справа № 278/1368/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 листопада 2022 року м. Житомир

Житомирський районний суд Житомирської області в складі головуючого судді Євгена Татуйка, за участю секретаря Наталії Вербовської, розглянув цивільну справу за заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання договорів дарування недійсними, -

В С Т А Н О В И В :

Заявленими вимогами позивач просить суд ухвалити рішення яким визнати недійсними договори дарування. В обґрунтування заявленого позивач та її представник повідомили суду наступне. При укладенні договору дарування на сина, позивач помилилась щодо природи правочину, оскільки бажала укладати не договір дарування, а довічного утримання. За таких обставин, просить суд визнати недійсним договір дарування на сина та послідуючий договір дарування між співвідповідачами.

Розгляд справи проводився за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання, однак у подальшому, у зв`язку із заявленням клопотань про допит свідків обома сторонами, вирішено здійснити перехід до розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з проведенням судового засідання.

У судовому засіданні позивач і її представник вимоги підтримали та просили задовольнити в повному обсязі з підстав викладених у позові та з урахуванням особистих пояснень.

Представники відповідачів та відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні вимог не визнали та просили постановити відповідне судове рішення. В обґрунтування власної позиції повідомили суду наступне. Дійсно, між сторонами укладено договір дарування. Однак, ніяких розмов про укладення договору довічного утримання не було.

Приватний нотаріус направленими поясненнями заперечував задоволення позову та зазначив наступне. Укладенню первинного договору дарування передувала тривала підготовка і чисельні візити обох його сторін, а також роз`яснення з даного приводу. Більше того, на дане майно був накладений арешт, що вимагало вчинення додаткових дій та проведення у зв`язку із цим роз`яснень. В доповнення до всього позивач була співвласником будинку. Іншим співвласником будинку була її дочка та сестра першого відповідача. Вся земельна ділянка для обслуговування будинку, при цьому, належала лише позивачеві. Такі обставини також вимагали вчинення певних та додаткових дій з метою вирішення поставленої мети та забезпечення можливості обом новим співвласникам будинку користуватись земельною ділянкою.

Заслухав пояснення учасників розгляду, проаналізував надані ними матеріали та заслухав показання свідків, судом встановлено наступні фактичні обставини справи і відповідно ним правовідносини.

Позивачка є громадянкою України, має зареєстроване місце проживання у спірному житловому будинку та отримувала код платника податків. При зверненні до суду звільнена від сплати судового збору через наявність пільг пов`язаних з інвалідністю ІІ групи.

16 червня 2009 року позивач набула права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 .

11 квітня 2011 року за ОСОБА_4 зареєстровано право власності на 3/8 частини житлового будинку АДРЕСА_1 на підставі рішення суду.

19 листопада 2012 року позивач склала заповіт, яким частину будинку АДРЕСА_2 заповіла сину ОСОБА_2

29 травня 2017 року позивач подарувала ОСОБА_2 1/6 частину земельної ділянки загальною площею 0,15 га та 7/12 частин житлового будинку, що в АДРЕСА_2 .

19 травня 2021 року позивач склала заповіт, яким усе своє майно заповіла сину ОСОБА_2

13 липня 2021 року позивач подарувала ОСОБА_2 5/8 частин житлового будинку та 5/8 частин земельної ділянки, що за адресою АДРЕСА_1 . Договір дарування частини житлового будинку містить наступні положення у пунктах з 12 по 17 включно. Так, в договорі йдеться: про відсутність обов`язку у обдаровуваного вчиняти будь-які дії майнового та не майнового характеру на користь дарувальника; правочин не носить характеру удаваного чи фіктивного, не приховую собою інший; сторони стверджують, що однаково розуміють значення, умови та правові наслідки, котрий відповідає дійсним намірам. Правочин прочитано вголос.

4 лютого 2022 року ОСОБА_2 подарував 5/8 частин житлового будинку та 5/8 частин земельної ділянки, що за адресою АДРЕСА_1 ОСОБА_3 .

Свідки, допитані за клопотанням обох сторін, суду дали наступні показання.

Свідки позивача - ОСОБА_4 (власниця 3/8 частин спірного будинку) дочка позивача та сестра відповідача 1, подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (відповідно сестра позивача та її чоловік) повідомили, що вона не мала намір укладати договір дарування, а планувала договір довічного утримання.

Свідки допитані за клопотанням відповідачів, як то ОСОБА_7 , ОСОБА_8 повідомили суду, що між сторонами справи виник конфлікт після початку війни. До оспорюваного дарування були розмови про те, що слід переписати будинок синові.

Правовідносини між сторонами врегульовані наступними положеннями законодавства України.

Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей майна, які значно знижують його цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (ст. 229 ЦК України).

Проаналізував фактичні обставини справи та норми законодавства, якими врегульовані дані правовідносини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на наступне.

Суд не вважає позивача таким, яка помилилась щодо природи укладеного та оспорюваного правочину. До такого висновку суд дійшов враховуючи проведений аналіз доказів наданих сторонами та досліджених в ході розгляду справи.

