Справа № 523/7675/20
Провадження №2/523/1194/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" грудня 2022 р. м.Одеса

Суворовський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді - Мурманової І.М.

за участю секретаря судових засідань Бєлік Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 6 в м. Одесі цивільну справу за позовною заявою Фізичної особи-підприємця « ОСОБА_1 » до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування збитків в порядку регресу,-

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець « ОСОБА_1 » звернувся до Суворовського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування збитків в порядку регресу. В обґрунтування позовної заяви зазначив, що 01.07.2019 року відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «ВАЗ 2107» реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_3 , в результаті якої автомобілі: «Fiat», реєстраційний номер НОМЕР_2 , «Сhevrolet» реєстраційний номер НОМЕР_3 , та «Geely» реєстраційний номер НОМЕР_4 отримали механічні пошкодження. Відповідно до постанови Суворовського районного суду м. Одеси від 01.08.2019 року (справа № 523/10878/19) ОСОБА_3 визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а також відповідно до постанови Суворовського районного суду м. Одеси від 01.08.2019 року (справа № 523/10845/19) ОСОБА_3 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП. Між ПрАТ СК «ВУСО» та ОСОБА_2 25.03.2019 р. було укладено договір страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспорту автомобіля «ВАЗ 2107» реєстраційний номер НОМЕР_1 . На підставі страхового акту співробітниками ПрАТ СК «ВУСО» було зроблено розрахунок страхового відшкодування та здійснено виплату страхового відшкодування на користь потерпілих в розмірі: 85 958 грн. 57 коп. Згідно Договору № 10/03/2020, укладеного між ПрАТ СК «ВУСО» та ФОП « ОСОБА_1 », первісний кредитор відступив а новий кредитор набув право вимоги первісного кредитора на відшкодування у порядку регресу збитків, завданих по договорам страхування. На підставі викладеного та зважуючи на те, що ОСОБА_3 керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, лист щодо врегулювання спору в досудовому порядку проігнорував, позивач просить стягнути з відповідачів в солідарному порядку завдані збитки в порядку регресу в розмірі: 85 958 грн., 57 коп., сплачений судовий збір у розмірі: 859 грн., 59 грн., та витрати на правову допомогу в розмірі: 10 757 грн., 60 коп.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 26 травня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Заочним рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 03 листопада 2020 року позовні вимоги Фізичної особи-підприємця « ОСОБА_1 » до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування збитків в порядку регресу були задоволені в повному обсязі (т.1 а.с.109-111).

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 11 лютого 2021 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення від 03 листопада 2020 року задоволено. Заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 03.11.2020 року у справі за позовом Фізичної особи-підприємця « ОСОБА_1 » до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування збитків в порядку регресу скасовано. Призначено судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження.

В судове засідання позивач Фізична особа-підприємець « ОСОБА_1 » та представник позивача адвокат Самойленко П.М. не з`явились, на адресу суду 01.11.2022 (вх. № 20986) надійшла заява за підписом позивача про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, а також про можливість розгляду справи у відсутність сторони позивача, в якій позивач зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити та не заперечує щодо заочного розгляду справи (а.с.11-12 том № 2).

Відповідач ОСОБА_2 до суду також не з`явилась, разом з цим 08.12.2022 року (вх. № 23961) надала заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій зазначила, що позовні вимоги не визнає, просить суд врахувати положення ст. 993, 1191 ЦК України про застосування регресу виключно до винної особи, крім іншого, подала заяву в якій описала обставини передачі автомобіля (а.с.19,20 том № 2).

Відповідач ОСОБА_3 у судові засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку, шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим місцем проживання, а також шляхом направлення судової повістки на номер телефону, згідно роздруківки з комп`ютерної програми ДЗ, судову повістку про виклик до суду на 20.12.2022 року отримав: 07.11.2022 року, а тому є таким, що належним чином повідомлений про час та місце слухання справи, що, відповідно до ст. 223 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи по суті на підставі наявних доказів.

Дослідивши матеріали справи, докази надані на підтвердження та спростування обставин позову в їх сукупності, встановивши факти і відповідні їм правовідносини суд дійшов наступних висновків.

Так, звертаючись до суду з позовом про відшкодування збитків в порядку регресу, позивач позовні вимоги заявив до відповідачів в солідарному порядку, зазначивши, що в силу положення ст. 38 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - страхувальник після виплати страхового відшкодування має право регресного позову до страхувальника або до водія ТЗ, який спричинив ДТП, якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Судом на підтвердження обставин позовних вимог досліджуються наступні документи.

