Номер провадження: 22-ц/813/3829/22
Справа № 495/349/20
Головуючий у першій інстанції Прийомова О. Ю.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.11.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Громіка Р.Д.,

суддів Драгомерецького М.М., Дришлюка А.І.,

за участю секретаря Сидоренко А.О.,

розглянувши у спрощеному порядку за відсутністю учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 02 червня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Білгород-Дністровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського Володимира Анатолійовича про визнання протиправним та скасування виконавчого напису нотаріуса, про визнання припиненим кредитного договору №2 від 26 червня 2008 року, про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 16 серпня 2019 року та закінчення виконавчого провадження №59815852,

ВСТАНОВИВ:

1. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовної заяви.

21 січня 2020 року позивач ОСОБА_2 , звернувся до суду з позовом до Білгород - Дністровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи", приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського Володимира Анатолійовича, про визнання протиправним та скасування виконавчого напису нотаріуса, про визнання припиненим кредитного договору № 2 від 26 червня 2008 року, про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 16 серпня 2019 року та закінчення виконавчого провадження № 59815852, просить суд: визнати недійсним та скасувати напис нотаріуса, визнати припиненим кредитний договір, скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 16 серпня 2019 року, стягнути судовий збір.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 18.12.2019 року йому стало відомо про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого напису від 04.10.2016 року приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського В.А. про стягнення з ОСОБА_1 на корить ТОВ «Кредитні ініціативи» боргу у розмірі 14 539,62 грн.

Позивач вказував, що на підставі рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду та відповідного виконавчого листа №495/7123/13-ц, виданого 25.02.2016 року по тому ж кредитному договору, по якому виписано й виконавчий напис нотаріуса було відкрито виконавче провадження про стягнення боргу на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» на суму 37 931,01 грн.

Проте, 05 серпня 2016 року ВДВС було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі фактичного повного виконання рішення.

Відтак, кредитний договір №2 від 25.06.2008 року був повністю виконаний та припинений ще 05.08.2016 року.

Тож, виконавчий напис нотаріуса був винесений з порушенням вимог діючого законодавства України, що призвело до порушення законних прав та інтересів ОСОБА_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 02 червня 2021 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Білгород - Дністровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського В.А. про визнання протиправним та скасування виконавчого напису нотаріуса, про визнання припиненим кредитного договору № 2 від 26 червня 2008 року, про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 16 серпня 2019 року та закінчення виконавчого провадження № 59815852 відмовлено.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 скасувати оскаржуване судове рішення та постановити нове, яким задовольнити позовну заяву, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції не в повному обсязі дослідив матеріали справи та дійшов помилкових висновків про відмову у задоволенні позову.

Сповіщення сторін.

Про судове засідання, призначене на 16 листопада 2022 року, сторони були належним чином сповіщені про дату, час та місце слухання справи.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Згідно із ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до ч. 7 ст. 268 ЦПК України рішення суду (повне або скорочене) підписується всім складом суду у день його складення і додається до справи.

Повне судове рішення виготовлено 28 листопада 2022 року, про що зазначено у вступній частині постанови Одеського апеляційного суду.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідача, розглянувши матеріали справи і доводи, викладені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції скасувати в частині застосування строку позовної давності та постановити в цій частині нове судове рішення про задоволення позову.

Фактичні обставини справи.

На підставі матеріалів справи встановлено, що 04 жовтня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. було вчинено виконавчий напис про стягнення заборгованості по кредитному договору № 2 від 25.06.2008 року за період з 10.07.2015 року по 10.08.2016 рік на загальну суму 14 539,62 грн з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи».

На підставі вказаного виконавчого напису, державним виконавцем Білгород-Дністровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області 16.08.2019р. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 59815852 з примусового виконання виконавчого напису №17955 від 04.10.2016р., виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» боргу в розмірі 14 539,62 грн.

Разом з тим, матеріли справи містять докази закінчення виконавчого провадження, відкритого на підставі виконавчого листа №495/7123/13-ц виданого 25.02.2016 року Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» боргу в розмірі 37 931,01 грн.

Вищенаведений виконавчий лист Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області був виданий на підставі заочного рішення того ж суду від 03.10.2013 року, яким було стягнуто заборгованість з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи», згідно із кредитного договору №2 від 25.06.2008 року, тобто саме того ж, який став причиною видання спірного виконавчого напису нотаріуса.

З огляду на викладене, позивач наполягав на визнання його недійсним та скасування даного виконавчого напису приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу Чуловського В.А. від 04.10.2016 року.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно із ч. 1 п. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Так, застосовуючи позовну давність, суд першої інстанції виходив з того, що єдиним доводом позивача з цього питання є посилання на факті його обізнаності про відкриття виконавчого провадження за виконавчим написом нотаріуса від 04.10.2016 року лише 18.12.2019 року, тому він звернувся до суду.

Проте оскаржуваний ним виконавчий напис нотаріуса вчинений 04.10.2016 року, в той час як ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом 21.01.2020 року, без обґрунтованості причин поважності пропуску строку позовної давності

Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 81 ЦПК України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі він посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Для визначення моменту виникнення права на позов важливим є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) моменти.

Для визначення початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а й об`єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав.

Аналогічний правовий висновок зроблений Верховним Судом України і при розгляді справи № 6-17цс17 від 22 лютого 2017 року, а також Верховним судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду при розгляді справи № 397/1402/15-ц від 16 січня 2018 року.