Так, досліджені судом та раніше зазначені докази не викривають наявність обставин, які б давали підстави для висновку, що позивач мала намір укладати договір довічного утримання, а не дарування у зв`язку із чим помилилась щодо його правової природи. При цьому, суд не бере до уваги показання свідків допитаних за клопотанням позивача, оскільки останні висловили суто суб`єктивне враження створене на підставі розповіді дарувальника.

Більше того, позивач та її представник не зазначили, які саме зобов`язання мав виконувати відповідач після укладення договору довічного утримання, який вважала, що укладає. Або які зобов`язання хотіла задекларувати позивач у оспорюваному правочині. Такі обставини у сукупності з положеннями договору відображеними у пунктах з 12 по 17 включно, а також зачитування його змісту вголос, спростовують доводи позивача про намір укладати інший, ніж оспорюваний правочин, оскільки маючи на меті отримати догляд та забезпечення від отримувача майна за договором довічного утримання передавач майна за договором дарування не отримує нічого.

Крім цього. Позивач зазначила, що підтверджено іншими учасниками розгляду та показаннями усіх свідків, що конфлікт з приводу укладеного правочину виник після початку війни, тобто в березні - квітні 2022 року. Судом встановлено та зазначалось раніше, що оспорюваний правочин було укладено 13 липня 2021 року. Таким чином, якби позивач дійсно бажала укласти договір довічного утримання, то відсутність догляду або забезпечення, тобто отримання бажаного, мала відчути одразу в перші місяці після підписання договору, а не більш як через півроку потому.

Порядок укладення правочину та дії, що цьому передували, підтверджують зроблені судом висновки. Так, нотаріус повідомив, що процес укладення правочину зайняв тривалий період часу з лютого по липень 2021 року. Відбулось дарування лише 5/8 частин будинку. Інші 3/8 частини будинку належали дочці позивача та сестрі відповідача 1 - ОСОБА_4 . До 18 червня 2021 року був наявним арешт накладений на майно позивача в рамках справи про визнання права власності в порядку спадкування за зверненням ОСОБА_4 . Земельна ділянка під усім будинком належала позивачці. Така інформація та особливості, що передували укладенню оспорюваного правочину, на переконання суду, спростовують доводи позивача про вчинення помилки. По-перше. Дані відомості спростовують доводи позивача про швидкоплинність процесу укладення договору та зазначають про її не щирість щодо цього. По-друге. Тривалий процес підготовки із обов`язковою участю позивача в різних організаціях (зняття арешту з майна, отримання необхідної документації на її ім`я), чисельні візити до нотаріуса не дають підстав для висновку, що позивач помилилась в правовій природі правочину.

Крім цього, позивач повідомила і судом це підтверджено, що це не перший договір дарування, який вона укладала в останній час відносно близьких родичів, тому була обізнана про порядок вчинення саме даного договору і мала його відрізнити від іншого, якби дійсно не розуміла змісту подій.

Саме головне, що в судовому засіданні позивач повідомила суду про читання змісту договору у нотаріуса. Причин, які заважали їй зрозуміти зміст відтвореної інформації, позивачем суду повідомлено не було. Сама позивачка плуталась в поясненнях. Так, на запитання головуючого повідомила, що процес укладення правочину зайняв п`ятнадцять хвилин у нотаріуса. Після оголошення пояснень нотаріуса із змісту яких вбачався тривалий, декілька місячний процес підготовки та укладення оспорюваного договору, позивач зазначила про декілька візитів до нотаріуса з даного приводу. В подальшому, позивач знову заявляла про один не тривалий візит в ході якого не встигла зрозуміти, що саме відбулось.

За договором дарування майно одразу переходить обдаровуваному. В той час коли за договором довічного утримання набувач фактично отримує майно та може ним розпоряджатись лише після смерті відчужувача. Такі відмінності договорів спростовують зазначені раніше доводи позивача тощо.

Відсутність підстав для задоволення позову щодо договору дарування за участю позивача унеможливлюють скасувати послідуючий договір дарування.

Позивачем не наведено обсягу витрат пов`язаних з розглядом справи. Відповідачами не заявлялось клопотань про вирішення даного питання на їх користь. За таких обставин, підстав для розподілу судових витрат даним рішенням судом не встановлено. Дані правовідносини врегульовані положеннями ст. 141 ЦПК України.

Судом, після відкриття провадження у справі, накладено арешт на майно подароване позивачем. Результати вирішеного спору не дають підстав вважати про порушення прав позивача, що вимагає застосовані заходи забезпечення скасувати, що регламентовано положеннями ч. 9 ст. 158 ЦПК України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 263-265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Відмовити у задоволенні позову.

Скасувати арешт на 5/8 ідеальних часток будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 накладений ухвалою суду у даній справі від 9 червня 2022 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення виготовлене 25 листопада 2022 року.

Суддя Євген Татуйко