Судом встановлено, що 01.07.2019 року сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів: «ВАЗ 2107» реєстраційний номер НОМЕР_1 (власник ОСОБА_2 ), під керуванням водія ОСОБА_3 , «Geely» реєстраційний номер НОМЕР_4 , під керуванням водія ОСОБА_4 , «Chevrolet Lacetti» реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_5 , та «Fiat Ducato» реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_6 .

Постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 01.08.2019 року (справа № 523/10878/19) ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу. Постанова набрала законної сили 13.08.2019 року (а.с.25 том №1).

Також, постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 01.08.2019 року (справа № 523/10845/19) ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі: 600 (шестисот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 (один) рік. Постанова набрала законної сили 13.08.2020 року (а.с.26 том № 1).

Згідно ч 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до Витягу з централізованої бази даних МТСБУ, автомобіль «ВАЗ» реєстраційний номер НОМЕР_1 власник ОСОБА_2 , застраховано 25.03.2019 року поліс ЕР № 165108333, страховик ПАТ «СК «ВУСО», дата закінчення дії полісу 25.03.2020 року (а.с.15-16 том №1).

Дорожньо-транспортна пригода яка відбулась 01.07.2019 року визнана ПрАТ СК «ВУСО» страховим випадком, що підтверджується Страховим актом № 08046-24 від 15.07.2019 року сума виплати за страховим актом склала 21 958 (двадцять одна тисяча дев`ятсот п`ятдесят вісім) гривень 97 копійок (а.с.38), страховим актом № 08619 -24 від 25.07.2019 року сума виплати за страховим актом склала 32 000 (тридцять дві тисячі) гривень (а.с.50), та страховим актом № 08865-24 від 31.07.2019 року сума виплати за страховим актом склала 32 000 (тридцять дві тисячі) гривень (а.с.62 том №1 ).

Згідно ремонтних калькуляцій № 1057101 від 08.07.2019 року, 09.07.2019 року, 10.07.2019 року вартість відновлюваного ремонту автомобіля «Geely» реєстраційний номер НОМЕР_4 , склала: 47 130 грн. 67 коп.; автомобіля Chevrolet Lacetti» реєстраційний номер НОМЕР_3 94 017 грн. 13 коп.; «Fiat Ducato» реєстраційний номер НОМЕР_2 , - 132 360 грн. 83 коп.

Згідно платіжних доручень №18675 від 15.07.2019 року ПрАТ «ВУСО» на рахунок ОСОБА_4 , здійснили перерахування страхового відшкодування у розмірі: 21 958, 97 (а.с.38 зв.), згідно платіжного доручення № 19740 від 25.07.2022 року ПрАТ «ВУСО» на рахунок ОСОБА_5 , здійснили перерахування страхового відшкодування у розмірі: 32 000 гривень (а.с.50 зв.), та згідно платіжного доручення № 20307 від 31.07.2019 року ПрАТ «ВУСО» на рахунок ОСОБА_7 , здійснили перерахування страхового відшкодування у розмірі: 32 000 гривень (а.с.62 зв.том №1)

Таким чином, страхове відшкодування внаслідок ДТП від 01.07.2019 року загалом становить: 85 958, 57 гривень, та відповідно до ч. 38.1.1 п(а) ст. 38 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ПрАТ СК «ВУСО» отримало право регресної вимоги.

Судом, також досліджено Договір відступлення прав вимоги № 10/03/2020 укладений між ПрАТ СК «ВУСО» та ФОП « ОСОБА_1 », згідно умов якого новий Кредитор отримав право грошової вимоги первісного Кредитора до Боржників, які виникли в наслідок заподіяння збитків страхувальникам Первісного кредитора, які уклали Договір страхування із первісним кредитором або третім особам (вимога відшкодування у порядку регресу заподіяного збитку в межах виплачених сум страхових виплат/страхових відшкодувань) (а.с.10-12 том № 1). Та Договір про відступлення прав вимоги від 16.11.2020 року №16/11/2020 (а.с.178-199 том №1).

Згідно платіжного доручення № 30 від 12.03.2020 року ОСОБА_1 перерахував ПРАТ СК «ВУСО» грошові кошти у розмірі, визначеному договором (а.с.14 зв. том №1).

Відповідно до Додатку № 1 до Договору № 10/03/2020 про відступлення права вимоги боржниками за договором страхування є ОСОБА_2 ОСОБА_3 загальна сума боргу становить: 85 958 грн. 97 коп. (а.с.13-14 том №1).

Таким чином, судом встановлено, що позивач, як новий кредитор набув право вимоги в порядку регресу.

Проаналізувавши встановлені у справі обставини в їх сукупності, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав.

Відповідно до пунктів 3, 4 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є: свобода договору, свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом.

