Справа № 463/6882/20 Головуючий у 1 інстанції: Борачок М.В.
Провадження № 22-ц/811/622/21 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2022 року м. Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Бойко С.М.,

суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря Юзефович Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні без фіксування судового процесу звукозаписувальним технічним засобом цивільну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 21 грудня 2020 року в справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

У липні 2020 року ТОВ «Вердикт Капітал» звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором №500939899 від 14.05.2014 року у розмірі 129708,62 грн., 2102 грн. витрат по сплаті судового збору та 20000 грн. витрат на правничу допомогу.

В обґрунтування позову покликався на те, що між позичальником ОСОБА_1 та ПАТ «Альфа Банк» 14.05.2014 року укладено кредитний договір №500939899, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 63053,20 грн., зі сплатою 15,99% річних за користування кредитними коштами.

21.06.2016 року між ПАТ «Альфа Банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «Альфа Банк» відступило ТОВ «Кредитні ініціативи», а ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло права вимоги за кредитним договором до позичальників та/або поручителів, в тому числі, й за договором кредиту №500939899 від 14.05.2014 року.

26.12.2018 року між ТОВ «Кредитні ініціативи» та ТОВ «ФК «ВЕСТА» укладено договір про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ТОВ «Кредитні ініціативи» відступило ТОВ «ФК «ВЕСТА», а ТОВ «ФК «ВЕСТА» набуло права вимоги за кредитним договором до позичальників та/або поручителів, в тому числі, й за оговором кредиту №500939899 від 14.05.2014 року.

16.04.2019 року між ТОВ «ФК «ВЕСТА» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ТОВ «ФК «ВЕСТА» відступило ТОВ «Вердикт Капітал», а ТОВ «Вердикт Капітал» набуло права вимоги за кредитним договором до позичальників та/або поручителів, в тому числі, й за договором кредиту №500939899 від 14.05.2014 року.

За період користування кредитними коштами, позичальником здійснені часткові платежі на погашення основної суми кредиту, проте, заборгованість за кредитним договором в повному обсязі не погашена.

Станом на день подання позовної заяви, відповідач не повернув отримані кредитні кошти згідно кредитного договору №500939899 від 14.05.2014 року, тому, у зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання по поверненню кредитних коштів, отриманих на підставі кредитного договору №500939899 від 14.05.2014 року, ТОВ «Вердикт Капітал» вважає, що у нього виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат та 3% річних.

Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом та пені за порушення умов кредитного договору, що підлягає стягненню з позичальника станом на 09.06.2020 року, відповідно до розрахунку заборгованості, становить 129708,62 грн., з яких: 3% річних 5264,03 грн.; втрати від інфляції 12896,04 грн., подвійна облікова ставка НБУ 16050,47 грн., заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) 58406,65 грн.; заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги 23836,09 грн.; заборгованість за нарахованими відсотками згідно кредитного договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) 13255,34 грн.

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 21 грудня 2020 року у задоволенні позову ТОВ «Вердикт Капітал» відмовлено.

Рішення суду оскаржив позивач ТОВ «Вердикт Капітал», просить його скасувати з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

В обґрунтування вимог покликається на те, що між позичальником ОСОБА_1 та ПАТ «Альфа Банк» був укладений кредитний договір №500939899, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 63053,20 грн. зі сплатою 15,99% річних та який станом на день подання позовної заяви відповідач не повернув, сумніви з приводу набутого права вимоги ТОВ «Вердикт Капітал» до відповідача в суді першої інстанції були відсутні.

Вважає, що з огляду на те, що позичальником прострочено грошове зобов`язання по поверненню кредитних коштів, отриманих на підставі кредитного договору №500939899 від 14.05.2014 року, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат та 3% річних.

Зазначає, що загальний розмір заборгованості станом на 09.06.2020 року, відповідно до наданого розрахунку, становить 129708,62 грн.

З приводу неповідомлення позичальника про заміну кредитора у обов`язанні, вважає, що негативні наслідки для кредитора не настають, так як позичальником не сплачено жодних платежів первісному кредитору після відступлення права вимоги, а тому підстав вважати, що настали негативні наслідки для нового, належного кредитора та належного виконання умов кредитного договору немає.

