Справа № 487/7272/21
Провадження № 2-о/487/34/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.02.2022 року Заводський районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючий суддяНікітін Д.Г.,
при секретаріГорта О.М.

розглянувши цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання на території України, за участю заінтересованої особи Заводський районний відділ у м. Миколаєві Управління державної міграційної служби України в Миколаївській області,

ВСТАНОВИВ:

12.10.2021 року ОСОБА_1 , звернулась до Заводського районного суду м. Миколаєва із заявою в якій просила встановити факт її проживання на території України на момент набрання чинності Закону України «Про громадянство».

В обґрунтування заяви зазначила, що вона народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Миколаєві, про що 03.05.1962 року Виконавчим комітетом Новобогданівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області складено відповідний актовий запис №23. На підтвердження цього 23.05.2018р. заявник отримала в Миколаївському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області повторне свідоцтво про народження № НОМЕР_1 . З часу народження і дотепер заявник безперервно проживає на території України в АДРЕСА_1 , про що свідчить довідка відділу соціально-економічного розвитку мкр. В. Корениха та М. Корениха Адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради про місце проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Цей будинок був побудований її батьками і вони разом проживали в ньому до їх смерті (батько ОСОБА_2 помер у 2010р., мати ОСОБА_3 в 2018р.).

Таким чином, без встановлення факту постійного проживання на території України вона позбавлена можливості отримати паспорт громадянина України та на підставі цього вирішити свої життєві проблеми, що і послужило підставою для її звернення із зазначеною заявою.

Ухвалою суду від 18.10.2021, заяву прийнято до провадження, відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті в порядку окремого позовного провадження.

Заявник ОСОБА_1 , подала до суду, в якій просила справу слухати за її відсутності та просила задовольнити заяву.

Представники зацікавленої особи до судового засідання не з`явились, про час та місце розгляду заяви були повідомленні належним чином про поважність причини неявки суду не повідомили.

Суд, дослідивши письмові докази, вважає заяву обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

ОСОБА_1 , народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Миколаєві, про що 03.05.1962 р. Виконавчим комітетом Новобогданівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області складено відповідний актовий запис №23. На підтвердження цього 23.05.2018р. заявник отримала в Миколаївському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області повторне свідоцтво про народження № НОМЕР_1 .

З часу народження і дотепер я безперервно проживає на території України в АДРЕСА_1 , про що свідчить довідка відділу соціально-економічного розвитку мкр. В. Корениха та М. Корениха Адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради про місце проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Цей будинок був побудований батьками заявниці де вони разом проживали в ньому до їх смерті (батько ОСОБА_2 помер у 2010р., мати ОСОБА_3 в 2018р.).

Відповідно до довідки №105 від 31.08.2021 р. Миколаївської загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів №21, 01.09.1969р. заявник була зарахована до 1 класу Малокорениської восьмирічної школи та у 1977р. закінчила 8 клас і була випущена зі школи.

15.03.1979 р. після виповнення шістнадцятилітнього віку заявниця отримала в Заводському РВ ММУ УМВСУ в Миколаївській області паспорт громадянина СРСР НОМЕР_3 .

ІНФОРМАЦІЯ_3 в заявниці народилася донька, ОСОБА_4 .

14.04.2015р. заявниця зламала шейку стегна зі зміщенням, знаходилася місяць на лікуванні, після чого в 2018 році їй встановили III групу інвалідності.

Із виписки із медичної картки із сімейної амбулаторії Малої Коренихи, вбачається, що з 1978 року і до теперішнього часу заявниця здійснювала постійний медичний нагляд в даній амбулаторії.

Так як вона втратила паспорт радянського зразка та своєчасно не оформила паспорт громадянина України в неї виникло багато проблем з документами. 06.06.2018р. вона звернулася до Заводського РВ у м. Миколаєві УДСМ України в Миколаївській області із заявою щодо видачі паспорта замість утраченого. Відповідно до довідки Заводського РВ у м. Миколаєві УДСМ України в Миколаївській області від 22.12.2020р. проведеною за її заявою перевіркою виявлено, що ОСОБА_1 не встановлено належність до громадянства України, тому їй було відмовлено в оформленні документів на підставі п.п. 1 п. 100 постанови КМУ №302 від 25.03.2015р.

В своїй заяві заявник зазначає, що без встановлення факту постійного проживання на території України вона позбавлена можливості отримати паспорт громадянина України та на підставі цього вирішити свої життєві проблеми.

Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України», і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України», громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України.

Згідно із п. 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого указом Президента України від 27.03.2001 року №215, встановлення належності до громадянства України стосується громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року.

Пунктом 8 цього Порядку визначено, що для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає: 1) заяву про встановлення належності до громадянства України; 2) копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального органу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що за станом на 24 серпня 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт); 3) судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року.

Відповідно до пункту 44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України і виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27.03.2001 року №215, в редакції Указу Президента України від 27.06.2006 року №588/2006 зі змінами, у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до ІНФОРМАЦІЯ_2 на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України",або на інших територіях, що входили на момент її народження чи підчас її постійного проживання до складу Української Народної Республіки,Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України,Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

За таких обставин юридичне значення має факт постійного проживання заявника на території України в певний період часу, а саме станом на 24 серпня 1991 року чи станом на 13 листопада 1991 року.

За змістом п. 3 ч. 2 ст. 9 Закону України «Про громадянство України», безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років є однією з умов прийняття до громадянства України.

Стаття 1 цього ж Закону дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах».

Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів.

Проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні.

Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено.

У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального органу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що станом на 24 серпня 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 зверталася до Управління Державної міграційної служби у Миколаївській області з заявою про видачу паспорта громадянина України.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Наведений у ст. 273 ЦПК України перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності зазначених умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення.

Листом Верховного суду України від 01.01.2012 року про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення роз`яснено, що у порядку ч.2ст.256 ЦПК суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень ст. 256 ЦПК України та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути зокрема, заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року. Отже, реалізація права на набуття громадянства України залежить від встановлення судом факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року, який має юридичне значення. Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час.

Відповідно до п.2 ч. 5ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно ч. 2ст. 315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Приймаючи до уваги те, що встановлення факту постійного проживання на території України має для заявника юридичне значення та необхідне йому для отримання паспорту громадянина України, враховуючі наявність доказів на підтвердження постійного проживання на території України впродовж життя та зокрема станом на 24.08.1991 року та станом на 13.11.1991, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 89, 259, 263-265, 315 Цивільного процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання на території України, за участю заінтересованої особи Заводський районний відділ у м. Миколаєві Управління державної міграційної служби України в Миколаївській області - задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , на території України станом на 24 серпня 1991 року та станом на 13 листопада 1991 року по сьогоднішній день.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду безпосередньо або через Заводський районний суд м. Миколаєва протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення..

Заявник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Заінтересована особа: Заводський районний відділ у м. Миколаєві Управління державної міграційної служби України в Миколаївській області, місце знаходження: м. Миколаїв, вул. Шосейна, 2.

Суддя Д.Г. Нікітін