Справа № 192/765/22
Провадження № 2/192/419/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 липня 2022 року Солонянський районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Щербини Н. О.,

за участю секретаря судового засідання Короти Л. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Солоне Солонянського району Дніпропетровської області цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування шкоди,

В С Т А Н О В И В:

Позивач через свого представника адвоката Ієговську А. О. звернувся до суду з позовом до відповідача про відшкодування шкоди, пов`язаної з лікуванням та шкоди, пов`язаної з тимчасовою втратою працездатності.

На обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 14 грудня 2020 року біля с. Заповітне на 27 км автодороги Т-О805 Запорізької області Кам`янсько-Дніпровського району відбулась дорожньо-транспортна пригода, в якій водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «ВАЗ-2108», номерний знак НОМЕР_1 , допустив лобове зіткнення з автомобілем марки «ВАЗ-21093», номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням позивача.

Позивач посилається на те, що внаслідок ДТП він отримав тілесні ушкодження та було завдано шкоду його здоров`ю, яка пов`язана з лікуванням та з тимчасовою втратою працездатності. Оскільки шкоду було завдано внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки - транспортного засобу «ВАЗ-2108», номерний знак НОМЕР_1 , а тому відповідальність за заподіяну шкоду настала у володільця джерела підвищеної небезпеки незалежно від наявності вини. Станом на дату настання ДТП, відповідальність водія за шкоду майну, здоров`ю та/або життю третіх осіб не була застрахована, а 14 грудня 2020 року було внесено відомості про таку подію до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000419 з кваліфікацією по ст. 286 КК України та розпочато досудове розслідування.

Позивач зазначає, що внаслідок отриманих ним травм він знаходився на стаціонарному лікуванні та поніс витрати на лікування в сумі 50 354 гривні 47 копійок. Крім того, позивач зазначає, що він поніс витрати, які пов`язані тимчасовою втратою працездатності, які він оцінює в суму 2 999 гривень 88 копійок.

З посиланням на ст. ст. 1167, 1168, 1187 ЦК України та норми Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вважає, що у зв`язку з тим, що цивільно-правова відповідальність водія на дату ДТП не була застрахована, тому відшкодувати збитки зобов`язаний відповідач незалежно від наявності вироку суду. Проте відповідач не відшкодував позивачу заподіяну шкоду, а тому він змушений звернутися за захистом свого права до суду.

Позивач та його представник, які були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилися. Надали клопотання, згідно якого просять суд про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали в повному обсязі (а.с. 12).

Представник відповідача, який про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, в судове засідання не з`явився. Надав відзив, згідно якого просив відмовити в задоволенні позову у зв`язку з тим, що він поданий передчасно, оскільки вирок суду у кримінальній справі не ухвалений (а.с.48).

У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, у відповідності з ч. 2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснювався, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу в порядку спрощеного позовного провадження, оскільки справа у відповідність до ст. 19 ЦПК України є малозначною.

Суд, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Розпорядженням голови Верховного Суду від 10 березня 2022 року №4/0/9-22 підсудність Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області визначено за Солонянським районним судом Дніпропетровської області.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини п`ята та шоста статті 81 ЦПК України).

Судом встановлено, що згідно обвинувального акту у кримінальному провадженні № 0000419 від 14 грудня 2020 року відносно ОСОБА_2 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, 14 грудня 2020 року біля с. Заповітне на 27 км автодороги Т-О805 Запорізької області Кам`янсько-Дніпровського району відбулась дорожньо-транспортна пригода, в якій водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «ВАЗ-2108», номерний знак НОМЕР_1 , допустив лобове зіткнення з автомобілем марки «ВАЗ-21093», номерний знак НОМЕР_2 , під керування водія ОСОБА_1 (а.с.13-16). Внаслідок ДТП ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження: поєднана травма голови, тулубу та кінцівок: закрита черепно-мозкова травма: забій головного мозку легкого ступеню, перелом кісток носу без зміщення кісткових уламків скальпована рана в лівій лобно-скроневій ділянці; закрита травма грудної клітки: вогнища забою в нижній частці правої легені, двосторонній малий гідраторакс; закриті переломи лівої вертлюгової западини, лівої сідничної кістки, лівої лонної кістки, гілки правої сідничної кістки, черезвертлюговий перелом лівої стегнової кістки із наступним проведенням метало остеосинтезу, скупчення крові в черевній порожнині, рана в ділянці середньої третини лівого стегна по латеральній поверхні; закриті переломи 3-5 плеснових кісток лівої стопи, перелом головки основної фаланги 5-го пальця лівої стопи; закриті переломи таранної та п`яткової кісток правої стопи зі зміщенням кісткових уламків із наступним проведенням метало остеосинтезу переломів; множинні садна в ділянках обличчя, тулуба та кінцівок. Виявлені тілесні ушкодження утворились за механізмом тупої травми, тобто від дії тупих предметів, та могли утворитися в умовах дорожньо-транспортної пригоди (а.с.13-16).

Також судом встановлено, що 13 липня 2021 року позивач звернувся до відповідача з повідомленням про ДТП (а.с.29-30), з заявами про виплату страхового відшкодування в розмірі 50 354 гривні 47 копійок (а.с.30 зворот) та 2 666 гривень 66 копійок (а.с.31).

08 серпня 2021 року позивач направив відповідачу документи для виплати страхового відшкодування (а.с.31 зворот, 32), а відповідач листом від 08 вересня 2021 року повідомив, що для вирішення питання про відшкодування шкоди, позивачу необхідно надати зокрема копії матеріалів справи про адміністративне правопорушення, вирок суду, постанову про відмову в порушенні кримінальної справи, що підтверджує відповідальність іншого учасника ДТП (а.с.33).

Також судом з`ясовано, що листом від 04 жовтня 2021 року відповідач повідомив позивача, що відповідно до вимог пп. «а» п.41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння, зокрема транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Згідно інформації, отриманої з єдиного державного реєстру судових рішень, справа за фактом ДТП розглядається в суді. Після отримання інформації про прийняте рішення у судовій справі, МТСБУ повернеться до розгляду питання про відшкодування заподіяної шкоди (а.с.33 зворот).

Суд вважає, що спірні правовідносини регулюються ст. ст. 1166, 1187,1188 ЦК України відповідно до яких, майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Нормами ст. 1187 ЦК України передбачені підстави і порядок відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки. Частиною першої цієї статті встановлено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Частиною 2 вказаної статті встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Частиною 5 зазначеної статті визначено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Страхове відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого в ДТП здійснюється у порядку, передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV (далі закон № 1961-IV) .

Відповідно до ст. 35 Закону № 1961-IV, для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування, а згідно п. 36.1 ст. 36 Закону № 1961-IV страховик (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Відповідно до п. 36.2. ст. 36 вищезазначеного Закону, страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст. 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених ст. 32 та/або 37 цього Закону - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону, - МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили. Протягом трьох робочих днів з дня прийняття відповідного рішення страховик (МТСБУ) зобов`язаний направити заявнику письмове повідомлення про прийняте рішення.

З наданих сторонами доказів судом з`ясовано, що позивач звернувся до МТСБУ з відповідною заявою про виплату страхового відшкодування (а.с.30-32), проте відповідачем повідомлялося про необхідність надання відповідного рішення суду. Письмове рішення про відмову позивачу у страховому відшкодуванні не приймалося.

Позивач в позові посилається на те, що станом на дату настання ДТП, тобто на 14 грудня 2020 року, відповідальність водія ОСОБА_2 за шкоду майну, здоров`ю та/або життю третіх осіб, не була застрахована. Відповідач не оспорює таке посилання, оскільки в своїх листах зазначає лише про те, що вирок суду не ухвалений по даній справі на час звернення позивача з заявами про виплати страхового відшкодування.

Також з доданих до позову матеріалів з`ясовано, що станом на час розгляду справи вирок у кримінальному провадженні № 0000419 відносно ОСОБА_2 не ухвалений, що також не опроюється сторонами по справі.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України, шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (ч. 2 ст. 1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч. 5 ст. 1187 ЦК України, п. 1 ч. 2 ст. 1166 ЦК України). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

В той же час позивач пред`явив позов до МТСБУ у зв`язку з тим, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 станом на дату ДТП не була застрахована.

Зі змісту глави 82 ЦК України з`ясовано, що законодавець розрізняє поняття особа, яка завдала шкоду та особа, яка відповідає за шкоду. За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі ч. 1 ст. 1191 ЦК України, набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

Відповідно до ч. 6,7 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.

Таким чином, до страховика, який виплатив страхове відшкодування, переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, яка одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Проте, вина цієї особи повинна бути встановлена. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди.

Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом № 1961-IV порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком замість завдавача шкоди. За умов, передбачених ст. 38 вказаного Закону та ст. 1191 ЦК України, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регресу) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) від 04 липня 2018 року.

Таким чином, у разі доведення в кримінальному провадженні, що ДТП сталася з вини ОСОБА_2 , а також за умови надання доказів, що цивільно-правова відповідність останнього не була застрахована відповідно до вимог Закону № 1961-IV, виникне обов`язок у МТСБУ щодо відшкодування завданих збитків внаслідок ДТП. Тому встановлення вини особи у зазначеному ДТП є обов`язковою умовою, оскільки така процедура передбачена Законом.

Із матеріалів справи з`ясовано, що вироку суду за результатами розгляду кримінального провадження № 0000419 відносно ОСОБА_2 не ухвалювався, а МТСБУ не відмовляло позивачу у здійсненні страхової виплати.

Посилання позивача на існування обов`язку МТСБУ відшкодувати завдані збитки без ухвалення вироку суду відносно ОСОБА_2 не приймаються судом з огляду на обраний позивачем спосіб захисту свого права та пред`явлення позову саме до МТСБУ.

З огляду на вказане суд приходить до висновку, що звернення позивача до суду за захистом своїх прав до ухвалення вироку в кримінальному провадженні № 0000419 є передчасним, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Таким чином, у зв`язку із відмовою в задоволенні позову, судові витрати по справі, відповідно до ст. 141 КПК України, покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 247, 259, 263-265, 274, 279 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування шкоди в повному обсязі.

Витрати по справі покласти на позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складене 20 липня 2022 року.

Головуючий: суддя Н. О. Щербина