Справа № 627/648/22
05 грудня 2022 року смт Краснокутськ
Краснокутський районний суд Харківської області в складі:
головуючого судді Бугаєнко І.В.
з участю секретаря Сургай М.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в смт Краснокутськ цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Салама Самі, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Краснокутська селищна рада Богодухівського району Харківської області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Салама Самі у якому просить: 1)усунути перешкоди у користуванні позивачкою житловим будинком АДРЕСА_1 , шляхом визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим будинком; 2) покласти на відповідача судові витрати.
Позовні вимоги мотивує тим, що 25.01.2022 року набула у власність житловий будинок з господарчими та підсобними спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору дарування від 25.01.2022 року посвідченим приватним нотаріусом Охтирського районного нотаріального округу Лебедєвою Л.М. Після оформлення позивачкою відповідних правовстановлюючих документів на вказаний житловий будинок, вона дізналася про те, що в будинку є зареєстрована стороння особа, а саме: уродженець та громадянин Палестини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який 21.01.2022 року був зареєстрований попереднім власником, але фактично там не проживає.
Позивачка зазначає, що з 25.01.2022 року проживає у власному житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 разом зі своєю родиною. Відповідач по справі Салама Самі хоч і зареєстрований за вказаною адресою колишнім власником, але у житловому будинку не проживає, членом родини не є, договору оренди належного позивачці житлового будинку або його частини з нею не укладав, але є зареєстрований за вказаною адресою, що перешкоджає позивачці скористатись правом на житлову субсидію.
Позивачка вказує, що неодноразово зверталася до відповідача по справі з проханням добровільно знятися з державної реєстрації постійного місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , однак останній відповів відмовою, що і змусило позивачку звернутися до суду за захистом своїх порушених прав та інтересів.
Позивач у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена, подала до суду клопотання у якому просить справу розглядати у її відсутність, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує.
Відповідач у відкрите судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений, шляхом надсилання судових повісток на зареєстровану адресу місця проживання та шляхом розміщення оголошень про виклик в судове засідання на офіційному веб-порталі «Судова влада України» відповідно до вимог ч. 11 ст. 128 ЦПК України, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не подав.
Представник третьої особи - Краснокутської селищної ради Богодухівського району Харківської області у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, в матеріалах справи міститься клопотання від 05.12.2022 року про розгляд справи у відсутність представника, при вирішенні справи покладається на розсуд суду.
Згідно із ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Судом враховується, що в силу вимог ч.1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи, що відповідач достовірно обізнаний про подання позову, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, причин неявки суду не повідомив, відзиву на позов не подав, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та, зі згоди позивача, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
В зв`язку з неподанням відповідачем відзиву на позовну заяву, суд вирішує спір відповідно до положень ч. 8 статті 178 ЦПК України за матеріалами, наявними в цивільній справі.
У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося.
Суд, дослідивши матеріали справи, доходить наступного.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією договору дарування від 25.01.2022 року, зареєстрованому в реєстрі за № 75 /а.с. 7-8/, що також підтверджується копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 296267747 від 25.01.2022 року /а с. 6/.
Відповідно до копії довідки виданої виконавчим комітетом Краснокутської селищної ради Богодухівського району Харківської області № 11-14/Д-264 від 04.08.2022 року, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійсно зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , але фактично за даною адресою не проживає /а.с.24/.
Як вбачається з копії довідки виданої виконавчим комітетом Краснокутської селищної ради Богодухівського району Харківської області № 11-14/Д-264 від 04.08.2022 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно з обліковою карткою об`єкта по господарського обліку № 025383 є власником будівлі в АДРЕСА_1 . З 21.01.2022 року у вказаному житловому будинку був зареєстрований ОСОБА_2 , який відповідно до акту обстеження умов проживання за вказаною адресою не проживав /а.с.25/.
Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є не порушним.
Відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Так, згідно зі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Частиною 1 ст. 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.
За приписами ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Визначальним для захисту права на підставі цієї норми є наявні у позивача право власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушення права та з яких підстав.
Отже, власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права у будь-який час та будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним.
Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд України у постанові від 16.11.2016 року по справі №6-709цс16, згідно якої, власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.
