Справа № 947/9393/22
Провадження № 2/947/2165/22
Київський районний суд м. Одеси в складі:
головуючий - суддя Луняченка В.О.,
при секретарі Макаренко Г.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (паспорт серії НОМЕР_2 , ІПН НОМЕР_3 АДРЕСА_2 ) про усунення перешкод та встановлення земельного сервітуту,-
Позов мотивований тим, що у безпосередній близькості до житлового будинку ОСОБА_3 по АДРЕСА_3 , з порушенням нормативних відстаней від меж суміжної земельної ділянки, без розроблення проектної документації та отримання дозвільних документів відповідачем ведуться будівельні роботи.
Характер виконуваних робіт загрожує пошкодженням конструктивних елементів будинку, в якому проживає сім`я позивача.
Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Луняченку В.О.
Ухвалою судді Київського районного суду м.Одеси Луняченко В.О. від 26.05.2022 року відкрито провадження у справі.
Ухвалою судді Київського районного суду м.Одеси від 04.07.2022 року до участі у справ залучено правонаступника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_1 .
Ухвалою суду від 04.07.2022 року судом застосовано заходи забезпечення позову.
Ухвалою суду від 22.09.2022 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті.
До судового засідання представник позивача ОСОБА_1 адвоката Кукало О.М. надала заяву про можливість розгляду справи за її та позивача відсутністю, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просить їх задовольнити, також в даній заяві вона не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, повідомлялась належним чином, відомості про що містяться в матеріалах справи. Відзив з боку відповідача не надходив.
З урахуванням викладеного, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності відзиву на позов та заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.
За таких обставин, суд ухвалив розглянути справу в порядку заочного спрощеного провадження відповідно до ст. 280 ЦПК України.
Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до вимог частини другої статті 247 вказаного Кодексу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді, керуючись законом, дійшов наступних висновків.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
В силу ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що свідчить свідоцтво про її смерть серії НОМЕР_4 видане Відділом ДРАЦС у м.Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м.Одеса), яка за життя, а саме 04.11.2011 року на користь ОСОБА_1 залишила заповіт, який своєчасно звернувся до нотаріальної контори з відповідною заявою про прийняття спадщини.
Так судом встановлено, що ОСОБА_3 ( правонаступником якої є ОСОБА_1 - спадкоємець за заповітом від 04.11.2011 року) власник житлового будинку та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_3 .
У квітні 2022 року власником суміжного житлового будинку по АДРЕСА_2 ОСОБА_2 розпочато самовільні будівельні роботи.
У безпосередній близькості до житлового будинку ОСОБА_3 по АДРЕСА_3 , з порушенням нормативних відстаней від меж суміжної земельної ділянки, без розроблення проектної документації та отримання дозвільних документів відповідачем ведуться будівельні роботи.
Характер виконуваних робіт загрожує пошкодженням конструктивних елементів будинку, в якому проживає сім`я позивача.
Фундамент будівлі відповідача влаштовано на відстані 50 сантиметрів від межі земельної ділянки ОСОБА_3
6 квітня 2022 року Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради та Київською районною адміністрацією Одеської міської ради були зареєстровані звернення з питання проведення перевірки законності проведення будівельних робіт за адресою: АДРЕСА_2 .
У травні 2022 року було отримано відповідь на звернення від Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради, яким заявника повідомлено про роботу Управління в умовах воєнного стану.
10 травня 2022 року було отримано лист Київської районної адміністрації Одеської міської ради у якому зазначено, що згідно з даними Реєстру будівельної діяльності, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт, які засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, відсутня інформація щодо реєстрації Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради повідомлення про початок виконання будівельних робіт за адресою: АДРЕСА_2 .
Також Київською районною адміністрацією Одеської міської ради підготовлено та направлено листа до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради щодо прийняття заходів відповідно до чинного законодавства України та згідно їх компетенції.
Листом Київської районної адміністрації Одеської міської ради підтверджується обґрунтованість позову та незаконність дій відповідача.
З отриманої відповіді вбачається, що будівельний паспорт або містобудівні умови та обмеження на забудову земельної ділянки по АДРЕСА_2 не видавалися. Дозвіл на початок будівельних робіт або підготовчих робіт ОСОБА_2 не отримано.
