Справа № 303/8212/20
П О С Т А Н О В А

Іменем України

01 грудня 2022 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

Головуючого - судді Фазикош Г. В.

суддів Кожух О. А., Куштан Б. П.

з участю секретаря Зубашкова М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Пархоменко Миколи Володимировича, що діє від імені відповідача ОСОБА_1 , на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 16 листопада 2021 року, ухвалене суддею Куцкір Ю. Ю., по справі за позовом АТ «ОТП Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості згідно кредитного договору та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до АТ «ОТП Банк» про визнання додаткової угоди до кредитного договору недійсною, -

В С Т А Н О В И В :

В грудні 2020 року АТ «ОТП Банк» пред`явив позов до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості згідно кредитного договору.

Свої вимоги мотивував тим, що 12 липня 2007 року між АТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № ML-801/041/2007 на суму 27 000 доларів США для купівлі нерухомого майна під 4,99 % річних з кінцевим терміном повернення кредиту 12 липня 2037 року.

В якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 15 березня 2018 року між ОСОБА_2 та АТ «ОТП Банк» був укладений договір поруки № SR 801/041/2018. За цим договором поручитель зобов`язується відповідати за повне та своєчасне виконання боржником його боргових зобов`язань перед банком за кредитним договором, в повному обсязі таких зобов`язань. Поручитель та боржник відповідають як солідарні боржники, що означає, що банк може звернутися з вимогою про виконання боргових зобов`язань як до боржника, так і до поручителя, чи до обох одночасно.

Враховуючи те, що умови кредитного договору належним чином не виконувалися, банком було надіслано відповідачам вимоги про дострокове повернення кредиту, однак ці вимоги ними були проігноровані.

Станом на 28 вересня 2020 року заборгованість по кредиту складає 840 928, 61 грн. З них:

-760 074, 56 грн. борг по тілу кредиту;

-80 854, 05 грн. борг за відсотками;

-1067, 79 грн. пеня.

Оскільки в добровільному порядку відповідачі борг не повертають, позивач просив стягнути з них солідарно заборгованість по кредиту в розмірі 840 928, 61 грн. у судовому порядку (Т.1, а.с.1-4).

В лютому 2021 року ОСОБА_1 пред`явив зустрічний позов до АТ «ОТП Банк» про визнання додаткової угоди до кредитного договору недійсною.

Позовні вимоги мотивував тим, що 08 грудня 2016 року між АТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 було укладено договір № 4 про внесення змін та доповнень до кредитного договору № ML-801/041/2007 від 12.07.2007 р. про зміну валюти боргових зобов`язань та зміну графіка погашення кредиту. Однак, при визначенні суми боргу на дату укладення додаткової угоди ( 08 грудня 2016 року), банк в односторонньому порядку визначив суму заборгованості в розмірі 29 502, 28 доларів США. При цьому жодних звірок по оплаті для визначення реальної суми заборгованості не проводилося. Ця сума боргу, на думку позичальника, є надуманою та встановлює для нього умови, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися. З огляду на це, ОСОБА_1 просив визнати недійсним договір № 4 від 08.12.2016 р. про внесення змін та доповнень до кредитного договору (Т.1, а.с.185-186).

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 16 листопада 2021 року первісний позов задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АТ «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором № ML-801/041/2007 від 12.07.2007 р. в розмірі 840 928, 61 грн. В задоволенні зустрічного позову - відмовлено. Вирішено питання про судові витрати (Т.2, а.с.41-44).

На це рішення адвокат Пархоменко М. В., що діє від імені відповідача ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу. Апелянт зазначає, що не погоджується з розміром заборгованості та ставить під сумнів та достовірність, як доказ, наданий банком розрахунок боргу. Вважає, що не всі платежі були включені банком до розрахунку заборгованості по кредиту. Крім того, усіх квитанцій по кредиту апелянт долучити не може, оскільки значна їх частина, на його думку, була вилучена в ході обшуку, що проводився 21 травня 2020 року в рамках кримінальної справи № 0000776, та знаходиться в матеріалах цього кримінального провадження. Належним доказом є виписка по особовому (кредитному) рахунку, яка, не тільки не була надана суду, але й не була видана позичальнику ОСОБА_1 на письмову заяву. Вказані аргументи були повністю проігноровані з боку місцевого суду. У зв`язку з цим апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог (Т.2, а.с.49-51).

У судове засідання в апеляційній інстанції сторони в черговий раз не з`явилися, хоча були повідомлені про час та місце розгляду справи належним чином.

Від представника апелянта надійшла заява про відкладення розгляду справи по тій причині, що відповідачі перебувають за кордоном, однак жодних підтверджуючих документів вказаного адвокат не надав.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів прийшла до висновків, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення виходячи з таких підстав.

Згідно статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 ЦК України).

Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (ч. 1 ст. 554 ЦК України).

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч. 2 ст. 554 ЦК України).

З матеріалів справи слідує, що 12 липня 2007 року між АТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № ML-801/041/2007 на суму 27 000 доларів США для купівлі нерухомого майна під 4,99 % річних з кінцевим терміном повернення кредиту до 12 липня 2037 року.

