Справа № 759/2297/22
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/9670/2022
Головуючий у суді першої інстанції: Горбенко Н.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Крижанівська Г.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2022 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Крижанівської Г.В.,

суддів Матвієнко Ю.О., Шебуєвої В.А.,

при секретарі Шпирук Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу адвоката Міхальова Андрія Олександровича, подану в інтересах Державної інноваційної фінансово-кредитної установи, на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 04 липня 2022 року, ухвалене у складі судді Горобенко Н.О., у цивільній справі №759/2297/22 за позовом ОСОБА_1 до Державної інноваційної фінансово-кредитної установи про визнання дій неправомірними щодо невиконання рішення суду та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Державної інноваційної фінансово-кредитної установи про визнання дій неправомірними щодо невиконання рішення суду та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Зазначала, що рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 22 червня 2021 року у справі № 759/7520/21, задоволено її позов до Державної інноваційної фінансово-кредитної установи (далі по тексту - ДІФКУ), а саме: скасовано наказ ДІФКУ від 10 березня 2021 року № 56 к/тр «Про припинення трудового договору»; поновлено її на посаді заступника начальника відділу інноваційних та інвестиційних проектів ДІФКУ або на рівнозначній посаді, яка відповідатиме її кваліфікації; стягнуто з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушено прогулу та судовий збір на користь держави. Суд першої інстанції допустив негайне виконання судового рішення в частині її поновлення на роботі. Вказане рішення суду відповідач у добровільному порядку не виконав. 28 грудня 2021 року старшим державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Бойко М.Д. на підставі виконавчого листа від 08 грудня 2021 року було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 68000571, згідно якою ДІФКУ було зобов`язано негайно виконати рішення суду щодо поновлення на роботі та надати до ВДВС у м. Києві документальне підтвердження виконання рішення. 10 січня 2022 року державним виконавцем Шевченківського ВДВС у м. Києві Бойко М.Д. було винесено постанову №68000571, згідно з якою на відповідача за невиконання рішення суду та вимог державного виконавця було накладено штраф на користь держави у розмірі 5 100,00 грн. Цією ж постановою ДІФКУ було зобов`язано виконати рішення суду протягом трьох робочих днів та попереджено про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення. 18 січня 2022 року на виконання рішення Святошинського районного суду міста Києва від 22 червня 2021 року ДІФКУ було видано наказ від 18 січня 2022 року № 4-к/тр про поновлення її на роботі. Відтак, відповідачем було протиправно затримано виконання рішення Святошинського районного суду міста Києва від 22 червня 2021 року в частині негайного її поновлення на роботі, що у свою чергу, призвело до її вимушеного прогулу за весь час затримки виконання судового рішення, який тривав з 23 червня 2021 року по 18 січня 2022 рік включно, та відповідно - до порушення по відношенню до неї, гарантованого ст. 43 Конституції України права на працю. З урахуванням викладеного, ОСОБА_1 просила стягнути з відповідача на її користь 205 517,00 грн. середнього заробітку за період з 23 червня 2021 року по 18 січня 2022 року - за час вимушеного прогулу та час затримки негайного виконання рішення Святошинського районного суду міста Києва від 22 червня 2021 року про поновлення її на роботі.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 04 липня 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ДІФКУ на користь ОСОБА_1 204 099,84 грн. середнього заробітку за період з 23 червня 2021 року по 18 січня 2022 року - за час вимушеного прогулу та час затримки негайного виконання рішення Святошинського районного суд міста Києва від 22 червня 2021 року про поновлення ОСОБА_1 на роботі.

Стягнуто з Державної інноваційної фінансово-кредитної установи на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 992,40 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішення в частині стягнення заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць допущено до негайного виконання.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, адвокат Міхальов А.О., який діє в інтересах ДІФКУ , подав апеляційну скаргу. Просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволені позову в повному обсязі. Посилається на те, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Звертає увагу на те, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 22 червня 2021 року вирішено поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника відділу інноваційних та інвестиційних проектів ДІФКУ або на рівнозначній посаді, яка відповідатиме її кваліфікації. Разом з тим, ухвалюючи рішення у даній справі, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що ОСОБА_1 не могла бути поновленою на посаді заступника начальника відділу інноваційних та інвестиційних проектів, оскільки 10 березня 2021 року була звільнена з посади начальника відділу, а не заступника. Неможливість виконання рішення Святошинського районного суду м. Києва від 22 червня 2021 року визнавалась і самою позивачкою, якою подано заяву про виправлення описки у вказаному рішенні. Таким чином, вина відповідача щодо невиконання вказаного рішення суду відсутня. В подальшому ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 05 липня 2021 року виправлено описку в рішенні суду від 22 червня 2021 року, якою в резолютивній частині ухвалено внести дані: «поновити ОСОБА_1 на роботі. Зобов`язати ДІФКУ , у випадку не введення до штатного розпису скороченої посади, яку вона обіймала на момент звільнення, запропоновувати їй рівнозначну посаду, яка відповідатиме її кваліфікації». Фактично, вказаною ухвалою від 05 липня 2021 року суд повністю змінив зміст частини рішення, що згідно вимог ЦПК України є грубим порушенням норм процесуального права та є неприпустимим, про що зазначалось в апеляційній скарзі поданою відповідачем у справі № 759/7520/21. Постановою Київського апеляційного суду від 11 листопада 2021 року рішення Святошинського районного суду м. Києва від 22 червня 2021 року залишено без змін, а ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 05 липня 2021 року про виправлення описки скасовано, ухвалено нове судове рішення, яким відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні заяви про виправлення помилки у судовому рішенні. Саме не визначеність того, на якій посаді необхідно поновити ОСОБА_1 й стало підставою для затримки виконання рішення суду в частині його негайного виконання. Також зазначає, що управлінням бухгалтерського обліку та фінансової звітності ДІФКУ здійснено перевірку поданого ОСОБА_1 розрахунку середнього заробітку та повідомлено, що останньою не вірно визначено кількість робочих днів у періоді та, відповідно, невірно розраховано загальну суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу, вказує, що розрахункова сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу складає 204 099,84 грн. Крім того, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що зазначена сума включає податок на доходи фізичних осіб в розмірі 36 737,97 грн. та військовий збір в розмірі 3 061,50 грн., які повинні обов`язково бути сплачені до бюджету, а чиста сума до виплати працівнику становить 164 300,37 грн. Також звертає увагу на те, що ОСОБА_1 в період з 19 березня 2021 року по 18 січня 2022 року перебувала на обліку в Святошинській районній філії Київського міського центру зайнятості, як безробітна, та у вказаний період отримувала допомогу по безробіттю. Загальна сума, яку ОСОБА_1 отримала як безробітна становить 87 401,79 грн. Однак, про дані обставини ОСОБА_1 не повідомила суд першої інстанції, як під час розгляду даної справи, так і під час розгляду справи № 759/7520/21. Вказане підтверджує той факт, що ОСОБА_1 зловживає своїми процесуальними правами, намагається стягнути з ДІФКУ надлишкові кошти та вводить суд в оману.

05 жовтня 2022 року ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу. Просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Заперечує проти доводів відповідачка, вважає їх необґрунтованими, а апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник адвокат Кутергіна Г.С. апеляційну скаргу підтримали, просили її задовольнити з наведених у ній підстав.

Представник ДІФКУ в судове засідання не з`явився, про час та місце апеляційного розгляду справи повідомлений належним чином, а тому, колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за його відсутності.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, заслухавши пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 працювала на посаді начальника відділу інноваційних та інвестиційних проектів Державної інноваційної фінансово-кредитної установи.

Наказом Державної інноваційної фінансово-кредитної установи № 56 к/тр від 10 березня 2021 року про припинення трудового договору звільнено ОСОБА_1 з посади начальника відділу підтримки винаходів у зв`язку зі скорочення чисельності або штату працівників (п. 1 ст. 40 КЗпП України).

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 22 червня 2021 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 11 листопада 2021 року, було скасовано наказ Державної інноваційної фінансово-кредитної установи № 56 к/тр від 10 березня 2021 року про припинення трудового договору з позивачем, поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника відділу інноваційних та інвестиційних проектів ДІФКУ або на рівнозначній посаді, яка відповідатиме її кваліфікації, стягнуто з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушено прогулу та судовий збір на користь держави. Допущено негайне виконання в частині поновлення на роботу, у відповідності до п.4 ч.1 ст. 367 ЦПК України (а.с. 7-10, 13-20).

Відповідно до заяв про поновлення на роботі від 12 листопада 2021 року та 26 листопада 2021 року, позивачка зверталася до відповідача з проханням забезпечити виконання рішення суду в частині негайного поновлення її на посаді заступника начальника відділу інноваційних та інвестиційних проектів Державної інноваційної фінансово-кредитної установи або рівнозначній посаді, яка відповідатиме її кваліфікації (а.с. 21-23).

Згідно постанови старшого державного виконавця Шевченківського ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Бойко М.Д. про відкриття виконавчого провадження №68000571 від 28 грудня 2021 року, відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №759/7520/21, виданого 08 грудня 2021 року Святошинським районним судом м. Києва, про поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника відділу інноваційних та інвестиційних проектів ДІФКУ або рівнозначній посаді, яка відповідатиме її кваліфікації. Боржнику встановлено термін до виконання десять робочих днів (а.с. 28).