Таким чином у відповідача відсутні жодні правові підстави на проведення будівельних робіт на земельній ділянці по АДРЕСА_2 .
Вказане свідчить про порушення забудовником, ОСОБА_2 вимог містобудівного та земельного законодавства України, діючих будівельних норм і правил, що свідчить про здійснення відповідачем самочинного будівництва, в розумінні ч.1 ст.376 ЦК України.
Відповідно до ст.5 Закону України «Про основи містобудування», при здійсненні містобудівної діяльності повинні бути забезпечені: розробка містобудівної документації, проектів конкретних об`єктів згідно з вихідними даними на проектування, з дотриманням державних стандартів, норм і правил, регіональних і місцевих правил забудови; розміщення і будівництво об`єктів відповідно до затверджених у встановленому порядку містобудівної документації та проектів цих об`єктів; урахування законних інтересів та вимог власників або користувачів земельних ділянок та будівель, що оточують місце будівництва.
Згідно ст.9, ст.11 «Про архітектурну діяльність» будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об`єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил, місцевих правил забудови населених пунктів у порядку, визначеному статтею 24 Закону України "Про планування і забудову територій".
Відповідно до ст.27, ст.28 «Про архітектурну діяльність», замовники (забудовники) та підрядники під час створення об`єкта архітектури зобов`язані: не порушувати під час організації і виконання будівельних робіт законні права та інтереси користувачів прилеглих земельних ділянок, власників розташованих на них будинків і споруд, відшкодовувати завдані їм збитки відповідно до закону.
Власники та користувачі об`єктів архітектури зобов`язані: отримувати в установленому законодавством порядку дозвіл на виконання робіт, пов`язаних із реконструкцією, реставрацією чи капітальним ремонтом об`єкта архітектури.
Відповідно до ст.29 Закону України «Про планування та забудову територій», здійснення будівельних робіт на об`єктах містобудування без дозволу на виконання будівельних робіт або його перереєстрації, а також здійснення не зазначених у дозволі будівельних робіт вважається самовільним будівництвом і тягне за собою відповідальність згідно із законом.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» замовник має право виконувати будівельні роботи після подання замовником повідомлення про початок виконання будівельних робіт відповідному органу державного архітектурно-будівельного контролю - щодо об`єктів будівництва, які за класом наслідків відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), та щодо об`єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта та які не потребують отримання дозволу на виконання будівельних робіт згідно з переліком об`єктів будівництва, затвердженим Кабінетом Міністрів України. Форма повідомлення про початок виконання будівельних робіт та порядок його подання визначаються Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до ч.2, ч.4 ст.26 ЗУ Про регулювання містобудівної діяльності, суб`єкти містобудування зобов`язані додержуватися містобудівних умов та обмежень під час проектування і будівництва об`єктів.
Право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації.
Згідно ч.1, ч.3. ч.4 ст. 29 ЗУ Про регулювання містобудівної діяльності, фізична або юридична особа, яка подала до виконавчого органу сільської, селищної, міської ради заяву про намір щодо забудови земельної ділянки, що перебуває у власності або користуванні такої особи, повинна одержати вихідні дані для проектування об`єкта будівництва.
Основними складовими вихідних даних є: містобудівні умови та обмеження.
Містобудівні умови та обмеження надаються відповідними уповноваженими органами містобудування та архітектури на безоплатній основі.
Виконання будівельних робіт без отримання містобудівних умов та обмежень означає, що у замовника не виникло право на їх виконання, а отже, будівельні роботи здійснено без законних на те підстав. Відсутність належного дозволу на проектування та будівництво підпадає під означення самочинного будівництва.
Згідно ч.2 ст.30 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», фізична чи юридична особа, яка має намір щодо забудови земельної ділянки, що перебуває в її власності або користуванні, має право на одержання технічних умов згідно із поданою нею заявою.
При влаштуванні майже двохметрової глибини підвального приміщення забудовник мав провести інженерно-геологічні вишукування, однак, відповідачем вказані дослідження проведені не були, проект будівництва не розроблено.
Також, не була проведена експертиза проекту, що передбачено ч.2 ст.31 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності».
Відповідно до ст.9 Закону України «Про архітектурну діяльність» будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об`єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності».
Згідно зі статтею 11 Закону України «Про архітектурну діяльність» під час будівництва об`єкта архітектури здійснюється авторський та технічний нагляд.
Належним підтвердженням фактичного здійснення авторського нагляду на об`єкті будівництва є відповідні відомості, внесені до журналу авторського нагляду.
Однак, очевидно, що всі зазначені норми відповідачем не виконані, також забудовником не дотримано розмірів протипожежних відстаней між будинками.
Згідно п. 6.1.41 ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування та забудова територій», затверджених Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 26.04.2019 №104, при розміщенні будинків в кварталах із сформованою забудовою для догляду за будинками і здійснення поточного ремонту відстань до межі суміжної земельної ділянки від найбільш виступаючої конструкції стіни будинку слід приймати не менше ніж 1,0 м. При цьому, має бути забезпечене виконання необхідних інженерно- технічних заходів, що запобігатимуть попаданню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок або взаємоузгоджене водовідведення згідно з вимогами ДБН В. 1.1-25. Для нової садибної та дачної забудови відстань від межі слід встановлювати не менше 3 м.
Зазначені норми ДБН Б.2.2.-12:2019 «Планування і забудова території», передбачають наявність протипожежних відстаней між будівлями в залежності від їх ступеня вогнестійкості від 6 до 15 метрів та ці відстані можуть бути зменшені до 50% за певних умов.
Щодо порушення відповідачем вимог земельного законодавства:
Відповідно до п.2 ч.2, ч.4 ст.24 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності, забудова земельної ділянки здійснюється в межах її цільового призначення.
Згідно ч.1 ст. 91 Земельного кодексу України, власники земельних ділянок зобов`язані: г) не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів.
Відповідно до ч.2 ст. 103 Земельного кодексу України, власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив).
Згідно з ч.1 ст.104 Земельного кодексу України, власники та землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати припинення діяльності на сусідній земельній ділянці, здійснення якої може призвести до шкідливого впливу на здоров`я людей, тварин, на повітря, земельні ділянки та інше.
Вимоги земельного законодавства ОСОБА_2 порушено, а саме не витримані нормативні відступи від меж ділянки суміжного землевласника, протипожежні розриви відсутні.
Тобто будівельні роботи за адресою: АДРЕСА_2 проводяться з численним порушенням законодавства у сфері будівництва: Закону України Про регулювання містобудівної діяльності. Закону України «Про архітектурну діяльність», в сфері земельного законодавства: Земельного Кодексу України, а також будівельних норм і правил: ДБН А.2.2.-3:2014 «Склад та зміст проектної документації на будівництво» ДБН В.1.1-12:2014 Будівництво у сейсмічних районах України», ДБН Б.2.2.-12:2019 «Планування і забудова території».
Відповідно до ч.3 ст.375 ЦК України, право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням.
Згідно ч.1, ч.7 ст.376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.
У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.
Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.
Тобто будівництво є самочинним та підлягає знесенню, тобто приведенню об`єкту земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 у попередній стан.
На час здійснення приватизації земельної ділянки по АДРЕСА_2 праву бічну межу земельної ділянки було проведено по лінії господарських будівель позивача - гаражу та літньої кухні, тобто фактично існуючий відступ від спільної межі ввійшов до складу ділянки ОСОБА_2 . При цьому, між суміжними землекористувачами було узгоджено, що за необхідності проведення ремонтних робіт господарських будівель власник ділянки по АДРЕСА_2 буде надавати доступ для проведення ремонту. Однак, вказана домовленість, як зазначено у позові, відповідачем не виконується.
Таким чином, для своєчасного підтримання експлуатаційних якостей та попередження передчасного зносу конструктивних елементів будівель, що належать позивачу, необхідне проведення їх поточного ремонту. Проведення таких робіт неможливе без встановлення сервітуту на належній відповідачу частині земельної ділянки довжиною 10,4 м (2,7м + 7,7м), шириною - 1,0 м, площею - 10,4 кв. м, вздовж будівель ОСОБА_3 - гаражу літ.Б, літньої кухні-бані літ.Л.