08 грудня 2016 року між АТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 був укладений договір про внесення змін та доповнень № 4 до кредитного договору № ML-801/041/2007 від 12.07.2007 року про зміну валюти зобов`язання. Сторони домовилися, що валютою зобов`язання за кредитним договором є гривня, а заборгованість позичальника перед банком на дату укладення додаткового договору становить 29 502, 28 доларів США.

В якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 15 березня 2018 року між ОСОБА_2 та АТ «ОТП Банк» був укладений договір поруки № SR 801/041/2018. За цим договором поручитель зобов`язався відповідати за повне та своєчасне виконання боржником його боргових зобов`язань перед банком за кредитним договором, в повному обсязі таких зобов`язань. Поручитель та боржник відповідають як солідарні боржники, що означає, що банк може звернутися з вимогою про виконання боргових зобов`язань як до боржника, так і до поручителя, чи до обох одночасно.

Враховуючи те, що умови кредитного договору належним чином не виконувалися, банком було надіслано відповідачам вимоги про дострокове повернення кредиту, однак ці вимоги ними були проігноровані (а.с.142-145).

Станом на 28 вересня 2020 року заборгованість по кредиту становить 840 928, 61 грн. З них:

-760 074, 56 грн. борг по тілу кредиту;

-80 854, 05 грн. борг за відсотками;

-1067, 79 грн. пеня.

Задовольняючи позов в частині первісного позову суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та виходив з того, що зобов`язання належним чином не виконане, а відтак стягнув вказану заборгованість по кредиту солідарно з боржника та поручителя.

Щодо зустрічного позову про визнання недійсним договору № 4 від 08.12.2016 року про внесення змін та доповнень до кредитного договору № ML-801/041/2007 від 12.07.2007 р., то з цього приводу, колегія суддів, констатує наступне.

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів (ст. 627 ЦК України).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ст. 638 ЦК України).

З матеріалів справи слідує, що 08 грудня 2016 року між АТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 був укладений договір про внесення змін та доповнень № 4 до кредитного договору № ML-801/041/2007 від 12.07.2007 року про зміну валюти боргових зобов`язань.

Сторони домовилися, що валютою зобов`язання за кредитним договором є гривня, а заборгованість позичальника перед банком на дату укладення додаткового договору становить 29 502, 28 доларів США.

Укладаючи цей договір про внесення змін та доповнень до кредитного договору сторони були вільними в його укладенні та визначенні умов договору. АТ «ОТП Банк» з одного боку та позичальник ОСОБА_1 з іншого боку досягли згоди з усіх істотних умов цього договору. Зокрема, з таких умов як предмет додаткового договору, валюта зобов`язання (гривня), сума заборгованості позичальника перед банком, плата за користування кредитом, порядок виконання боргових зобов`язань та з інших істотних умов, які є необхідними для договорів даного виду, а також погоджені між сторонами.

Із договору про внесення змін та доповнень до кредитного договору слідує, що позичальник приймає кредит, зобов`язується належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, сплатити відповідну плату за користування кредитними грошима і виконати всі інші зобов`язання, як вони зазначені у цьому додатковому договорі.

З цього приводу, колегія суддів також констатує, що договір підписаний обома сторонами, що свідчить про обізнаність та згоду з усіма його умовами. Волевиявлення сторін було вільним і спрямоване на настання реальних правових наслідків.

Стаття 204 ЦК України передбачає презумпцію правомірності правочину. Відповідно до цієї презумпції правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний таким в судовому порядку.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину наведені в статті 203 ЦК України. Зокрема:

1)зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам;

2)особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності;

3)волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі;

4)правочин має вчинятися у формі, встановленій законом;

5)правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним;

6)правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Будь-яких порушень цих вимог, які б мали наслідком недійсність правочину, судом не встановлено.

У апеляційній скарзі зазначається, що банк в односторонньому порядку визначив суму заборгованості в розмірі 29 502, 28 доларів США на дату укладення додаткової угоди (08 грудня 2016 року). Ця сума боргу, на думку позичальника, є надуманою та встановлює для нього умови, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися. З огляду на це, позичальник просить визнати договір № 4 від 08.12.2016 р. про внесення змін та доповнень до кредитного договору, недійсним.

Разом з тим, такі доводи апелянта не відповідають дійсності. Договір підписаний обома сторонами, є обов`язковим до виконання. У договорі про внесення змін та доповнень до кредитного договору визначено валюту зобов`язання за кредитним договором (гривню), а також заборгованість позичальника перед банком на дату укладення додаткового договору в розмірі 29 502, 28 доларів США. Будь-яких застережень щодо умов договору, в тому числі й щодо розміру заборгованості, у цьому договорі немає. Позичальник погодився з умовами додаткового договору, про що свідчить його власноручний підпис. Так само позичальник погодився з іншими умовами цього додаткового договору, зокрема, плата за користування кредитом та порядок виконання боргових зобов`язань. Усе це ще раз свідчить про обізнаність та прийняття умов договору з боку позичальника. Отже, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновків про відсутність підстав для задоволення зустрічного позову.

Рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, підстав для його зміни чи скасування немає.

Враховуючи наведене, керуючись п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Пархоменко Миколи Володимировича, що діє від імені відповідача ОСОБА_1 , - залишити без задоволення.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду від 16 листопада 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 12 грудня 2022 року.

Головуючий

Судді