За таких обставин, оскільки позивач не довів об`єктивної неможливості дізнатися про факт порушення його прав, у строк, визначений нормами чинного законодавства, тому суд першої інстанції дійшов висновку, що строк позовної давності на момент реалізації позивачем свого права на позов, закінчився.

Однак повністю з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частина 2 ст.258 ЦК України передбачає строк спеціальної позовної давності, яка застосовується до стягнення неустойки (пені, штрафу) в 1 рік.

Відповідно до ч.1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Для визначення моменту виникнення права на позов важливим є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) моменти.

Для визначення початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а й об`єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав.

Аналогічний правовий висновок зроблений Верховним Судом України і при розгляді справи № 6-17цс17 від 22 лютого 2017 року, а також Верховним судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду при розгляді справи № 397/1402/15-ц від 16 січня 2018 року.

З матеріалів справи вбачається, що позивач у позовній заяві зазначив, що 18 червня 2019 року йому стало відомо про відкриття виконавчого провадження №59815982 Білгород-Дністровським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області на підставі виконавчого напису від 04.10.2016р. (зареєстровано в реєстрі за №17955) приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського В.А. про стягнення на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» боргу у розмірі 14539,26 гривні.

В додатках до позовної заяви долучено копію постанови про відкриття виконавчого провадження від 16 серпня 2019 року. Саме з цієї дати необхідно відраховувати строк позовної давності, оскільки виконавчий напис нотаріуса був направлений на виконання і з саме з цього моменту потенційний боржник міг дізнатись про існування оскаржуваного напису.

Таким чином, висновки суду першої інстанції щодо застосування позовної давності не відповідають вимогам законодавства, а тому підлягають скасуванню.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про обґрунтованість вимог позовної заяви в частині визнання протиправним та скасування виконавчого напису нотаріуса, оскільки такі висновки відповідають положенням чинного закону, а тому в цій частині позовну заяву необхідно задовольнити.

Щодо позовних вимог стосовно припинення кредитного договору.

Згідно з абзацом 1 частини другої статті 651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Однак позивач не просить суд розірвати Кредитний договір.

З іншої сторони, за пунктом 7 частини другої статті 16 ЦК України одним із загальних способів захисту цивільних прав та інтересів є припинення правовідношення.

ЦК України не визначає поняття «правовідношення».

Однак за загальними положеннями теорії права правовідношенням є урегульований нормами права соціальний зв`язок між двома або більше особами.

Змістом правовідношення при цьому є права та обов`язки його учасників.

З частин першої та другої статті 509 ЦК України встанолвено, що окремим видом правовідношення є зобов`язання, тобто правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

В силу пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Водночас договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України).

Згідно з частинами першою та другою статті 202 ЦК України договір є двостороннім правочином, тобто дією двох або більше осіб, що спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).

Таким чином, договір є дією осіб у формі домовленості (а не відношенням між цими особами), зміст якої складають умови (пункти) про права та обов`язки між цими та іншими особами (а не самі права та обов`язки).

При цьому договір є підставою виникнення правовідношення, а не самим правовідношенням.

З цього вбачається, що договір (будучи домовленістю осіб) не може бути визнаний судом припиненим на підставі пункту 7 частини другої статті 16 ЦК України, оскільки цей спосіб захисту прав стосується правовідношення (зокрема, зобов`язання), та не може застосовуватись до домовленості осіб.

Таким чином, дійсно, відповідно до норм ЦК України суд не вправі визнати припиненим договір, а позивач не просить суд розірвати його чи визнати припиненими зобов`язання або правовідношення, породжені цим договором, тому суд вважає за доцільне відмовити у цій частині позовних вимог, у зв`язку з неправильно обраним способом захисту прав позивача

Щодо інших доводів апеляційної скарги.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Скаржник не довів обставини, на які посилався як на підставу своєї апеляційної скарги, жодного належного та допустимого доказу на спростування висновків суду першої інстанції не надав.

Стосовно зазначення в апеляційній скарзі вимоги про розірвання кредитного договору, суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно із ч. 6 ст. 367 ЦПК України в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Так у позовній заяві, яка була прийнята судом першої інстанції до розгляду, позивач просив визнати припиненим кредитний договір №2 від 25 червня 2008 року.

Отже, суд апеляційної інстанції не може розглядати вимогу апеляційної скарги про розірвання кредитного договору.

Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Твердження скаржника в апеляційній скарзі про те, що судом першої інстанції порушено норми процесуального закону, не є такими, що порушують розгляд справи по суті.

Крім того судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Таким чином, судова колегія дійшла висновку, що суд першої інстанції в частині застосування позовної давності неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, не довів обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, висновки районного суду не відповідають обставинам справи, у зв`язку з чим є підстави для скасування рішення суду першої інстанції щодо застосування позовної давності та ухвалення нового рішення в цій частині про задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 02 червня 2021 року скасувати в частині застосування позовної давності.

Постановити у цій частині нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до Білгород-Дністровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського Володимира Анатолійовича про визнання протиправним та скасування виконавчого напису нотаріуса, про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 16 серпня 2019 року №59815852 задовольнити.

Визнати недійсним та скасувати виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського Володимира Анатолійовича від 04.10.2016р. (зареєстровано в реєстрі за №17955).

Скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження №59815852 від 16 серпня 2019 року.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судове рішення виготовлено 28 листопада 2022 року.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: М.М. Драгомерецький

А.І. Дришлюк