ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 553/2611/21 Номер провадження 22-ц/814/743/22Головуючий у 1-й інстанції Тимчук Р.І. Доповідач ап. інст. Кривчун Т. О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Кривчун Т.О.,

Суддів: Дряниця Ю.В., Чумак О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Ленінського районного суду м. Полтави від 06 січня 2022 року

у справі за заявою ОСОБА_1 про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню та про зупинення виконання за виконавчим документом, -

В С Т А Н О В И В :

06 грудня 2021 року заявник звернувся до Ленінського районного суду м. Полтави із заявою про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню.

10 грудня 2021 року заявник звернувся до суду з заявою про зупинення виконання за виконавчим документом.

Ухвалою суду від 20.12.2021 цивільну справу №553/2611/21 (провадження 6/553/165/2021) за заявою ОСОБА_1 про зупинення виконання за виконавчим документом та цивільну справу №553/2611/21 (провадження 6/553/164/2021) за заявою ОСОБА_1 про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, об`єднано в одне провадження, присвоєно їм спільний судовий номер №553/2611/21 (провадження 6/553/164/2021, після перереєстрації номер провадження -6/553/16/2022).

Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 06 січня 2022 рокуу задоволенні заяв ОСОБА_1 про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню та про зупинення виконання за виконавчим документом відмовлено. (а.с.21,22).

ОСОБА_1 не погодився з вказаною ухвалою та, посилаючись на неправильність та неповноту встановлених обставин у праві, неправильність застосування норм права, подав на неї апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Ленінського районного суду м. Полтава від 06.01.2022 року скасувати та ухвалити нове рішення про визнання судового наказу, виданого 01.11.2021 року Ленінським районним судом м. Полтави за №553/2611/21 таким, що не підлягає виконанню.

Вважає, що ухвала підлягає скасуванню у зв`язку з неправильністю та неповнотою встановлення обставин у справі і неправильного виконання та застосування норм права.

Посилається на те, що у наказі суду відсутня дата видачі і дата набуття ним чинності та на те, що існує спір між батьками про місце проживання дитини і, відповідно, сплати аліментів, при цьому зазначає про розгляд позовної заяви про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини в іншому судовому провадженні, з чого вбачається, що питання щодо стягнення аліментів у судовому порядку не розглядається.

Суд, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявника, заявлених у суді першої інстанції, дійшов висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

У відповідності до ч.ч.1-5 ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ч.1 ст.264 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих/ правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Судом першої інстанції встановлено, що судовим наказом від 21.09.2021 року стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 , аліменти на утримання сина - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини всіх видів доходів (заробітку), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з дати подання заяви до суду 20.09.2021 року та до досягнення дитиною повноліття та стягнуто на користь держави судовий збір у розмірі 227 грн. 00 коп.

Частиною першою статті 173 ЦПК України встановлено, що суд може внести виправлення до судового наказу, визнати його таким, що не підлягає виконанню, або відстрочити або розстрочити виконання судового наказу в порядку, встановленому статями 432, 435 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої статті 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Підстави для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові та процесуально-правові.

Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно до частини 5 ст.183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Обов`язок боржника може припинятися з передбачених законом підстав. Підстави припинення сплати аліментів за виконавчим документом визначені Сімейним кодексом України. Зокрема, ч.4 ст.181 СК визначає, що у разі виїзду одного з батьків за кордон на постійне проживання у державу, з якою Україна не має договору про надання правової допомоги, аліменти стягуються в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст.188 СК батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину, якщо дохід дитини набагато перевищує дохід кожного з них і забезпечує повністю її потреби.

Той із батьків, з ким проживає дитина, і той із батьків, хто проживає окремо від неї, з дозволу органу опіки та піклування можуть укласти договір про припинення права на аліменти для дитини у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно (житловий будинок, квартиру, земельну ділянку тощо) (ч.1 ст.190 СК України).