Підстави виникнення цивільних прав та обов`язків визначені в статті 11 Цивільного кодексу України, зокрема з договорів та інших правочинів.

Статтею 14 цього Кодексу визначено, що цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Виконання цивільних обов`язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст.979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Судом встановлено, що відповідно до Договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспорту ( поліс ЕР № 165108333) страховик зобов`язався відшкодувати шкоду заподіяну страхувальником життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації транспортного засобу «ВАЗ 2107» реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Також, судом встановлено, що в момент скоєння ДТП 01.07.2019 року ОСОБА_3 , який керував автомобілем «ВАЗ 2107», реєстраційний номер НОМЕР_1 перебував в стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 01.08.2019 року (а.с.26 том №1).

Відповідно до ст. 16 Закону України «Про страхування», договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Страховий платіж (страховий внесок, страхова премія) - плата за страхування, яку страхувальник зобов`язаний внести страховику згідно з договором страхування.

Згідно ст. 38 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - Страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду: а) якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно ч.1 до ст. 988 Цивільного кодексу України, страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату, у строк встановлений договором.

Відповідно до частини третьої ч. 6 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно до ст.25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування або законодавством на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акту (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про страхування» страхова компанія при настанні страхового випадку сплачує страхувальнику страхове відшкодування.

Судом встановлено, що відповідно до платіжних доручень № 18675 від 15.07.2019 року, (а.с.38), № 19740 від 25.07.2019 року (а.с.50), та № 20307 від 31.07.2019 (а.с.62). ПрАТ «СК «ВУСО» перерахувало грошові кошти потерпілим внаслідок ДТП.

У відповідності до ст. 979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Страховий випадок - це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити страхову виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Яка саме подія визнається страховим випадком має бути детально зазначено у договорі страхування (ст. 8 Закону України «Про страхування»).

Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про страхування» при настанні страхового випадку страховик зобов`язаний здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом.

Статтею 9 Закону України «Про страхування» визначено, що страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку.

Відповідно до ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

За приписами ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

У відповідності до ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

У зазначеній нормі права, яка встановлює загальні підстави відшкодування шкоди в рамках деліктних (позадоговірних) зобов`язань, під шкодою розуміється матеріальна шкода, що виражається в зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо). Шкода це не тільки обов`язкова умова, але й міра відповідальності, оскільки завдана шкода (реальна шкода) відшкодовується у повному обсязі.

Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо в процесу розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

В силу ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом.

Так, відповідно до п.п. 2.2. Правил дорожнього руху затверджених постановою КМУ від 10.10.2001 року №1306 - Власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.

В ході розгляду справи судом встановлено, що власник транспортного засобу ОСОБА_2 , на законних підставах передала автомобіль ОСОБА_3 , який, особисто в судовому засіданні, яке відбулось 11.02.2021 року (а.с.138-139 том №1) суду пояснив, що брав ключі від автомобіля в тверезому стані, потім випив, на момент ДТП йому виповнилось 31 рік.

Крім іншого, судом з письмових пояснень ОСОБА_2 , встановлено, що 01.07.2019 року в 10 годин ранку, після нічної зміни на швидкій, в присутності ОСОБА_8 , ОСОБА_2 , передала ключі від автомобіля сину ОСОБА_3 , який тільки прокинувся, та давши йому розпорядження пішла у своїх справах. В подальшому, остання зазначає, що прокинулась від дзвінка, в ході якого їй повідомили про ДТП за участю її сина (а.с.20 том №2).

Питання про причинний зв`язок постає в разі притягнення особи до відповідальності за шкідливі наслідки її дії або бездіяльності при правопорушенні. Якщо закон, забороняючи те чи інше діяння, пов`язує відповідальність за нього з настанням певного шкідливого наслідку, то для притягнення особи, винної у вчиненні цього діяння, до відповідальності треба, крім інших обставин, встановити і те, що до цього наслідку спричинилися її дії або бездіяльність.

В кримінальному праві причинний зв`язок є необхідним елементом об`єктивної сторони тих складів злочину, які містять вказівку не лише на заборонене діяння, а й на його шкідливий наслідок. Відсутність причинного зв`язку між протиправним діянням особи і певним шкідливим наслідком виключає можливість притягнення особи до відповідальності. В цивільному, трудовому, адміністративному праві обов`язок відшкодувати заподіяну шкоду також можна покласти лише на особу, діяння якої є причиною цієї шкоди.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Аналіз положень статей 11 та 1166 ЦК України дозволяє зробити висновок, що підставою виникнення зобов`язання про відшкодування шкоди є завдання майнової шкоди іншій особі. Зобов`язання про відшкодування майнової шкоди виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала шкоди та її результатом - шкодою; вина особи, яка завдала шкоди.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (частина друга статті 1166 ЦК України). Диспозиція наведеної норми у взаємозв`язку зі статтею 12 ЦПК України покладає на позивача обов`язок доказати факт заподіяння шкоди відповідачем та її розмір. Відсутність вини у заподіянні шкоди згідно з частиною другою статті 1166 ЦК України має доводити відповідач.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

