ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3569/22 Справа № 180/3030/21 Категорія 49 Суддя у 1-й інстанції - Хомченко С. І. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова М. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді -Петешенкової М.Ю.,

суддів Городничої В.С., Лаченкової О.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 26 січня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що з 23 грудня 2016 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 . Від шлюбу мають малолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зазначає, що шлюб між ними існує формально, вони проживають окремо, спільне господарство вони не ведуть, з квітня 2021 року відповідач мешкає у місті Запоріжжя.

Вказував, що подальше збереження шлюбу неможливе і суперечить його інтересам, а тому просив розірвати шлюб.

Рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 26 січня 2022 року позов задоволено.

Шлюб зареєстрований між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 23 грудня 2016 року Марганецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 162, розірвано. Вирішено питання про судові витрати.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що сімейно-шлюбні відносини між сторонами фактично припинилися, ОСОБА_2 наполягав на його розірванні, подальше збереження сім`ї є неможливим та суперечить інтересам сторін, оскільки не ґрунтується на їх вільному волевиявленні.

Не погодившись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції є необгрунтованим та таким, що ухвалене внаслідок неповного з`ясування обставин, які мають значення для справи, з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що судом вирішено спір без встановлення фактичних обставин справи, без врахування спільно прийнятого ними, як батьками-усиновителями рішення про направлення дитини за станом здоров`я до навчання та лікування у місто Запоріжжя. Судом залишено поза увагою питання застосування заходів щодо примирення подружжя.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (частина перша статті 24 СК України).

Частинами третьою, четвертою статті 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно з частиною другою статті 104, частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України.

За змістом частини третьої статті 109 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.

Відповідно до частини першої статті 110, статті 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Врахувавши наведені норми права і встановивши, що шлюб між сторонами носить формальний характер, сторони не мають наміру продовжувати подальші шлюбні відносини, збереження шлюбу суперечать інтересам позивача, який категорично заперечував проти можливості відновлення шлюбних відносин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про неможливість збереження шлюбу та наявності підстав для його розірвання, враховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою (стаття 51 Конституції України).

Оскільки, судом встановлено, що збереження нормальних сімейних відносин виявилося неможливим, суд дійшов вірного висновку про задоволення вимог позивача про розірвання шлюбу, що відповідає положенням ст.ст. 24, 55,56 СК України.

Доводи апеляційної скарги щодо недотримання судом першої інстанції норм процесуального права, щодо розгляду справи за відсутності відповідача, якого не повідомили про час та місце розгляду справи, не заслуговують на увагу суду, оскільки розгляд справи проведено за правилами спрощеного провадження без повідомлення сторін.

Також не можуть бути прийняті до уваги доводи апеляційної скарги стосовно того, що розірвання вказаного шлюбу порушить інтереси малолітньої дитини, а тому необхідно відмовити у задоволенні позову, оскільки законом не передбачено примушення особи до збереження шлюбних відносин проти його волі. Разом з цим, даний факт має правове значення під час вирішення питання про стягнення аліментів, стягнення додаткових витрат на дитину, та жодним чином не впливає на вирішення питання про розірвання шлюбу.

Аргументи апеляційної скарги з приводу не вжиття судом заходів для примирення, на правильність рішення суду першої інстанції не впливають, оскільки до подачі позову сторони не виявили наміру відновити шлюбні відносини.

Разом з цим, згідно із статтею 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя, оскільки такі питання можуть вирішуватися виключно у процесі розгляду конкретної справи.

Надання строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком.

Беручи до уваги те, що в апеляційній скарзі ОСОБА_1 не обґрунтовувалась необхідність надання строку на примирення подружжя, враховуючи той факт, що ОСОБА_2 не бажає зберігати подружні відносини із відповідачем, доводи про порушення її права на призначення подружжю строк для примирення, є безпідставними.

Отже, суд першої інстанції правомірно врахував всі обставини справи та дійшов вірного висновку про неможливість збереження сім`ї.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги необґрунтовані та зводяться до переоцінки доказів по справі і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які могли б призвести до скасування судового рішення, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Згідно ст. 141 ЦПК України, судові витрати, у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 26 січня 2022 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: В.С. Городнича

О.В. Лаченкова