Номер провадження 2/754/2649/22 Справа №754/232/22
06 травня 2022 року м. Київ
Деснянський районний суд міста Києва
під головуванням судді Бабко В.В.
за участю секретаря судового засідання Якименко А.І.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про визнання особи, такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, -
Позивачка звернулася з позовом до суду про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням.
Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 17.01.2022 відкрито провадження по справі.
Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 09.08.1993, квартира АДРЕСА_1 , належить на праві власності ОСОБА_1 та членам її сім`ї, а саме: ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , свідоцтво видане згідно з розпорядженням (наказом) № 3984 керівником органу приватизації. Згідно витягу з реєстру територіальної громади м. Києва в квартирі зареєстровані: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_2 . Однак, ОСОБА_2 більше трьох років не проживає в квартирі АДРЕСА_1 . Наявність реєстрації в квартирі особи, яка в ній не проживає, тягне для позивача додаткові витрати з оплати комунальних послуг, з обслуговування прибудинкової території, тощо, а також перешкоджає розпорядженню цим майном. У зв`язку з викладеним позивачка просить суд визнати ОСОБА_2 , таким що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .
Позивачка ОСОБА_1 в судові засідання не з`явилась, 04.05.2022 до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача, позовні вимоги підтримує та просить суд задовольнити.
Відповідач ОСОБА_2 в судові засідання не з`явився, про день, місце та час судових засідань повідомлявся за адресою, яка зазначена в позовній заяві, як місце реєстрації відповідача, що підтверджується відомостями Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Деснянської РДА ( АДРЕСА_1 ), однак повернувся конверт з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Відповідачем не подано заяви про розгляд справи за його відсутності та не подано відзиву на позовну заяву.
Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, 23.02.2022 до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності третьої особи, не заперечує проти позовних вимог та просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Третя особа ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, 23.02.2022 до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності третьої особи, не заперечує проти позовних вимог та просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Третя особа ОСОБА_5 в судові засідання не з`явилась, про день, місце та час судових засідань повідомлялась належним чином, про що свідчить повідомлення про отримання судової повістки.
Третя особа ОСОБА_7 в судові засідання не з`явився, про день, місце та час судових засідань повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про отримання судової повістки.
Третя особа ОСОБА_6 в судові засідання не з`явилась, про день, місце та час судових засідань повідомлена належним чином, про що свідчить повідомлення про отримання судової повістки.
Третіми особами ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 не подано заяви про розгляд справи за їх відсутності та не подано запереч на позовну заяву.
У зв`язку з чим, суд вважає за необхідне розглянути справу без участі відповідача, третіх осіб виходячи з вимог ст.128 ЦПК України та рішення Конституційного суду України від 13.12.2011 року № 17-рп/2011, згідно яких в разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаної в матеріалах справи (зокрема, позовна заява), вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Стаття 263 ЦПК України, регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.
Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.
Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.
Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Суд, дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи зі свого внутрішнього переконання, дійшов висновку про ухвалення заочного рішення та задоволення позовних вимог з таких підстав.
Судом встановлені такі факти та їх правовідносини.
Згідно свідоцтва про право власності на житло від 09.08.1993, квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_1 та членам її сім`ї, а саме: ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , свідоцтво видане згідно з розпорядженням (наказом) № 3984 керівником органу приватизації.
ОСОБА_4 є рідною донькою позивачки ОСОБА_1 .
В період з 15.08.2009 по 16.10.2019 ОСОБА_4 та ОСОБА_2 перебували в шлюбі, що підтверджується Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 16.10.2019.
Згідно витягу з реєстру територіальної громади м. Києва в квартирі АДРЕСА_1 , зареєстровані: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_2 .
Однак, відповідач ОСОБА_2 більше трьох років не проживає в квартирі АДРЕСА_1 , що підтверджується актом про не проживання особи за місцем реєстрації від 06.01.2022 за підписом мешканців будинку.
Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Стаття 391 ЦК України, передбачає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Усунення перешкод власник може вимагати навіть тоді, коли ці перешкоди не пов`язані з позбавленням його володінням майном.
Згідно із ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.
Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленостю між ним і власником житла або законом.
За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Вищенаведені норми цивільного законодавства України дають підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права.
У статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, № 4, №7 та № 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідач порушує право власності позивача, позбавляє можливості розпорядитись своїм майном на власний розсуд, тобто позивач обмежений у здійсненні свого права власності. Факт реєстрації в квартирі відповідача завдає додаткових матеріальних витрат на оплату комунальних послуг, що завдає позивачу матеріальної шкоди.
Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги позивача про визнання ОСОБА_2 , таким що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 , є обґрунтованими і підлягають задоволенню.
На підставі ст.141 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають понесені судові витрати в розмір 992,40грн
Керуючись Конституцією України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, статтями 16, 319, 321, 391 ЦК України, статтями 2, 4, 12, 76-81, 89, 133, 141, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про визнання особи, такою, що втратила право на користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , таким що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 та на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 992,40грн.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Деснянський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання та реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 .

Треті особи:

ОСОБА_3 , місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_3 ;

ОСОБА_4 , місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_4 ;

ОСОБА_5 , місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_5 ;

ОСОБА_6 , місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_6 ;

ОСОБА_7 , місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення складено та підписано 06.05.2022, у відповідності до частини 5 статті 268 ЦПК України.

Суддя В.В. Бабко