Ухвала

27 грудня 2022 року

місто Київ

справа № 185/1649/20

провадження № 61-12932ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Усика Г. І. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Яремка В. В.,вирішуючи питання про самовідвід суддів: Усика Г. І., Яремка В. В., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Центру надання адміністративних послуг м. Покровськ про захист права власності шляхом витребування майна з чужого незаконного володіння, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 січня 2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 18 травня 2022 року,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , Центру надання адміністративних послуг м. Покровськ про захист права власності шляхом витребування з чужого незаконного володіння ОСОБА_2 нежитлового приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , та шляхом зобов`язання Центру надання адміністративних послуг м. Покровськ скасувати реєстрацію права власності на зазначене нежитлове приміщення за ОСОБА_2 .

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 січня 2021 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 08 червня 2021 року, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Витребувано з чужого незаконного володіння ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 нежитлове приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01.

В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

Рішення суду першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, мотивовано тим, що позивач надав належні та допустимі докази на підтвердження права власності на спірне нежитлове приміщення. Установивши, що спірне нерухоме майно вибуло з фактичного володіння позивача поза його волею, оскільки реєстрацію права власності ОСОБА_2 на зазначене приміщення здійснено на підставі не існуючого рішення Гребінківського районного суду Полтавської області у справі № 2/1605/371/10/12, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав, передбачених статтею 388 ЦК України для задоволення позову про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння ОСОБА_3 . В частині вирішення вимоги ОСОБА_1 про зобов`язання Центру надання адміністративних послуг м. Покровськ скасувати реєстрацію права власності на зазначене нежитлове приміщення за ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що така вимога є неналежним способом захисту порушеного права позивача, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Залишаючи без змін рішення місцевого суду, суд апеляційної інстанції визнав відсутніми підстави для застосування наслідків спливу позовної давності, про застосування якої ОСОБА_2 заявив в апеляційній скарзі, посилаючись на те, що за своїм змістом позовні вимоги ОСОБА_1 є вимогами про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, тобто є негаторним позовом, а тому до таких вимог позовна давність не застосовується.

Відхиляючи як необґрунтовані доводи ОСОБА_2 про порушення місцевим судом норм процесуального права, зокрема посилання на те, що суд розглянув справу за його відсутності, належним чином не повідомленого про дату, час та місце судового засідання, апеляційний суд зазначив, що відповідач належним чином повідомлявся про судові засідання, його заяви про відкладення судових засідань свідчать про зловживання ним процесуальними правами, а тому закриття місцевим судом підготовчого засідання, яке відбулося 18 січня 2021 року та призначення на цей же день судового розгляду, який відбувся за відсутності відповідача, не призвело до порушення його процесуальних прав.

Постановою Верховного Суду від 15 грудня 2022 року, у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного складу: Ступак О. В., Гулейкова І. Ю., Погрібного С. О., Усика Г. І. (судді-доповідача), Яремка В. В., касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Постанову Дніпровського апеляційного суду від 08 червня 2021 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова Верховного Суду мотивована тим, що переглядаючи рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що за своєю суттю заявлений позов про витребування з чужого незаконного володіння ОСОБА_3 нежитлового приміщення, є позовом про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, яке перебуває у володінні власника, тобто є негаторним позовом, до правовідносин за яким підлягає застосуванню стаття 391 ЦК України, тоді як позивач на обґрунтування позовних вимог посилався на статтю 388 ЦК України, яка визначає інший механізм захисту порушених прав власника майна (звернення з віндикаційним позовом). З огляду на зазначене, обґрунтованими є доводи касаційної скарги про застосування судом апеляційної інстанції норми матеріального права (статті 391 ЦК України), яка не підлягала застосуванню до спірних правовідносин, та не застосування норми права, якою такі правовідносини урегульовані (стаття 388 ЦК України).

Суд касаційної інстанції зазначив, що самостійна зміна судом правових підстав звернення ОСОБА_1 з позовом до суду, призвела не тільки до неправильної кваліфікації спірних правовідносин, а й неправильного застосування позовної давності про що заявляв відповідач ОСОБА_2 . Таким чином, фактично до вимог позивача про витребування майна, суд апеляційної інстанції не перевіряв наявність чи відсутність підстав для застосування позовної давності, зокрема не перевірив та не встановив початок перебігу позовної давності, а отже чи був пропущений позивачем строк звернення до суду за захистом порушеного права, тобто не з`ясував обставини, які є істотними для правильного вирішення справи, оскільки сплив позовної давності за доведеності порушеного права позивача є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.