Отже, законодавчо визначено припинення сплати аліментів за виконавчим документом, де обов`язок боржника відсутній у зв`язку з його припиненням або добровільним виконанням, у такому разі суд може визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Процесуальними підставами для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого документа, зокрема: видача виконавчого документа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий документ виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого документа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого документа; помилкової видачі виконавчого документа, якщо вже після видачі виконавчого документа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого документа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого документа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого документа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього документа до виконання.

Проаналізувавши наведені вище норми права в їх сукупності суд першої інстанції повно та об`єктивно встановив фактичні обставини справи і дав їм належну правову оцінку, дослідив надані сторонами докази, на підставі яких дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 .

Посилання заявника в апеляційній скарзі на те, що Ленінським районним судом розглядається справа №553/1180/21 про розірвання шлюбу і визначення місця проживання дитини, тобто на момент видачі судового наказу №553/2611/21 від 01.11.2021р. вже перебувала на розгляді справа із сімейного спору про місце проживання дитини та, як наслідок, подальшого розгляду спірного питання сплати батькам аліментів, оскільки місце проживання дитини і кощти на її утримання нерозривно пов`язані, колегія суддів до уваги не приймає з огляду на те, що ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 23 лютого 2022 року по справі №553/1180/21 позовну заяву ОСОБА_3 в частині вимоги про визначення місця проживання дитини залишено без розгляду.

В своїй апеляційній скарзі заявник посилається також на те, що у наказі суду відсутня дата видачі і дата набуття його чинності, те, що він не отримував копію судового наказу і через це у нього з`явилася заборгованість. Колегією суддів встановлено, що доводи заявника необґрунтовані, оскільки судовий наказ Ленінського районного суду м. Полтави виданий судом 21.09.2021 року.

Відповідно до ст.172 ЦПК України, у разі ненадходження до суду заяви боржника про скасування судового наказу протягом 5-ти днів після закінчення строку на її подання наказ набирає законної сили.

Як убачається з матеріалів справи, 06.12.2021 року від боржника ОСОБА_1 до Ленінського районного суду надійшла заява про визнання наказу №553/2611/21 від 01.11.2021р. таким, що не підлягає виконанню, в результаті розгляду якої Ленінським районним судом м. Полтави винесена ухвала від 06.01.2022 року про відмову в задоволенні, яку заявник оскаржив до Полтавського апеляційного суду. Оскільки судовий наказ №553/2611/21 від 01.11.2021р. оскаржувався в суді першої та другої інстанції, тому в ньому не зазначена дата набрання ним чинності.

Доводи в апеляційній скарзі про несплату судового збору ОСОБА_3 є безпідставними, оскільки відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. Тому позивач ОСОБА_3 звільнена від сплати судового збору.

Заявником в апеляційній скарзі також вказано, що ОСОБА_3 не надала доказів про не виконання заявником батьківського обов`язку. Дане твердження є безпідставним, оскільки заявник не звільнений від обов`язку по догляду і утриманню сина. Заявником не надано до суду доказів відсутності обов`язку боржника перед стягувачем за судовим наказом про сплату аліментної у зв`язку з добровільним виконанням боржником вказаного обов`язку.

Посилання заявника на справу №553/1180/21, яка розглядалася Ленінським районним судом м. Полтави, в процесі розгляду якої ОСОБА_3 написала заяву про залишення без розгляду позовної вимоги про визначення судом місця проживання дитини з нею, судом до уваги не береться, оскільки предметом розгляду справи було розірвання шлюбу, що не стосується розгляду цієї справи по суті.

За змістом ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1). Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.2). Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч.3).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

З огляду на те, що ухвала суду відповідає вимогам закону, зібраним по справі доказам, обставинам справи, підстав для її скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 382,383 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,- залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Полтава від 06 січня 2022 року, - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

ГОЛОВУЮЧИЙ Т.О. Кривчун

СУДДІ Ю.В. Дряниця

О.В. Чумак