При цьому, частино 5 вказаної статті передбачено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Таким чином, необхідними підставами цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, що має довести позивач є: наявність протиправної поведінки; прямої дійсної шкоди; причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою та шкодою. Крім цього, відсутність непереборної сили чи умислу потерпілого, що має довести відповідач.

Вказана правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 23.01.2019 року у справі №674/1666/14-ц (провадження № 61-6468зпв18), де вказано, що зобов`язання про відшкодування майнової шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоди, та її результатом - шкодою.

Отже, з огляду на зазначене, слід зазначити, що матеріалами справи не доведено, та в ході судового розгляду справи спростована наявність винної поведінки відповідача ОСОБА_2 , а отже і відсутній причинно-наслідковий зв`язок між діями ОСОБА_2 , та наслідками, що настали, а саме ДТП за участю ОСОБА_3 .

Право регресу - право особи, що відшкодувала шкоду, звернутися з вимогою про повернення виплаченого до боржника, з вини якого завдано шкоди.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_3 , визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень передбачених ст. 124 та ст. 130 КУпАП, його вина доведена.

У відповідності до ч. 1 ст. 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно із ст. 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Крім іншого, відповідно до положення ст. 993 ЦК України - до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Статтею 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов: до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду: якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 516 ЦК України визначено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

Оскільки передання кредитором своїх прав іншій особі за договором відступлення права вимоги (договір цесії) є правонаступництвом, то такий правонаступник кредитора має право звертатись до суду, зокрема із позовною заявою про відшкодування збитків у порядку регресу.

Згідно із ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). (ст.89 ЦПК України).

Як встановлено матеріалами справи, дорожньо-транспортна пригода, в якій було пошкоджено автомобілі потерпілих осіб, сталась з вини ОСОБА_3 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння, відповідальність якого на момент завдання шкоди була застрахована ОСОБА_2 , яка є власником транспортного засобу, а відтак, позовні вимоги про відшкодування збитків в наслідок ДТП підлягають стягненню з винної особи, а саме з ОСОБА_3 , оскільки саме відповідач ОСОБА_3 , є особою, яка керувала джерелом підвищеної небезпеки, та повинна нести відповідальність за завдану шкоду.

Відтак, дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази, повно, всебічно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними в частині стягнення збитків в порядку регресу з винної особи, тобто з відповідача ОСОБА_3 , в іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з положень ст. 133, 141 ЦПК України та вважає, що з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача підлягають стягненню понесені останнім судові витрати по оплаті судові збору у розмірі: 859 (вісімсот п`ятдесят дев`ять) гривень 60 копійок, витрати на правничу допомогу у розмірі: 10 757 (десять тисяч сімсот п`ятдесят сім) гривень 60 копійок, що підтверджуються платіжним дорученням № 39 від 15.05.2020 року, згідно якого ФОП « ОСОБА_1 » перерахував грошові кошти у розмірі: 10 757 грн. 60 коп. АО «АДВОКАТУС» (а.с.67 том №1).

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 22, 512, 513, 993, 1166, 1167, 1187, 1191, 1192 ЦК України суд, ст.ст. 2, 7, 10-13, 76-83, 133, 141, 247, 258, 263, 265, 268, 352, 354 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Фізичної особи-підприємця « ОСОБА_1 » до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування збитків в порядку регресу задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Фізичної особи-підприємця « ОСОБА_1 » (РНОКПП: НОМЕР_5 , адреса для листування: АДРЕСА_2 ) завдані збитки в порядку регресу в розмірі: 85 958 (вісімдесят п`ять тисяч дев`ятсот п`ятдесят вісім) гривень 57 копійок.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Фізичної особи-підприємця « ОСОБА_1 » (РНОКПП: НОМЕР_5 , адреса для листування: АДРЕСА_2 ) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі: 10 757 (десять тисяч сімсот п`ятдесят сім) гривень 60 копійок.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Фізичної особи-підприємця « ОСОБА_1 » (РНОКПП: НОМЕР_5 , адреса для листування: АДРЕСА_2 ) понесені витрати по сплаченому судовому збору у розмірі:859 (вісімсот п`ятдесят дев`ять) гривень, 60 копійок.

В решті позовних вимог залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 26.12.2022р.

Суддя: