РІШЕННЯ

іменем України

03 травня 2022 рокуСправа №451/1932/20
Провадження № 2/451/78/22

Радехівський районний суд Львівської області

у складі головуючого-судді Семенишин О.З.

секретаря судового засідання Табен Л.В.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні у м. Радехові в залі суду цивільну справу №451/1932/20 за позовом ОСОБА_1 до Лопатинської селищної ради Червоноградського району Львівської області про визнання права власності на спадкове майно,-

в с т а н о в и в:

2 грудня 2020 року ОСОБА_2 , в інтересах позивача ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Лопатинської селищної ради Львівської області про визнання права власності на спадкове майно.

В позовній заяві, з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 03 травня 2022 року, зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 . Внаслідок смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина. До складу спадкового майна, окрім іншого, входило право власності на земельну ділянку загальною площею 0,6923 га, що розташована на території Нивицької сільської ради Радехівського району Львівської області. Крім того, до складу спадкового майна входило право власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Даний житловий будинок належав колгоспному двору, головою якого був спадкодавець на праві особистої власності. Право власності на дане будинковолодіння належало спадкодавцю на підставі свідоцтва на право особистої власності на будівлі. Єдиним членом колгоспного двору був спадкодавець, то останньому належить право власності на майно. За життя ОСОБА_3 залишив особисте розпорядження на випадок своєї смерті. Згідно заповіту, спадкоємцем майна ОСОБА_3 є позивач - ОСОБА_1 . Єдиним спадкоємцем, що прийняв спадщину шляхом постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини був син - ОСОБА_1 . Факт прийняття спадщини позивачем підтверджується витягом про реєстрацію спадкової справи після смерті ОСОБА_4 , що виданий приватним нотаріусом Радехівського районного нотаріального округу Комарницькою Наталією Іванівною за № 27196131. Проте, нотаріус відмовляє позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на спірне нерухоме майно по причині відсутності у позивача відповідних оригіналів правовстановлюючих документів на нерухоме майно та наявності виправлень по батькові в державному акті на земельну ділянку. За таких обставин у позивача не залишається іншого дієвого виходу з ситуації, що наразі склалася, інакше як звернутися до суду з даним позовом з метою захисту свого невизнаного майнового права. З огляду на те, що позивач є єдиним спадкоємцем, який своєчасно та належним чином прийняв спадщину після смерті спадкодавця, то позов пред`являється саме до органу місцевого самоврядування за місцем знаходження майна. Просить встановити факт належності правовстановлюючого документа, а саме факту належності ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , свідоцтва про право особистої власності на будівлю за адресою: АДРЕСА_1 , та Державного акта на право приватної власності на землю, серії ІV-ЛВ №058192 від 10.10.2001 року. Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , право власності на земельну ділянку загальною площею 0,6923 га (земельна ділянка № НОМЕР_1 площа 0,2977 га, кадастровий номер: :06:000:1083; земельна ділянка № НОМЕР_2 - площею 0,3945 га, кадастровий номер: :06:000:0192), що розташована на території Нивицької сільської ради Радехівського району Львівської області, згідно Державного акту на право приватної власності на землю, серії ІV-ЛВ № 058192 від 10.10.2001 року. Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , право власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою по АДРЕСА_1 . Також просить судові витрати по справі покласти на позивача (а.с.4-9,100).

У підготовче судове засідання представник позивача не з`явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи за відсутності позивача та його представника, в якій позов підтримує повністю та просить задовольнити (а.с.99).

Представник відповідача Лопатинської селищної ради Червоноградського району Львівської області в підготовче судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву, в якій просив справу розглядати без їх участі, позовні вимоги визнають у повному обсязі (а.с.108).

Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності, чим і скористалися сторони.

У відповідності до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Згідно ч.4 ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому ст.ст.206-207 ЦПК України.

За правилами ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань.

Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до положень ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

На підставі ст.ст.12,81,82 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд встановив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії НОМЕР_3 від 14.12.2010 року (а.с.11).

Внаслідок смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина, до складу якої входило право власності на земельну ділянку загальною площею 0,6923 га, що розташована на території Нивицької сільської ради Радехівського району Львівської області, згідно Державного акту на право приватної власності на землю, серії ІV-ЛВ № 058192 від 10.10.2001 року (а.с.12-18).

Крім того, до складу спадкового майна входило право власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Даний житловий будинок належав колгоспному двору, головою якого був ОСОБА_4 на праві особистої власності на підставі свідоцтва на право особистої власності на будівлі (а.с.19-23,82).

З довідки № 483 від 16.06.2011 року виданої Нивицькою сільською радою Радехівського району Львівської області, видно, що ОСОБА_3 був єдиним членом колгоспного двору станом на 01.07.1990 року (а.с.24).

Згідно довідки №467 від 02.05.2022 року виданої Лопатинською селищною радою Червоноградського району Львівської області, ОСОБА_3 був єдиним членом колгоспного двору станом на 15.04.1991 року (а.с.104).

За життя спадкодавець ОСОБА_3 залишив особисте розпорядження на випадок своєї смерті у вигляду заповіту, за яким спадкоємцем майна ОСОБА_3 є ОСОБА_1 син спадкодавця (а.с.79-80).

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії НОМЕР_4 (а.с.26).

Відповідно до довідки №476 виданої 16.09.2020 виконкомом Нивицької сільської ради Радехівського району Львівської області, на день смерті матері ОСОБА_1 - ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , він з дружиною проживав разом з померлою без реєстрації в житловому будинку по АДРЕСА_1 (а.с.27).

Родинні відносини підтверджуються свідоцтвом про народження позивача, серії НОМЕР_5 та свідоцтвом про одруження батьків позивача, серії НОМЕР_6 (а.с.28,80).

Згідно матеріалів спадкової справи №48/2011 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 , ОСОБА_1 10 червня 2011 року звертався до приватного нотаріуса Радехівського районного нотаріального округу Комарницької Н.І. із заявою про прийняття спадщини після смерті батька, таким чином прийняв спадщину після смерті ОСОБА_3 (а.с.67-83).

Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.12,229 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними.

Правовий статус колгоспного двору визначається чинним на момент виникнення правовідносин ЦК УРСР.

В силу вимог ст. 120 ЦК УРСР (чинної на момент виникнення правовідносин), майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу). Колгоспний двір може мати у власності підсобне господарство на присадибній ділянці землі, що знаходиться в його користуванні, жилий будинок, продуктивну худобу, птицю та дрібний сільськогосподарський реманент відповідно до статуту колгоспу. Крім того, колгоспному дворові належать передані в його власність членами двору їх трудові доходи від участі в громадському господарстві колгоспу або інше передане ними у власність двору майно, а також предмети домашнього вжитку і особистого користування, придбані на спільні кошти.

Відповідно до ст. 123 ЦК УРСР, частка члена колгоспного двору в майні двору визначається: 1) при виході його з складу двору без утворення нового двору (виділ); 2) при утворенні з одного двору двох і більше дворів (поділ); 3) при зверненні стягнення по особистих зобов`язаннях члена двору. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Частку працездатного члена двору в майні двору може бути зменшено або у її виділенні зовсім відмовлено в зв`язку з недовгочасним його перебуванням у складі двору або незначною участю своєю працею чи коштами в господарстві двору.

У відповідності до ст. 125 ЦК УРСР, при поділі колгоспного двору його майно ділиться між дворами, що знов утворюються, відповідно до часток їх членів і з врахуванням господарських потреб кожного з дворів. Право вимагати поділу колгоспного двору мають повнолітні члени двору, що є членами колгоспу. Поділ майна, належного колгоспному дворові і збереженого після припинення колгоспного двору, провадиться за правилами статей 123 і 126 цього Кодексу.

