Справа № 144/1071/21
Провадження № 22-ц/801/1800/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Довгалюк Л. В.
Доповідач:Матківська М. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2022 рокуСправа № 144/1071/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

Головуючого: Матківської М. В.

Суддів: Войтка Ю. Б., Стадника І. М.

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на заочне рішення Теплицького районного суду Вінницької області від 22 грудня 2021 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вінницягаз Збут» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з постачання природного газу,

Рішення ухвалила суддя Довгалюк Л. В.

Рішення ухвалено у смт Теплик

Повний текст рішення складено 28 грудня 2021 року,

Встановив:

У липні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Вінницягаз Збут» (далі - ТОВ «Вінницягаз Збут») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з постачання природного газу, який мотивувало тим, що відповідач є споживачем послуг з постачання природного газу, які надаються позивачем із відкритим особовим рахунком № НОМЕР_1 , проте свої зобов`язання по оплаті послуг своєчасно та в повному обсязі він не виконує, що призвело до утворення заборгованості станом на 01 липня 2021 року у розмірі 3704,96 гривень. Заборгованість накопилася за період з 01 грудня 2016 року по 01 липня 2021 року. Сума заборгованості, з помісячним відображенням нарахувань з дати її виникнення, підтверджується випискою з фінансового стану по особовому рахунку відповідача, яка містить інформацію (відомості) про боржника, адресу газифікованого будинку та обсяги споживання природного газу споживачем з помісячним відображенням.

Пославшись на викладене та на те, що відповідач у встановлений договором строк не сплатив за послуги, надані позивачем, і допустив прострочення виконання грошового зобов`язання, ТОВ «Вінницягаз Збут» просило суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за послуги з постачання природного газу в сумі 3704 грн. 96 коп., 3% річних у сумі 342 грн. 27 коп. та інфляційне збільшення боргу в сумі 844 грн. 30 коп. - всього 4891 грн. 53 коп.

Заочним рішенням Теплицького районного суду Вінницької області від 22 грудня 2021 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 , на користь ТОВ «Вінницягаз Збут» заборгованість за послуги з постачання природного газу в сумі 4891,53 грн та судовий збір у сумі 2270,00 грн.

Ухвалою Теплицького районного суду Вінницької області від 23 лютого 2022 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення у цивільній справі № 144/1071/21 від 22 грудня 2021 року за позовом ТОВ «Вінницягаз Збут» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з постачання природного газу, залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 просить заочне рішення суду скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що права відповідача на справедливий суд були порушені, оскільки він не був повідомлений про судовий розгляд і відповідно не міг подати заперечення на позовну заяву та надати пояснення на час винесення заочного рішення, тому оскаржуване рішення є передчасним.

Відповідач вважає, що посилання позивача на те, що він не може надати суду підписаний договір постачання природнього газу з відповідачем, оскільки такий договір не підписувався не відповідає дійсності, оскільки ОСОБА_1 в 2015 році підписав з ТОВ «Вінницягаз Збут» наданий ними договір про надання населенню послуг з газопостачання, внісши до нього, з метою захисту його прав споживача, пункт 34.1, в якому зазначено: «Плата за газ не знімається коли приписуються кубометри, або якість газу не відповідає якості». Два примірника вказаного договору здані відповідачем до центру оплати послуг позивача та станом на 22 січня 2022 року жодних заперечень від ТОВ «Вінницягаз Збут» до ОСОБА_1 не надходило, а отже він є чинним. Просить врахувати суд, ту обставину, що станом на 08 грудня 2015 року співробітниками позивача проводилась інвентаризація показників газового лічильника домоволодіння відповідача та було зафіксовано показник лічильника 32280 м3, а вже за січень 2016 року, як слідує з довідки про фінансовий стан рахунку № позивач вказав показник 33848 м3 нібито спожитого ним газу, що не відповідає дійсності.

Також вказує, що останній раз відповідач оплачував за послуги постачання природного газу позивачу в жовтні 2017 року, а отже претензії за несплату користування природним газом, як і позов про відшкодування шкоди ТОВ «Вінницягаз Збут» міг подавати до листопада 2020 року за жовтень 2017 року. Вказане зроблено не було, а отже позивач пропустив строк позовної давності у 3 роки, подавши даний позов в суд в 2021 році, що є підставою для застосування судом положень ст. 267 ЦПК України та відмови у задоволенні позову. При цьому посилається на постанову Великої палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 712/8916/17 в обґрунтування помилковості думки позивача, що подання ним заяви про видачу судового наказу зупинило процесуальні строки, оскільки Велика Палата Верховного Суду вважає, що інститут переривання позовної давності до спірних відносин незастосовний, а тому ОСОБА_1 заявив про необхідність застосування положень ст. 267 ЦПК України та відмовити в задоволенні позову.

У встановлений строк відзив на апеляційну скаргу позивач не надав.

Відповідно до ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без призначення судового засідання та без повідомлення учасників справи.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, позовних вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення за таких підстав.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї, при цьому не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частини 3 статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 є споживачем послуг з постачання природного газу, які надаються ТОВ «Вінницягаз Збут» із відкритим особовим рахунком № НОМЕР_1 . Відповідно до виписки з фінансового стану по особовому рахунку відповідача, товариство надає послуги з газопостачання до оселі споживача ОСОБА_1 , який у свою чергу їх отримує, проте, оплату проводить не у повному обсязі, тобто неналежно виконує зобов`язання щодо оплати вартості отриманих послуг, що призвело до утворення заборгованості, яка станом на 01 липня 2021 року становить 3704, 96 грн. (а. с. 8 т. 1).

Сума заборгованості за період з 01 грудня 2016 року по 01 липня 2021 року, з помісячним відображенням нарахувань з дати її виникнення, підтверджується випискою з фінансового стану по особовому рахунку відповідача, яка містить інформацію (відомості) про боржника, адресу газифікованого будинку та обсяги споживання природного газу споживачем з помісячним відображенням (а. с. 8 т. 1).

Згідно акту проведення інвентаризації від 08 грудня 2015 року показник лічильника № 110533, 2004 року випуску складає 32280 м. куб; розташування лічильника зовні (а. с. 109 т. 1).

Згідно відповіді, наданої ТОВ «Вінницягаз Збут» на звернення ОСОБА_1 від 20 березня 2018 року за № КЗ-ЛВ-637-0318, за період з 01 листопада 2017 року по 01 лютого 2018 року, щомісячно, показник лічильника 39531 м3 передається відповідачем на ПАТ «Вінницягаз» через особистий кабінет на сайті 104.ua, та за інформацією ПАТ «Вінницягаз» відключення будинку відповідача від системи газопостачання здійснювалось (а. с. 113 т. 1).

Із акту складеного представниками позивача від 04 травня 2018 року вбачається, що по домоволодінню відповідача для запобіганню витоку газу з газопроводу через відсутність демонтованого приладу обліку встановлена блінда на стояку (а. с. 172 т. 1).

Задовольнивши позовні вимоги та стягнувши з відповідача заборгованість за надані послуги з постачання природного газу в загальній сумі 4891,00 грн., суд першої інстанції виходив з того, що відповідач у порушення своїх зобов`язань не вносив своєчасно та у повному обсязі плату за спожитий ним природний газ, чим були порушені права позивача. З огляду на це, що відповідач допустив порушення своїх зобов`язань і не вносив своєчасно та у повному обсязі плату за спожитий природний газ, суд першої інстанції прийшов до висновку про стягнення із відповідача на користь позивача суми боргу за спожитий газ - 3704,96 грн., а також 3 % річних - 342,27 грн. і інфляційні втрати - 844,30 грн.

Апеляційний суд частково не погоджується із таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно матеріалів цивільної справи відповідач ОСОБА_1 проживає та зареєстрований у будинку АДРЕСА_1 .

Газопостачальна організація - ТОВ «Вінницягаз Збут» постачала природний газ споживачеві ОСОБА_1 для побутових потреб (приготування їжі, підігріву води та опалення житлових приміщень) із відкриттям особового рахунку № НОМЕР_1 , а споживач ОСОБА_1 зобов`язаний був своєчасно оплачувати надані послуги з газопостачання за встановленими цінами.

Відповідно до частини 1 статті 12 Закону України «Про ринок природного газу» постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених цим договором.

Постачання природного газу побутовим споживачам здійснюється на підставі типового договору, що затверджується регулятором та оприлюднюється в установленому законом порядку.

Як вбачається із матеріалів цивільної справи, відповідач ОСОБА_1 звернувшись до суду із заявою про перегляд заочного рішення Теплицького районного суду Вінницької області від 22 грудня 2021 року, до заяви додав договір про надання населенню послуг з газопостачання, укладений в 2015 році (без відповідної дати та номера) між споживачем ОСОБА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 (з однієї сторони) та постачальником ТОВ «Вінницягаз Збут» (з другої сторони) та газорозподільним підприємством ПАТ по газопостачанню та газифікації «Вінницягаз» (з третьої сторони), відповідно до пункту 1 якого постачальник зобов`язується постачати природний газ споживачеві для побутових потреб, а споживач зобов`язується своєчасно оплачувати надані послуги з газопостачання за встановленими цінами, у строки і на умовах, що передбачені цим договором. Договір підписаний трьома сторонами, у тому числі споживачем ОСОБА_1 (а. с. 103-108 т. 1).

Згідно із пунктом 28 цього договору споживач зобов`язаний вносити своєчасно та в повному обсязі плату за надані послуги відповідно до умов цього договору (підпункт 2) (а. с. 106 т. 1).

Судом встановлено, що постачальник доставив споживачу природний газ для побутових потреб, а споживач зобов`язаний оплатити надані послуги по доставці природного газу, проте свого зобов`язання не виконав, у зв`язку із чим виникла заборгованість в сумі 3704,96 грн.

Як свідчить тлумачення ст. 526 ЦК України, цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом ч. 1 ст. 901 і ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням.

Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням.

З огляду на викладене, правовідносини, які склалися між сторонами з надання послуг по постачанню природного газу є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих таких послуг, якому кореспондує право кредитора вимагати сплату грошей за надані послуги (частина перша статті 509 ЦК України).

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором.

З урахуванням викладеного обґрунтованими є вимоги позивача про стягнення із відповідача суми заборгованості за послуги з постачання природного газу в сумі 3704,96 грн., 3% річних у сумі 342,27 грн. та індекс інфляції в сумі 844,30 грн., а всього 4891,53 грн.

Проте, обґрунтованими та законними є доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 про застосування судом наслідків спливу позовної давності, визначених статтею 267 ЦК України.

Так, статтями 256, 257 ЦК України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 29 січня 2013 року у справі «Zolotas v. Greece» зазначено, що інститут строків давності є спільною рисою правових систем держав-учасниць і має на меті гарантувати правову певність, встановлюючи межу для дій або ж перешкоджаючи несправедливості, яка могла б бути скоєна, якби суди мали ухвалювати рішення щодо подій, які відбулися у далекому минулому.

Стосовно обов`язковості застосування строків позовної давності, то у справі «Grafescolo S.R.L. проти Молдови» ЄСПЛ вказав, що роль позовної давності має велике значення під час інтерпретації преамбули конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство закону, що є обов`язковим для країн, які підписали конвенцію. Суди не повинні ігнорувати заяви про застосування позовної давності, і належним чином обґрунтовувати причини її незастосування.

Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності (ч. 2 ст. 267 ЦК України).

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (ч. 3 ст. 267 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Частинами 1, 5 ст. 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Позовна давність відповідно до ч. 1 ст. 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими ст. ст. 253-255 цього Кодексу.