Так, судом встановлено, що відповідач не є членом сім`ї позивача, та не відноситься до кола осіб, які постійно проживають з позивачем та ведуть з нею спільне господарство, відтак, ОСОБА_1 не може в повній мірі реалізувати своє право на вільне володіння, користування та розпорядження вказаним майном, водночас позивач позбавлена можливості отримати житлову субсидію від держави на оплату житлово-комунальних послуг, оскільки ОСОБА_2 зареєстрований в її будинку.
Враховуючи, що житловий будинок належить ОСОБА_1 на праві власності на підставі договору дарування, а відповідач не є членом її родини, суд вважає, що на правовідносини, які виникли між сторонами, не поширюються норми статей 64, 156 ЖК УРСР, ст. 405 ЦК України, про що також йдеться в аналогічній правовій позиції, висловленій у постанові ВСУ від 15 травня 2017 року у справі № 6-2931цс16.
Відповідач був зареєстрований у спірному житловому приміщенні зі згоди попереднього власника будинку, тобто у встановленому законом порядку набув право користування чужим майном /сервітут/.
Згідно із ч. 2 ст. 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.
Відповідач після реєстрації не проживає у спірному житловому приміщенні близько 10 місяців, майном не опікуюєся, тобто існують обставин, які мають істотне значення. За таких умов, суд вважає, що право відповідача на користування чужим майном підлягає припиненню відповідно до положень частини другої статті 406 ЦК України.
Згідно зі ст. 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд, зокрема, здавати в оренду, укладати інші не заборонені законом угоди.
Відповідно до ст. 158 ЖК УРСР наймач користується жилим приміщенням у будинку, що належить громадянинові на праві приватної власності, відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення укладається між власником будинку і наймачем у письмовій формі. За договором найму, зокрема, згідно зі ст.68ЖК УРСР, яка є загальною нормою, що застосовуються і до договору найму жилого приміщення у будинку приватної власності, - наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.
За приписами ст. 163 ЖК УРСР у разі тимчасової відсутності наймача за ним зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Тимчасова відсутність наймача не звільняє його від виконання обов`язків за договором найму.
Згідно зі ст. 71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач був відсутній з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено.
Відомостей про укладення між сторонами по справі договору найму на проживання у спірному житловому приміщенні суду надано не було.
Відповідно до ст. 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Згідно з ст.12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Положеннями ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно із ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Приписами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
За таких умов, беручи до уваги, що відповідач Салама Самі після реєстрації в спірному будинку в 2021 році не проживав у ньому, в будинку відсутні його речі, комунальні послуги не сплачує, добровільно знятися з реєстраційного обліку не бажає, враховуючи відсутність підстав для збереження за відповідачем права на житлове приміщення понад шість місяців, передбачених частиною 2 статті 71 ЖК УРСР, відсутність доказів поважності причин його відсутності понад шість місяців у вказаному будинку та невикористання житла за його прямим призначенням, суд дійшов висновку, що ОСОБА_2 слід визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .
Жодних доказів, які б спростовували такий висновок, суду не надано.
Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України, та вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір, сплачений нею при подачі позову в розмірі по 992,40 грн.
Керуючись ст.ст. 391, 395, 401, 406 ЦК України, ст.ст. 4, 10 - 13, 76-81, 89, 141, 259, 263 - 265, 268, 280 - 284, 289, 354, п.3 Розділу ХІІ Прикінцевих положень, пп. 15.5 п. 15 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, суд
Позовну заяву ОСОБА_1 до Салама Самі, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Краснокутська селищна рада Богодухівського району Харківської області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_1 житловим будинком АДРЕСА_1 , шляхом визнання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право на користування житловим будинком АДРЕСА_1 .
Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 сплачений нею судовий збір у сумі 992,40 грн. (дев`ятсот дев`яносто дві гривні 40 коп.)
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду через Краснокутський районний суд Харківської області, протягом тридцяти днів з дня його складення.
Заочне рішення набирає законної сили протягом тридцяти днів з дня його проголошення, якщо не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивач ОСОБА_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .
Відповідач Салама Самі, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .
Суддя Бугаєнко І. В.