Згідно п. 2 ст. 395 Цивільного кодексу України одним із видів речових прав на чуже майно є право користування (сервітут).
Відповідно до ст. 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій, конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Потреба встановлення сервітуту виникає у тих випадках, коли власник майна не може задовольнити свої потреби будь-яким способом.
Відповідно до ч.1, ч.3, ч.4 ст. 98 ЗК України право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою.
Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею.
Земельний сервітут здійснюється способом найменш обтяжливим для власника земельної ділянки.
Згідно ст. 99 ЗК України власники або землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати встановлення таких земельних сервітутів: право проходу та проїзду на велосипеді; право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху; право прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв`язку, трубопроводів, інших лінійних комунікацій; право прокладати на свою земельну ділянку водопровід із чужої природної водойми або через чужу земельну ділянку; право відводу води зі своєї земельної ділянки на сусідню або через сусідню земельну ділянку; право забору води з природної водойми, розташованої на сусідній земельній ділянці, та право проходу до природної водойми; право поїти свою худобу із природної водойми, розташованої на сусідній земельній ділянці, та право прогону худоби до природної водойми; право прогону худоби по наявному шляху; право встановлення будівельних риштувань та складування будівельних матеріалів з метою ремонту будівель та споруд; інші земельні сервітути.
Перелік, зазначений в даній статті, не є вичерпним.
Згідно з частиною першою статті 99 ЗК України вимагати встановлення земельних сервітутів можуть власники або землекористувачі земельних ділянок.
Земельний сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду (стаття 100 ЗК України).
Положеннями статті 403 ЦК України передбачено, що сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном. Сервітут не позбавляє власника майна, щодо якого він встановлений, права володіння, користування та розпоряджання цим майном, а збитки, завдані власникові (володільцеві) земельної ділянки або іншого нерухомого майна, особою, яка користується сервітутом, підлягають відшкодуванню на загальних підставах.
У пункті 22-2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року №7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" роз`яснено, що види земельних сервітутів, які можуть бути встановлені рішенням суду, визначені статтею 99 ЗК України і цей перелік не є вичерпним. Встановлюючи земельний сервітут на певний строк чи без зазначення строку (постійний), суд має враховувати, що метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки для ефективного її використання; умовою встановлення є неможливість задовольнити такі потреби в інший спосіб, і в рішенні суд має чітко визначити обсяг прав особи, що звертається відносно обмеженого користування чужим майном.
Частина 3 ст. 402 ЦК України передбачає, що у разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту.
Таким чином, встановлення земельного сервітуту відбувається, коли неможливо задовольнити потреби особи іншим засобом, окрім, як шляхом встановлення сервітуту.
У позивача відсутня інша можливість здійснювати догляд за належними їй на праві власності нежилими будівлями, та проводити їх поточний ремонт.
За таких обставин позовні вимоги підлягають задоволенню.
Керуючись ст. ст. 2, 76-83, 141, 263-265, 273, 280-289, 354-355 ЦПК України,
Позовні вимоги ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( паспорт серії НОМЕР_2 , ІПН НОМЕР_3 АДРЕСА_2 ) про усунення перешкод та встановлення земельного сервітуту- задовольнити.
Зобов`язати ОСОБА_2 ( паспорт серії НОМЕР_2 , ІПН НОМЕР_3 АДРЕСА_2 ) усунути ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 АДРЕСА_1 ) перешкоди у праві користування житловим будинком за адресою: АДРЕСА_3 шляхом знесення самочинної будівлі та приведення земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_4 у попередній стан.
Повне судове рішення буде складено протягом десяти днів з дня проголошення вступної та резолютивної частини.
Заочне рішення може бути переглянуто Київським районним судом м.Одеси за заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення.
Заочне рішення суду може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів після отримання копії рішення відповідачем та - протягом тридцяти з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Повне судове рішення складено 28.11.2022 року.
Суддя Луняченко В. О.