Постановою старшого державного виконавця Шевченківського ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Бойко М.Д. від 10 січня 2022 року за невиконання рішення суду та вимог державного виконавця накладено на ДІФКУ штраф на користь держави у розмірі 5100,00 грн., зобов`язано боржника виконати рішення протягом трьох робочих днів та попереджено про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення суду (а.с. 30-31).

Наказом ДІФКУ № 4-к/тр від 18 січня 2022 року скасовано наказ ДІФКУ № 56 к/тр від 10 березня 2021 року «Про припинення трудового договору» та поновлено ОСОБА_1 на рівнозначній посаді директора Регіонального представництва ДІФКУ в м. Одеса з 11 березня 2021 року, яка з 19 січня 2022 року приступила до виконання своїх обов`язків (а.с.33).

З`ясувавши обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , стягнувши з ДІФКУ на користь ОСОБА_1 середній заробіток час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 23 червня 2021 року по 18 січня 2022 року в розмірі 204 099,84 грн.

Колегія суддів не вбачає підстав для скасування такого рішення суду першої інстанції.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується.

Частиною 7 ст. 235 КЗпП України визначено, що рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

При цьому належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі слід вважати видання власником про це наказу, що дає працівнику можливість приступити до виконання своїх попередніх обов`язків.

Відповідно до ст. 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Як встановлено судом, рішення Святошинського районного суду м. Києва від 22 червня 2021 року у справі № 759/7520/21 виконано відповідачем ДІФКУ лише 18 січня 2022 року відповідно до наказу ДІФКУ № 4-к/тр від 18 січня 2022 року «Про поновлення на роботі ОСОБА_1 » (а.с. 33).

Відтак, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з ДІФКУ на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 23 червня 2021 року по 18 січня 2022 року на підставі ст. 236 КЗпП України.

Колегія суддів відхиляє посилання адвоката Міхальова А.О., який діє в інтересах ДІФКУ , на поважність причин затримки виконання рішення суду про поновлення позивача на роботі.

Стаття 236 КЗпП України не містить жодних застережень щодо звільнення власника або уповноваженого ним органу від відповідальності за затримку виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника.

Наведений обов`язок виплати працівникові середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення його на роботі не залежить від обставин та причин невиконання такого судового рішення. Аналогічні висновки були викладені в постанові Верховного Суду від 30 квітня 2020 року в справі №524/9275/17.

Вирішення питання судом про виправлення описки в рішенні суду про поновлення на роботі позивачки ОСОБА_1 не перешкоджало ДІФКУ виконати рішення суду в частині поновлення на роботі.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з ДІФКУ на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 23 червня 2021 року по 18 січня 2022 року в розмірі 204 099,84 грн.

При цьому, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо невірності розрахунку середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду, здійсненого ОСОБА_1 , оскільки судом першої інстанції було перевірено наданий позивачкою розрахунок, враховано заперечення відповідача та виправлено допущену позивачкою помилку при здійсненні розрахунку середнього заробітку, та стягнуто на її користь середній заробіток за час затримки виконання рішення суду, саме у тому розмірі, який був розрахований відповідачем.

Також колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції при визначенні розміру середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду не було враховано, що ОСОБА_1 перебувала на обліку в Святошинській районній філії Київського міського центру зайнятості, як безробітна, та отримувала допомогу по безробіттю. Так за змістом ст. 236 КЗпП України у разі затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника виплата йому середнього заробітку проводиться весь за час затримки виконання рішення суду та законом не передбачено будь-яких підстав для зменшення його розміру за певних обставин.

Колегія суддів погоджується із доводами представника ДІФКУ, що справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів.

Податки і збори із суми середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду, присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із суми середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду зменшується на суму податків і зборів.

Водночас незазначення судом першої інстанції в резолютивній частині судового рішень примітки «без відрахування податків і зборів» біля визначеної належної до стягнення суми середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду не є порушенням норм матеріального чи процесуального права, яке б мало наслідком скасування оскаржуваного рішення. Так, із детального розрахунку, наведеного судом у мотивувальній частині судового рішення, очевидно слідує, що суд не віднімав від обрахованої суми середнього заробітку будь-яких податків чи зборів.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга адвоката Міхальова А.О., подана в інтересах ДІФКУ , підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Міхальова Андрія Олександровича, подану в інтересах Державної інноваційної фінансово-кредитної установи, залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 04 липня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 01 грудня 2022 року.

Суддя-доповідач:

Судді: