Справа № 444/2044/21 Головуючий у 1 інстанції: Олещук М.М.
Провадження № 22-ц/811/4011/21 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2022 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Копняк С.М.,

суддів: Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

секретар судового засідання - Юзефович Ю.І.,

з участю представника апелянта адвоката Блонського М.А. та представника позивачки адвоката Думич Н.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника Рава-Руської міської ради Львівського району Львівської області адвоката Блонського Михайла Андрійовича на рішення Жовківського районного суду Львівської області від 07 жовтня 2021 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Рава-Руської міської ради Львівського району Львівської області про поновлення на роботі та оплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В:

в листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернулась в суд з вказаним позовом, в якому просила:

-скасувати розпорядження міського голови Рава-Руської міської ради про звільнення ОСОБА_1 від 09 квітня 2021 року;

-поновити її на посаду прес-секретаря у Рава-Руській міській раді з 13 квітня 2021 року;

-стягнути з Рава-Руської міської ради в її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу починаючи з 13 квітня 2021 року до дня поновлення на роботі.

В обґрунтування позову зазначала, що з 05 грудня 2019 року працювала на посаді прес-секретаря Рава-Руської міської ради Жовківського району Львівської області за строковим трудовим контрактом. Розпорядженням міського голови Рава-Руської міської ради № 118-К від 09 квітня 2021 року її звільнено із займаної посади за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України у зв`язку з реорганізацією Рава-Руської міської ради Жовківського району Львівської області. Вважала, що її звільнення здійснено з порушенням норм статті 49-2 КЗпП України, а отже є всі підстави скасувати розпорядження міського голови Рава-Руської міської ради про її звільнення та поновити її на роботі з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 07 жовтня 2021 року поновлено ОСОБА_1 строк на звернення до суду з позовом до Рава-Руської міської ради Львівського району Львівської області про поновлення на роботі та оплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позов задоволено.

Визнано незаконним та скасовано розпорядження міського голови Рава-Руської міської ради Львівського району Львівської області від 09 квітня 2021 року №118-К "Про звільнення ОСОБА_1 ".

Поновлено ОСОБА_1 на посаді прес-секретаря у Рава-Руській міській раді з 13 квітня 2021 року.

Стягнуто з Рава-Руської міської ради в користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 13 квітня 2021 року до дня ухвалення рішення у справі - 07 жовтня 2021 року в розмірі 43 350 грн 67 коп.

Стягнуто з Рава-Руської міської ради в користь держави судовий збір в розмірі 908 грн 00 коп., який сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення заробітної плати за один місяць та поновлення ОСОБА_1 на роботі.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник відповідача адвокат Блонський М.А. оскаржив таке в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим та незаконним. Суд безпідставно встановив порушення статті 49-2 КЗпП України з боку відповідача, адже протягом попередження позивача про наступне вивільнення, у відповідача були відсутні вакантні посади, які б відповідали нинішній посаді прес-секретаря, яку обіймала позивачка. У цей період відповідач не приймав на роботу нових працівників. Окрім цього, позивачці у день звільнення було запропоновано зайняти вакантні посади в інших юридичних особах, засновником або власником яких є міська рада, однак відповіді на цю пропозицію нею не надано. Таку пропозицію, з огляду на те, що посади наявні в інших юридичних особах, а не міській раді, остання могла і не робити, але такі дії вчинено з метою сприяння у працевлаштуванні позивачки. Під час розгляду справи районним судом не враховано правову позицію, висловлену ВС в постанові від 06 травня 2020 року у справі № 487/2191/17.

Просить рішення Жовківського районного суду Львівської області від 07 жовтня 2021 року скасувати, та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга не містить доводів щодо поновлення строку звернення до суду за вирішенням цього спору, а також доводів щодо невірного розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

У додаткових пояснення представник зазначає, що при ухваленні оскаржуваного рішення при визначенні середнього заробітку за час вимушеного прогулу, місцевий суд не виключив з цієї суми отриману позивачкою допомогу по безробіттю в сумі 22 930 грн 92 коп., не врахувавши при цьому роз`яснення, викладені в пункті 32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів». Вказану суму є предметом стягнення в господарській справі № 914/3951/21, за позовом Львівського обласного центру зайнятості до Рава-Руської міської ради Львівського району Львівської області.

У січні 2021 року до суду апеляційної інстанції від представника позивачки адвоката Думич Н.Б. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вона просить в задоволенні такої відмовити, оскаржуване рішення залишити без змін.

Відзив на апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з такого.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що згідно з трудовим контрактом від 05 грудня 2019 року, ОСОБА_1 прийнято на роботу у Рава-Руську міську раду на посаду прес-секретаря Рава-Руської міської ради за строковим трудовим контрактом. Відповідно до розділу 6 цього контракту, контракт припиняється: після закінчення терміну його дії; з інших підстав, передбачених чинним законодавством України. Відповідно до розділу 7, термін дії контракту з 05 грудня 2019 року до 05 грудня 2021 року.