Ст. 126 ЦК УРСР передбачено, що працездатний член колгоспного двору втрачає право на частку в майні двору, якщо він не менше трьох років підряд не брав участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору. Це правило не застосовується, якщо член двору не брав участі у веденні господарства в зв`язку з призовом на строкову військову службу, навчанням в учбовому закладі або хворобою.

Згідно з п. 6 постанови пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частки в його майні. Спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Як роз`яснив пленум Верховного Суду України в пп. «г» своєї постанови «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», за правилами ст. 563 ЦК України 1963 року, спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена, поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 1 липня 1990 року. У разі смерті члена колгоспного двору після 30 червня 1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору відкривається після смерті кожного з його колишніх членів.

Пленум Верховного Суду України у п. 1 своєї постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 роз`яснив, що спадкові правовідносини регулюються Цивільним кодексом України (435-15) (далі - ЦК), законами України від 02 вересня 1993 року № 3425-ХІІ (3425-12) «Про нотаріат», від 23 червня 2005 року №2709-IV (2709-15) «Про міжнародне приватне право», іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими. Відносини спадкування регулюються правилами ЦК (435-15), якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української PCP (1540-06) (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК (435-15) і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

З аналізу матеріалів справи вбачається, що спірне будинковолодіння є колгоспним двором.

ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 єдиний член колгоспного двору.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 прийняв спадщину після смерті батька - ОСОБА_3 як спадкоємець першої черги, оскільки вчасно звернувся із заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Радехівського районного нотаріального округу Львівської області.

Також ОСОБА_1 проживав зі своєю матір`ю ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 , та яка відмовилася від прийняття спадщини після смерті свого чоловіка ОСОБА_3 , що підтверджується матеріалами спадкової справи та доказами, які надійшли разом із позовною заявою.

Отже, в силу дії ст. 1268 ЦК України ОСОБА_1 вважається таким, що прийняв спадщину після смерті батька.

З огляду на те, що спадщина внаслідок смерті спадкодавця відкрилася після набрання чинності Цивільним кодексом України (01 січня 2004 року), то, в силу вимог п. 5 Перехідних положень такого кодексу, спірні спадкові правовідносини повинні регулюватися чинним Цивільним кодексом України.

Відповідно до ч. 1. ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

У відповідності до ч. 1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом).

Відповідно до положень ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

У відповідності до статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини.

Оскільки у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право на спадщину, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане спадкове майно за позивачем у порядку спадкування.

Приймаючи до уваги вищенаведене, позиції з цього приводу, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, суд приходить до висновку, що позовні вимоги сторони щодо визнання права власності в порядку спадкування є законними та обґрунтованими і, відповідно такими, що підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст.12,13,81,141,206, 258-259,263-265 ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

позов ОСОБА_1 задовольнити.

Встановити факт належності правовстановлюючого документа, а саме факту належності ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , Свідоцтва про право особистої власності на будівлю за адресою: АДРЕСА_1 .

Встановити факт належності правовстановлюючого документа, а саме факту належності ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , Державного акта на право приватної власності на землю, серії ІV-ЛВ №058192 від 10.10.2001 року.

Визнати за ОСОБА_1 , в порядку спадкування після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , право власності на земельну ділянку загальною площею 0,6923 га (земельна ділянка № НОМЕР_1 площа 0,2977 га, кадастровий номер: :06:000:1083; земельна ділянка № НОМЕР_2 - площею 0,3945 га, кадастровий номер: :06:000:0192), що розташована на території Нивицької сільської ради Радехівського району Львівської області, згідно Державного акту на право приватної власності на землю, серії ІV-ЛВ № 058192 від 10.10.2001 року.

Визнати за ОСОБА_1 , в порядку спадкування після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , право власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою по АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий суддяСеменишин О. З.

Рішення суду виготовлене в нарадчій кімнаті 3 травня 2022 року.