Справа № 449/61/22 Головуючий у 1 інстанції: Савчак А.В.
Провадження № 22-ц/811/849/22 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2022 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Цяцяка Р.П.,

суддів Ванівського О.М. та Шеремети Н.О.,

за участю: секретаря Івасюти М.В.;

адвоката Стасишина Р.М. представника заявниці Немирі О.В.,

Горбаня О.В. представника Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області на «заочне» рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 10 березня 2022 року,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2022 року ОСОБА_1 в порядку окремого провадження звернулася до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме: факту її постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року та станом на 13 листопада 1991 року.

Вимоги заяви обґрунтовувалися тим, що заявниця народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Львові і з часу народження і до сьогоднішнього часу вона постійно проживає на території України. Паспорт громадянина СРСР вона втратила, а паспорт громадянина України вона не одержувала і не зверталась за його одержанням, оскільки в цьому не було гострої необхідності. На даний час для отримання паспорта громадянина України їй необхідно встановити факт, що вона проживала на території України на момент проголошення незалежності України (24.08.1991 року) та на момент прийняття Закону України «Про громадянство України» (13.11.1991 року). Факт того, що у 1991 році вона проживала на території України, стверджується записом у її трудовій книжці: про те, що з 03.09.1973 року по 01.09.1994 року вона працювала у Львівській державній хореографічній школі на посаді викладача-концертмейстера (а.с. 2-4).

Оскаржуваним «заочним» рішенням заяву задоволено.

Встановлено факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , постійно проживала на території України станом на 24 серпня 1991 року та станом на 13 листопада 1991 року(а.с. 27-28).

Дане рішення оскаржило Головне управління Державної міграційної служби України у Львівській області.

Апелянт просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні її заяви, покликаючись на порушення норм матеріального і процесуального права.

Звертає увагу на те, що за результатами перевірки за обліками бази «АРКАН» ОСОБА_1 здійснює перетин державного кордону за паспортним документом громадянина Російської Федерації (а.с. 32-34).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта на підтримання доводів апеляційної скарги та заперечення цих доводів зі сторони представника заявниці, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (статті 12 і 81);

Відповідно до частин першої та другої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

У частині першій статті 315 ЦПК України наведено перелік фактів, справи про встановлення яких розглядаються судом. Хоча за змістом частини другої цієї статті зазначений перелік не є вичерпним, проте у судовому порядку можуть бути встановлені тільки ті факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб (якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення).

Як вбачається зі змісту поданої до суду заяви, заявниця метою встановлення факту її постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року та станом на 13 листопада 1991 року зазначає необхідність такого судового рішення «для можливості набуття заявником громадянства за територіальним походженням згідно ст. 8 Закону України «Про громадянство України».

Статтею 4 Конституції України встановлено, що в Україні існує єдине громадянство. Підстави набуття і припинення громадянства України визначаються законом.

У поданому до суду апеляційної інстанції Відзиві на апеляційну скаргу заявниця не заперечує та не оспорює твердження, яке міститься у цій апеляційній скарзі, про те, що вона здійснювала перетин державного кордону України за паспортним документом громадянина Російської Федерації.

Відтак, заявниця і на даний час є громадянкою іншої держави (Російської Федерації), тобто (у відповідності до статті 1 Закону України «Про громадянство України») - іноземцем.

А порядок набуття громадянства України іноземцями (тобто особами, які не перебувають в громадянстві України і є громадянами (підданими) іншої держави або держав) встановлено Законом України «Про громадянство України», однак заявницею не було подано до суду доказів дотримання нею порядку отримання громадянства України у порядку, передбаченому згаданим Законом.

Заочний розгляд справи передбачений главою 11 ЦПК України, яка є складовою частиною розділу ІІІ ЦПК України «Позовне провадження».

В той же час, заяву про встановлення факту, що має юридичне значення, заявницею подано до суду (і її розглянуто судом) в порядку окремого провадження, яке (окреме провадження) регламентується іншим розділом ЦПК України ІУ, у якому відсутні положення про заочний розгляд справ в порядку окремого провадження.

З урахуванням вищенаведеного оскаржуване рішення, як таке, що ухвалене з грубим порушенням норм процесуального права та за неправильного застосування норм матеріального права, підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову ОСОБА_1 у задоволенні її заяви про встановлення факту, що має юридичне значення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.2, 376 ч.1 п.4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області задовольнити.

«Заочне» рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 10 березня 2022 року скасувати та ухвалити нову постанову.

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні її заяви про встановлення факту її постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області 744 грн. 30 коп. сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 10 серпня 2022 року.

Головуючий: Цяцяк Р.П.

Судді: Ванівський О.М.

Шеремета Н.О.