06 квітня 2021 року від відповідача ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він заперечив доводи та вимоги апелянта. Просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

В судове засідання апеляційного суду учасники справи повторно не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені, клопотань про відкладення розгляду справи від них не надходило, тому відповідно до вимог ч.2 ст.247, ч.2 ст.372 ЦПК України розгляд справи проведено апеляційним судом у відсутності учасників справи без фіксування судового процесу звукозаписувальним технічним засобом.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 22.11.2022 року, є дата складення повного судового рішення 02.12.2022 року.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення відповідно до вимог ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Судом встановлено, що 14.05.2014 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Альфа-Банк» укладений кредитний договір №500939899, за умовами якого, банк надав позичальнику кредит у розмірі 63053,20 грн., зі сплатою 15,99% річних.

Відповідно до п.2.3 кредитного договору, датою остаточного повернення кредиту та припинення нарахування відсотків та комісії є 15.05.2019 року.

З 28.01.2015 року по 27.07.2016 року відповідач перебував на службі в Збройних Силах України, що стверджується витягом з наказу Міністерства оборони України №161 від 27.07.2016 року.

21.06.2016 року ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» уклали договір про відступлення прав вимоги, відповідно до якого, ПАТ «Альфа-Банк» відступило ТОВ «Кредитні ініціативи» право вимоги заборгованості за договорами кредиту.

26.12.2018 року ТОВ «Кредитні ініціативи» та ТОВ «Фінансова компанія «ВЕСТА» уклали договір факторингу №2019-1КІ/ВЕСТА про відступлення прав вимоги за кредитними договорами.

16.01.2019 року за договором відступлення прав вимоги №16-01/19/1 ТОВ «ФК «ВЕСТА» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги заборгованості за договором кредиту, в тому числі, за договором кредиту №500939899 від 14.05.2014 року.

Згідно витягу з Реєстру договорів, права вимоги за якими відступаються та боржників за такими договорами, який є додатком до договору відступлення прав вимоги №16-01/19/1 від 16.01.2019 року, залишок по тілу кредиту за договором №500939899 від 14.05.2014 року становить 58406,65 грн., відсоткам 23836,09 грн, пені 0,00 грн.

Звертаючись до суду з позовом, ТОВ «Вердикт Капітал» просило стягнути з позичальника заборгованість, яка станом на 09.06.2020, відповідно до розрахунку, становить 129708,62 грн., з яких: заборгованість за кредитом (тілом кредиту) 58406,65 грн.; заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги 23836,09 грн.; заборгованість за нарахованими відсотками згідно кредитного договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) 13255,34 грн., 3% річних 5264,03 грн., втрати від інфляції 12896,04 грн., подвійна облікова ставка НБУ 16050,47 грн.;

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що належних та допустимих доказів переходу до позивача права вимоги за спірним кредитним договором суду не надано, акти приймання передачі прав вимоги, саме за кредитним договором №500939899, укладеним між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи», ТОВ «Кредитні ініціативи» та ТОВ «ФК «ВЕСТА», ТОВ «ФК «ВЕСТА» та ТОВ «Вердикт Капітал», які б містили всі необхідні реквізити офіційного документу, матеріали справи не містять. Надані позивачем договори відступлення прав вимог та розрахунок заборгованості не є правовою підставою для стягнення відповідних сум та не може бути доказом безспірності розміру грошових вимог позивача до відповідача. ТОВ «Вердикт Капітал» не надало суду первинних бухгалтерських документів стосовно видачі кредиту та його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки та інше), тому немає підстав вважати, що розмір заборгованості відповідача перед позивачем, а також суми відсотків, зазначені в розрахунку, є правильними.

Перевіряючи такі висновки суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до змісту статті 526 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватися належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України.

За статтею 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі статтею 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За правилом статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з частиною першою статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 зазначила, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється. Права та інтереси кредитора в охоронних правовідносинах забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України

Встановлено, що 14.05.2014 року між ПАТ «Альфа-банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №500939899.

Згідно з п.2.3 кредитного договору, датою остаточного повернення кредиту, яка є датою припинення нарахування відсотків та нарахування комісій, є 15.05.2019 року

Отже, строк дії договору припинився 15.05.2019 року, внаслідок чого з вказаної дати припинилося право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом та інших платежів за цим договором.

З позовом до суду ТОВ «Вердикт Капітал» звернулося 28.07.2020 року.

Розмір заборгованості з тіла кредиту, відсотків, пені, яку просив стягнути позивач, визначено станом на 09.06.2020 року включно, починаючи з 16.01.2019 року, розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, починаючи з 09.06.2017 року по 09.06.2020 року, та пені за період з 09.06.2019 року по 09.06.2020 року.

