає, в зв`язку з чим дії державного виконавця та бездіяльність щодо неповернення виконавчих документів стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» є протиправними.

Крім цього, скаржник зазначає, що державний виконавець імітує діяльність по здійсненню виконавчих дій на користь стягувача, а також вводить в оману керівництво свої установи та боржника, зазначаючи в офіційних листах інформацію, яка не відповідає дійсності.

Також скаржник вказує, що начальником Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Сувало М.С. надано недостовірну інформацію на його заяви від 09 лютого 2022 року та від 22 червня 2022 року щодо руху виконавчого провадження в межах зведеного виконавчого провадження № 58322761 та не вжито заходів відносно дій та бездіяльності державного виконавця щодо неповернення виконавчого документа стягувачу.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 10 серпня 2022 року в задоволенні скарги відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду скасувати та задовольнити скаргу в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, необґрунтованість та незаконність судового рішення.

У відзиві на апеляційну скаргу заступник начальника відділу організації та контролю за виконанням рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зазначила, що вимоги апеляційної скарги необґрунтовані та безпідставні.

У відзиві на апеляційну скаргу представник Деснянського ВДВС У м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зазначила, що вимоги апеляційної скарги необґрунтовані та безпідставні.

У судовому засіданні ОСОБА_1 вимоги апеляційної скарги підтримав.

ОСОБА_2 проти апеляційної скарги заперечив.

Представник Деснянського ВДВС У м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) проти апеляційної скарги заперечила.

Представник Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) проти апеляційної скарги заперечив.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив із того, що твердження щодо протиправних дій та бездіяльності державного виконавця, начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві та Київській області не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні та спростовуються матеріалами справи.

Крім того, судом першої інстанції зазначено, що прийняття рішень про повернення виконавчого документа стягувачу є дискреційними повноваженнями виконавців, що визначає право останніх з питань, віднесених до їх компетенції, діяти за певних умов на власний розсуд у рамках закону.

Колегія суддів погоджується з висновками суду.

Встановлено, що на виконанні в Деснянському відділі державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебуває зведене виконавче провадження № 58322761 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості на загальну суму 2 224 158,94 грн.

До складу зведеного виконавчого провадження входить чотири виконавчих провадження, а саме:

ВП № 57607270 з примусового виконання виконавчого листа Дарницького районного суду міста Києва № 753/13705/13 від 05 листопада 2018 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу у розмірі 2 201 238,02 грн. Відкрито постановою від 06 листопада 2018 року;

ВП № 57607449 з примусового виконання виконавчого листа Дарницького районного суду міста Києва № 753/13705/13 від 05 листопада 2018 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу у розмірі 3 441,00 грн. Відкрито постановою від 06 листопада 2018 року;

ВП № 59801120 з примусового виконання виконавчого листа Дарницького районного суду міста Києва № 753/6763/19 від 13 серпня 2019 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу у розмірі 768, 40 грн. Відкрито постановою від 13 серпня 2019 року;

ВП № 59801142 з примусового виконання виконавчого листа Дарницького районного суду міста Києва № 753/6763/19 від 13 серпня 2019 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу у розмірі 18 711, 52 грн. Відкрито постановою від 14 серпня 2019 року.

Обґрунтовуючи подану скаргу, ОСОБА_1 зазначив, що існують передбачені п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» підстави для повернення виконавчого документу стягувачу. Бездіяльність щодо неповернення виконавчих документів є протиправною. Крім того, державний виконавець в порушення вимог закону подав безпідставне подання, яке в подальшому відкликав, про поділ майна подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом (ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Матеріали справи не містять відомостей, що державний виконавець вжив усі заходи щодо примусового виконання рішення суду, а вжиті заходи виявились без результативними.

Представником Деснянського ВДВС У м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) надано наступні документи: постанова від 18 липня 2022 року про арешт коштів боржника; вимога державного виконавця від 05 серпня 2022 року про надання по боржнику довідки форми ОК5 та ОК7; запит державного виконавця від 05 серпня 2022 року щодо надання інформації чи веде боржник підприємницьку діяльність та чи подаються боржником щоквартальні звіти; запит державного виконавця від 04 листопада 2022 року про надання інформації про наявність будь-якого майна, що зареєстровано за боржником.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення скарги.

Доводи апеляційної скарги про те, що виконавчі документи підлягають поверненню стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», а бездіяльність державного виконавця в частині не повернення виконавчих документів, з вересня 2021 року, стягувачу, є незаконною, колегія суддів відхиляє, оскільки державним виконавцем проводяться виконавчі дії, необхідні для примусового виконання рішення суду.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що державним виконавцем в порушення вимог закону подано на розгляд Деснянського районного суду м. Києва подання про поділ майна подружжя, яке в подальшому було відкликано, колегія суддів оцінює критично, оскільки така обставина не впливає на розгляд даної справи.

Доводи апеляційної скарги про те, що начальник Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві та Київській області в порушення вимог ст. 12 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» не вжив передбачених законом заходів відносно бездіяльності державного виконавця щодо неповернення виконавчого документа стягувачу, колегія суддів не приймає оскільки державними виконавцями проводяться виконавчі дії, направлені на забезпечення примусового виконання рішення суду про стягнення зі скаржника боргу.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду від 10 серпня 2022 року постановлена з додержанням норм процесуального права, відтак підстав для її скасування за доводами апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 382 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 10 серпня 2022 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 05 грудня 2022 року.

Суддя-доповідач Є.В. Болотов

Судді: С.В. Кулікова

С.Г. Музичко