Згідно з Рішенням Рава-Руської міської ради Львівського району Львівської області ІІІ позачергової сесії VІІІ демократичного скликання № 5 від 23 грудня 2020 року «Про затвердження структури та штатної чисельності апарату Рава-Руської міської ради на 2021 рік», затверджено структуру апарату Рава-Руської міської ради на 2021 рік із загальною штатною чисельністю апарату у кількості 59 штатних одиниць, доручено міському голові затвердити штатний розпис апарату Рава-Руської ради, виконавчого комітету міської ради та виконавчих органів міської ради в межах затвердженої чисельності.

Структура та штатний розпис апарату Рава-Руської ради на 2021 рік (додаток до рішення № 5 Рава-Руської міської ради від 23 грудня 2020 року) не передбачає посади прес-секретаря.

Відповідно до Листа особистого ознайомлення працівників Рава-Руської міської ради з рішенням ІІІ позачергової сесії VІІІ демократичного скликання Рава-Руської міської ради Львівського району Львівської області від 23 грудня 2020 року «Про затвердження структури та штатної чисельності апарату Рава-Руської міської ради на 2021 рік», позивач ознайомлена з цим рішенням 31 грудня 2020 року.

Відповідно до Розпорядження міського голови Рава-Руської міської ради Львівського району Львівської області від 29 грудня 2020 року №103-К «Про попередження працівників Рава-Руської міської ради про наступне вивільнення у порядку статті 49-2 Кодексу законів про працю України», попереджено працівників Рава-Руської міської ради (згідно зі списком у Додатку 1) про можливе вивільнення у зв`язку із реорганізацією Рава-Руської міської ради Львівського району Львівської області. Згідно із цим Розпорядженням, фактичне вивільнення працівників Рава-Руської міської ради здійснити не раніше, ніж через 2 місяці з дня попередження працівників; ознайомити з цим розпорядженням під особистий підпис працівників міської ради; ознайомити працівників міської ради під особистий підпис з штатним розписом Рава-Руської міської ради на 2021 рік.

Відповідно до Листа особистого ознайомлення працівників Рава-Руської міської ради з розпорядженням міського голови Рава-Руської міської ради Львівського району Львівської області від 29 грудня 2020 року № 103 про попередження про наступне вивільнення працівників у порядку статті 49-2 Кодексу законів про працю України, позивач ознайомлена з таким розпорядженням 29 грудня 2020 року.

Згідно з Розпорядженням міського голови Рава-Руської міської ради Львівського району Львівської області від 09 квітня 2021 року № 118-К «Про звільнення ОСОБА_1 », звільнено ОСОБА_1 , прес-секретаря Рава-Руської міської ради Жовківського району Львівської області, за строковим трудовим контрактом, за пунктом 1 статті 40 Кодексу законів про працю України 13 квітня 2021 року у зв`язку з реорганізацією Рава-Руської міської ради Жовківського району Львівської області.

Відповідно до листа Рава-Руської міської ради Львівського району Львівської області від 13 квітня 2021 року №1139/02-17, ОСОБА_1 повідомлено про наявні вакантні посади станом на 08 квітня 2021 року у Відділі освіти, культури, туризму, молоді та спорту Рава-Руської міської ради, КП «Рава-Руське будинкоуправління №2» та КНП «Рава-Руська лікарня».

Відповідно до частини першої статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Обставини щодо реорганізації сільських рад та створення внаслідок реорганізації Рава-Руської міської ради Львівського району Львівської області, а також скорочення у зв`язку із цим посади прес-секретаря, яку обіймала позивача, учасники справи не заперечуються.

Предметом доказування у справі, яка переглядається є дотримання відповідачем вимог статті 49-2 КЗпП України, як передумови законного звільнення позивачки.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно з частиною другою статті 40 КЗпП звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта 263 ЦК України).

У постанові Верховного Суду України від 09 серпня 2017 року (справа № 6-1264цс17) зазначено: «Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 51 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Положеннями частини другої статті 40 КЗпП України визначено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суди мають з`ясувати питання про те, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Відповідно до частини першої статті 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати працівнику, який вивільнюється, всі наявні вакансії та роботи, які може виконувати працівник, тобто ті посади, які відповідають кваліфікації працівника».

У постанові Верховного Суду від 22 вересня 2020 року (справа №161/7196/19) суд касаційної інстанції дійшов таких висновків: «Однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Відповідно до статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 25 травня 2016 року у справі N 6-3048цс15.

При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Оскільки обов`язок щодо працевлаштування працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення".

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 вересня 2018 року у справі № 800/538/17 (провадження № 11-431асі18).

Відповідно до статті 2 Закону України "Про місцеве самоврядування" місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.

Згідно із частиною першою статті 5 цього Закону система місцевого самоврядування включає: територіальну громаду; сільську, селищну, міську раду; сільського, селищного, міського голову; виконавчі органи сільської, селищної, міської ради; районні та обласні ради, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст; органи самоорганізації населення.

Виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи (частина перша статті 11 цього Закону).

Частина перша статті 54 цього Закону визначає, що сільська, селищна, міська, районна у місті (у разі її створення) рада у межах затверджених нею структури і штатів може створювати відділи, управління та інші виконавчі органи для здійснення повноважень, що належать до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад.

Згідно із частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження (пункти 1, 2 частини першої статті 264 ЦПК України).

У мотивувальній частині рішення зазначаються фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини; докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення (пункти 1, 2 частини четвертої статті 265 ЦПК України).

В суді першої інстанції сторонами не заперечувалось те, що після ознайомлення позивача із розпорядженням міського голови Рава-Руської міської ради Львівського району Львівської області від 29 грудня 2020 року №103 про попередження про наступне вивільнення працівників у порядку статті 49-2 Кодексу законів про працю України, з яким позивач ознайомлена цього ж дня, та до дня звільнення, 13 квітня 2021 року, вакантні посади їй не пропонувались.

Судом першої інстанції також встановлено, що станом на 08 квітня 2021 року у Відділі освіти, культури, туризму, молоді та спорту Рава-Руської міської ради та в КП «Рава-Руське будинкоуправління №2», а також станом на 09 квітня 2021 року в КНП «Рава-Руська лікарня» були наявні вакантні посади (Відділ освіти, культури, туризму, молоді та спорту - 4 вакантні посади, КП «Рава-Руське будинкоуправління №2» - 17 вакантних посад, КНП «Рава-Руська лікарня» - 9 вакантних посад), в тому числі ті, що за професією чи спеціальністю могла би обіймати позивач, зокрема, як зазначено стороною позивача в судовому засіданні, це могла б бути і посада завідувач господарства в КНП «Рава-Руська лікарня».

Однак, з таким переліком позивачку ознайомлено в день звільнення 13 квітня 2021року, та після видачі оскаржуваного розпорядження про її звільнення від 09 квітня 2021року.

Згідно зі статтею 235 КЗпП України підставою для поновлення працівника на роботі є його звільнення без законних підстав. Тому поновлено на роботі може бути лише працівника, якого звільнено незаконно, з порушенням процедури звільнення чи за межами підстав, передбачених законом чи договором, або за відсутності підстав для звільнення

Встановивши такі обставини, тобто факт порушення процедури звільнення позивачки, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Враховуючи, що Відділ освіти, культури, туризму, молоді та спорту Рава-Руської міської ради, КП «Рава-Руське будинкоуправління № 2» та КНП «Рава-Руська лікарня» входить до організаційної структури відповідача, незважаючи на наявність у цих осіб статусу окремих юридичних осіб, і в таких були наявні вакантні посади, які змогла обіймати позивачка, непропонування їх позивачці протягом строку попередження, а здійснення такої пропозиції фактично після видання розпорядчого документа про її звільнення, на думку колегії суддів, не може вважатися належним виконанням з боку роботодавця приписів статті 49-2 КЗпП України.

У цьому зв`язку, доводи апеляційної скарги про дотримання відповідачем процедури звільнення є юридично неспроможними.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що під час розгляду справи місцевим судом не враховано правову позицію, висловлену ВС в постанові від 06 травня 2020 року у справі № 487/2191/17, колегія суддів визнає безпідставним, адже не зазначення в тексі судового рішення про дату постанови Верховного Суду та номера справи, в якій прийнято таку постанову, не свідчить про те, що судом до спірних правовідносин не враховано по суті правовий висновок, який у ній викладено.

За обставинами справи, рішення в якій переглядається, судом першої інстанції в цілому враховано згаданий правовий висновок, оскаржуване рішення такому, не суперечить.

Аргументи додаткового пояснення до апеляційної скарги з посиланням на пункт 32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» колегія суддів відхиляє як необґрунтовані, оскільки вказані положення, які визначають, що при присудженні оплати за час вимушеного прогулу зараховується заробіток за місцем нової роботи (одержана допомога по тимчасовій непрацездатності, вихідна допомога, середній заробіток на період працевлаштування, допомога по безробіттю), який працівник мав в цей час, зроблені з урахуванням вимог частини третьої статті 117 КЗпП України, яку було виключено на підставі Закону України «Про внесення змін до Кодексу законів про працю України» від 20 грудня 2005 року № 3248-IV.

Саме така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 листопада 2021 року у справі № 219/14256/18 (провадження № 61-11744св21).

Під час розгляду справи, суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.) Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що оскаржуване рішення слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки її доводи вірних висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 382 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу представника Рава-Руської міської ради Львівського району Львівської області адвоката Блонського Михайла Андрійовича залишити без задоволення.

Рішення Жовківського районного суду Львівської області від 07 жовтня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 29 квітня 2022 року.

Головуючий С.М. Копняк

Судді: С.М. Бойко

А.В. Ніткевич