Оскільки після спливу строку кредитування (15.05.2019 року) у позивача відсутнє право нараховувати проценти за кредитом та пеню, вимога позивача про стягнення заборгованості за нарахованими процентами та пенею відповідно до умов кредитного договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) є необґрунтованою.

Окрім того, відповідно до п.п.1 кредитного договору №500939899 від 14.05.2014 року, цей договір складається з двох розділів. Розділ №1 «Базові умови кредитування» та Розділ №2 «Загальні умови кредитування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк», які є нероздільно пов`язані між собою та складають єдиний документ, включаючи всі додатки до нього, які складають невід`ємну частину цього договору. Використання в подальшому тексті терміну означає «Договір» означає Розділ №1 та Розділ №2, а також усі додатки до нього.

Однак, в матеріалах справи наявна лише Анкета-заява відповідача та кредитний договір з Розділом №1 «Базові умови кредитування». Розділ №2 «Загальні умови кредитування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк» та Додаток №1, на який йдеться посилання у договорі, матеріали справи не містять.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із п.1 ч.1 ст.512 ЦКУкраїни, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст.517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання йому доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

За положеннями ст. 518 ЦК України, боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов`язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора.

Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, він має право висунути проти вимоги нового кредитора заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент пред`явлення йому вимоги новим кредитором або, якщо боржник виконав свій обов`язок до пред`явлення йому вимоги новим кредитором, - на момент його виконання.

Частиною першою статті 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним.

Згідно з п.5.4.5 наданого позивачем договору відступлення прав вимоги №16-01/19/1 від 16.01.2019 року, новий кредитор протягом 30 (тридцяти) робочих днів з моменту переходу права вимоги, готує та направляє повідомлення боржникам про відступлення новому кредитору права вимоги, підготовлені за формою згідно додатку №4 до цього договору, та протягом 30 (тридцяти) робочих днів надає первісному кредитору документи, що підтверджують здійснення даного відправлення, та гарантійний лист первісного кредитора з повним переліком боржників, яким здійснено відправлення письмових повідомлень згідно п.5.4.5 цього договору.

Надані суду документи не містять доказів направлення на адресу відповідача повідомлення про відступлення права вимоги за кредитним договором №500939899 від 14.05.2014 року на користь ТОВ «Вердикт Капітал» та про наявну суму заборгованості. Також позивачем не надано доказів на виконання умов договору ТОВ «ФК «Веста» та ТОВ «Кредитні ініціативи».

Згідно з п.2.1 договору відступлення прав вимоги №16-01/19/1 від 16.01.2019 року, який наданий позивачем, в порядку та на умовах, визначених цим договором, первісний кредитор відступає новому кредитору належне йому право вимоги до боржників за договорами, перелік яких міститься в Додатку №1-1 до договору, що додається до даного договору на паперовому носії, та сплатити за нього ціну права вимоги. Сторони погодили, що до нового кредитора переходять всі права, які належать первісному кредитору за основним договором, на умовах, передбачених основним договором, за виключенням права нарахування відсотків, комісій, неустойки, що передбачені умовами основних договорів.

Як визначено ч.ч.1, 2 ст.83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Звертаючись до суду із вказаним позовом, ТОВ «Вердикт Капітал» вказувало на своє право вимоги до відповідача у зазначеному ним розмірі заборгованості, пославшись на вищевказані договори факторингів №1 від 21 червня 2016 року, №2019-1КІ/ВЕСТА від 26 грудня 2018 року та договір відступлення прав вимоги №16-01/19/1 від 16 січня 2019 року, а також належно завірені додатки до договору факторингу №1 від 21 червня 2016 року, договору факторингу №2019-1КІ/ВЕСТА від 26 грудня 2018 року з переліком кредитних договорів, за якими відступались права вимоги за вказаними договорами. Проте, позивачем не долучено до позовної заяви повного тексту договору факторингу №1 від 21 червня 2016 року, а лише витяг, тому суд позбавлений можливості з`ясувати підстави і умови переходу права вимоги від первісного кредитора. Наступні договори є похідними від договору факторингу №1.

В матеріалах справи також відсутня будь-яка інформація щодо суми заборгованості за кредитним договором, укладеним між первісним кредитором ПАТ «Альфа-Банк» та відповідачем від 14.05.2014 року, яка відповідно до ст.517 ЦК України є важливою для здійснення права кредитора.