Статтею 264 ЦК України визначено випадки переривання перебігу позовної давності

Так, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Згідно з ч. 3 вказаної статті після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

У постанові від 07 липня 2020 року при розгляді справи № 712/8916/17, провадження № 14-448цс19 Великою Палатою Верховного Суду встановлено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

Переривання перебігу позовної давності передбачає, що внаслідок вчинення певних дій (або підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку, або подання кредитором позову до одного чи кількох боржників) перебіг відповідного строку, що розпочався, припиняється. Після такого переривання перебіг позовної давності розпочинається заново з наступного дня після підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку або після подання кредитором позову до одного чи кількох боржників.

Подання заяви про видачу судового наказу заявник (стягувач) не може використовувати згідно з частиною другою статті 264 ЦК України з метою переривання позовної давності за відповідною вимогою чи за її частиною.

На підставі припису частини другої статті 264 ЦК України переривання позовної давності відбувається у разі подання до суду саме позову до належного відповідача з дотриманням вимог процесуального закону щодо форми та змісту позовної заяви, правил предметної та суб`єктної юрисдикції й інших вимог, порушення яких перешкоджає відкриттю провадження у справі.

Згідно інформації з ЄДРСР 15 листопада 2017 року Теплицьким районним судом Вінницької області видано судовий наказ про стягнення заборгованості за спожитий природний газ з ОСОБА_1 , який за заявою відповідача (а. с. 162-163 т. 1) скасовано ухвалою Теплицького районного суду Вінницької області від 20 травня 2021 року.

З розрахунку заборгованості, наданого позивачем вбачається, що заборгованість в сумі 3704,96 грн. була нарахована відповідачу за період з 01 грудня 2016 року по 01 липня 2021 року (а. с. 8, 9 т. 1).

Із матеріалів справи встановлено, що 04 травня 2018 року домоволодіння відповідача фактично від`єднано від системи газопостачання (а. с. 113, 172 т. 1).

Згідно фінансового стану по особовому рахунку № НОМЕР_1 споживача ОСОБА_1 , газопостачання - виключено та починаючи із жовтня 2017 року до липня 2021 року показник лічильника по обліку газопостачання залишався сталим - 39531 (а. с. 8 т. 1).

Оскільки газопостачання до будинку відповідача було відключене, тому не відповідає дійсності нарахування плати за газопостачання за січень - серпень 2020 року, де починаючи із листопада 2020 року борг знову залишився в старій сумі, яка була визначена станом на березень 2018 року - 3704,96 грн., при цьому також враховується і та обставина, що показник газового лічильника залишався сталим - 39531, у тому числі і в цей період січень - серпень 2020 року, коли заборгованість зростала.

Таким чином, останній платіж споживач за використаний у березні 2018 року природний газ мав сплатити по показнику лічильника 39531 в сумі заборгованості - 3704,96 грн. у квітні 2018 року.

Позивач звернувся в суд із даним позовом у липні 2021 року (а. с. 2 т. 1), тобто з пропуском визначеного законом трирічного строку.

З урахуванням викладеного суд першої інстанції не дослідив належним чином відсутність підстав переривання строку позовної давності фактом звернення позивача в жовтні 2017 року до суду з заявою з такими самими позовними вимогами в порядку наказного провадження. Отже, позивач звернувся до суду після спливу строку позовної давності для звернення до суду, про застосування якої просить відповідач.

Згідно із частиною першою статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За наведених обставин апеляційний суд, враховуючи положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практику Європейського суду з прав людини та правову позицію викладену в постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 712/8916/17, вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до положень пункту 1 частини 6 статті 19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому рішення у цій справі не підлягає касаційному оскарженню (пункт 2 частини 3 статті 389 ЦПК України).

На підставі викладеного і керуючись ст. 367, 374, 376, 381-382 ЦПК України, суд

Постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Заочне рішення Теплицького районного суду Вінницької області від 22 грудня 2021 року скасувати і ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Вінницягаз Збут» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з постачання природного газу відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. В. Матківська
СуддіЮ. Б. Войтко
І. М. Стадник