Верховний Суд також констатував, що суд апеляційної інстанції не звернув увагу, що відповідач ОСОБА_2 та його представник не були повідомлені про розгляд справи по суті, що відповідно до пункту 3 частини третьої статті 376 ЦПК України є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового судового рішення.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 18 травня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Скасовано рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 січня 2021 року, ухвалено нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Витребувано з чужого незаконного володіння ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 нежитлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01.

В іншій частині позову відмовлено.

Суд апеляційної інстанції, урахувавши, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження належного повідомлення відповідача ОСОБА_2 та його представника про дату, час і місце засідання суду, дійшов висновку, що відповідно до пункту 3 частини третьої статті 376 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає обов`язковому скасуванню.

Оскільки реєстрація права власності на спірне нерухоме майно за ОСОБА_2 відбулася на підставі заочного рішення Гребінківського районного суду Полтавської області від 28 грудня 2012 року у справі № 2/1605/371/10/12, яке зазначеним судом не ухвалювалося, вказана справа у провадженні суду не перебувала, при цьому, реєстрація права власності відповідача на майно порушує права позивача, який набув у власність спірне нерухоме майно на підставі договору-купівлі-продажу, отже таке право підлягає захисту шляхом витребування майна із незаконного володіння відповідача.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про наявність підстав для застосування позовної давності, апеляційний суд урахував, що ОСОБА_1 вперше звернувся за захистом порушеного права 20 жовтня 2014 року до Запорізького окружного адміністративного суду, проте постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 12 грудня 2018 року скасовано постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 24 грудня 2014 року, якою задоволено позов ОСОБА_1 та скасовано реєстрацію права власності ОСОБА_2 на нерухоме майно, провадження у справі закрито з підстав того, що зазначений спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а отже строк, протягом якого ОСОБА_1 мав право звернутися до суду за захистом порушеного права, пропущено з поважних причин.

У грудні 2022 року ОСОБА_2 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 січня 2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 18 травня 2022 року.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22 грудня 2022 року справу № 185/1649/20 призначено

судді-доповідачеві: Усику Г. І., судді, які входять до складу колегії: Олійник А. С., Яремко В. В.

Суддями Усиком Г. І., Яремком В. В. заявлено про самовідвід у справі.

Вирішуючи питання самовідводу, колегія суддів встановила, що постановою Верховного Суду від 15 грудня 2021 року у цій справі № 185/1649/20 колегія суддів у складі: головуючого - Ступак О. В., суддів: Гулейкова І. Ю., Погрібного С. О., Усика Г. І. (судді-доповідача), Яремка В. В., постанова Дніпровського апеляційного суду від 08 червня 2021 року скасована, справу направлено на новий розгляд.

Отже, судді Усик Г. І., Яремко В. В., які входять у склад колегії суддів, визначеної для розгляду цієї справи, вже брали участь у її розгляді в суді касаційної інстанції та висловили свою правову позицію щодо кваліфікації спірних правовідносин, а також щодо застосованих судами норм матеріального і процесуального права, які ураховані судом апеляційної інстанції під час повторного перегляду рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 січня 2021 року.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Відповідно до частин першої, другої статті 40 ЦПК України питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

У пункті першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачено, що кожна людина має право на справедливий і відкритий розгляд справи незалежним і безстороннім судом упродовж розумного строку, встановленого законом.

Ураховуючи, що судді Усик Г. І., Яремко В. В. брали участь у вирішенні зазначеної справи за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 січня 2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 08 червня 2021 року, в якій висловили свою позицію щодо дотримання судами норм матеріального і процесуального права, з метою уникнення будь-яких сумнівів у об`єктивності та неупередженості цих суддів під час розгляду касаційної скарги ОСОБА_2 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 січня 2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 18 травня 2022 року, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення заяви про самовідвід суддів Усика Г. І., Яремка В. Б. та передачі касаційної скарги ОСОБА_2 для повторного автоматизованого розподілу.

Керуючись статтями 36, 40 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Заяву про самовідвід суддів Усика Григорія Івановича, Яремка Василя Васильовича задовольнити.

Відвести суддів Усика Григорія Івановича, Яремка Василя Васильовича від участі у розгляді касаційної скарги ОСОБА_2 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 січня 2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 08 червня 2021 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Центру надання адміністративних послуг м. Покровськ, про захист права власності шляхом витребування майна з чужого незаконного володіння.

Касаційну скаргу передати для проведення повторного автоматизованого розподілу.

Ухвала суду оскарженню не підлягає.

Судді:Г. І. Усик А. С. Олійник В. В. Яремко