В матеріалах справи наявні лише витяг з Реєстру договорів, права вимоги за якими відступаються та боржників за такими договорами, який є додатком до договору відступлення прав вимоги №16-01/19/1 від 16 січня 2019 року, відповідно до якого залишок по тілу кредиту за договором №500939899 від 14.05.2014 року становить 58406,65 грн., залишок по відсотках 82242,74 грн, залишок по комісії та пені 0,00 грн., а також розрахунки, здійснені позивачем.

В той же час долучений до апеляційної скарги витяг із додатку 1-1 до договору про відступлення прав вимоги №16-01/19/1 від 16.01.2019 року містить інформацію, яка відрізняється у додатку, долученому до позовної заяви. Так загальна сума заборгованості становить 82242,74 грн., з яких сума за основною заборгованістю 58406,65 грн. та за процентами 23836,09 грн.

Разом з тим, із витягів з додатків до договору факторингу від 21.06.2016 року та витягу з додатку 1-1 №2019-1КІ/ВЕСТА від 26 грудня 2018 року, загальна сума заборгованості за кредитним договором №500939899 від 14.05.2014 року становить 81455,59 грн., з яких основний борг 58406,65 грн. та проценти 23048,94 грн.

Верховний Суд у постанові від 30.01.2018 року в справі №161/16891/15 вказав, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року №254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Належних доказів, на підставі яких можна було б правильно встановити розмір спірної заборгованості з урахуванням сплачуваних відповідачем платежів, позивачем не надано ні суду першої, ні апеляційної інстанцій.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 року у справі №342/180/17 зазначила, що обґрунтування наявності обставин повинно здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).

На підтвердження існування у відповідача заборгованості за кредитним договором, позивач просив суд апеляційної інстанції витребувати у ПАТ «Альфа Банк» первинні бухгалтерські документи (виписку по рахунку) стосовно видачі кредиту та його часткового погашення за договром кредиту №500939899 від 14.05.2014 року.

Вирішуючи порушені скаржником питання, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч.1, 3 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Частиною першою статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно із частинами 1, 2 ст.367 ЦК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Як убачається з матеріалів справи, на підтвердження своїх вимог, зокрема, позивачем до позовної заяви додано копію анкети-заяви ОСОБА_1 на одержання кредиту, копію кредитного договору (Розділ №1 Базові умови) разом з додатком №1 до кредитного договору, розрахунок заборгованості, копії договорів про відступлення права вимоги, укладені між ПАТ «Альфа Банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи», між ТОВ «Кредитні ініціативни» та ТОВ «ФК ВЕСТА», між ТОВ «ФК «ВЕСТА» та ТОВ «Вердикт Капітал».

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій ( ч.4 ст.12 ЦПК).

Згідно зі ст.83 ЦПК України, позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Частиною першою статті 84 ЦПК України встановлено, що учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

Частиною третьою статті 367 ЦПК України передбачено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Доведення умов кредитування і наявності заборгованості є обов`язком позивача, виходячи з принципу змагальності сторін, закріпленого статтею 12 ЦПК України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18 березня 2019 року у справі №61-28582ск18.

При зверненні до суду з позовом позивачем не було надано доказів на підтвердження обставин видачі ПАТ «Альфа-Банк» кредитних коштів, також ТОВ «Вердикт Капітал» не навів існування об`єктивних обставин, які б перешкоджали або унеможливили надання вказаних документів у встановлені процесуальним законом строки суду першої інстанції та не було заявлено клопотань про забезпечення відповідних доказів.

ТОВ «Вердикт Капітал» не навів існування об`єктивних обставин, які б перешкоджали або унеможливили надання вказаних документів у встановлені процесуальним законом строки суду першої інстанції.

Подавши суду першої інстанції клопотання про розгляд справи без присутності позивача, позивач, тим самим підтвердив, що подав усі докази на обгрунтування своїх вимог разом із позовною заявою.

Ураховуючи вимоги статті 367 ЦПК України, апеляційний суд доходить висновку про відсутність визначених процесуальним законом підстав для задоволення клопотання апелянта про витребування доказів на стадії апеляційного розгляду справи, а тому переглядає справу в межах доказів, досліджених судом першої інстанції.

Отже, суд першої інстанції, вирішуючи спір, дав належну правову оцінку доказам, на які сторони посилались в обґрунтування своїх вимог та заперечень, в колегії суддів немає підстав для інших висновків по суті вирішення спору, ніж тих, яких дійшов суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог позивача, а тому рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» залишити без задоволення.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 21 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. Повний текст постанови складений 02 грудня 2022 року.

Головуючий С.М. Бойко

Судді: С.М. Копняк

А.В. Ніткевич