Судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: головуючого - Крата В. І., суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О., Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Русинчука М. М., касаційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задовольнив частково. Рішення Рівненського міського суду від 20 січня 2017 року та постанову Волинського апеляційного суду від 02 липня 2020 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до акціонерного товариства «Комерційний Банк «Приватбанк» про визнання дій неправомірними, відновлення роботи інтернет-сервісів та стягнення пені скасував та ухвалив в цій частині нове рішення про часткове задоволення позовних вимог. Визнав дії акціонерного товариства «Комерційний Банк «Приватбанк» щодо невиконання банківських послуг при користуванні веб-інтерфейсом LiqРay - незавершення переказів на користь ОСОБА_1 виконаних за період з 22 серпня 2014 року по 27 серпня 2014 року на загальну суму 955 862,34 грн неправомірними. Зобов`язав акціонерне товариство «Комерційний Банк «Приватбанк» відновити роботу інтернет-сервісів Приват24, Фотокаса , ІРay, LiqPay за номером телефона НОМЕР_1 . Стягнув з акціонерного товариства «Комерційний Банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 95 586,23 грн пені. Визнав дії акціонерного товариства «Комерційний Банк «Приватбанк» щодо невиконання банківських послуг при користуванні веб-інтерфейсом LiqРay - незавершення переказів на користь ОСОБА_2 виконаних 27 серпня 2014 року на загальну суму 344 100,00 грн неправомірними. Зобов`язав акціонерне товариство «Комерційний Банк «Приватбанк» відновити роботу інтернет-сервісів Приват24, Фотокаса , ІРay, LiqPay за номером телефона НОМЕР_2 . Стягнув з акціонерного товариства «Комерційний Банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_2 34 410,00 грн пені. В іншій частині рішення Рівненського міського суду від 20 січня 2017 року та постанову Волинського апеляційного суду від 02 липня 2020 року змінив, виклавши їх мотивувальну частину у редакції цієї постанови. Додаткову постанову Київського апеляційного суду від 14 липня 2020 року скасував та ухвалив нову постанову, якою компенсував акціонерному товариству «Комерційний Банк «Приватбанк» судовий збір за подання касаційної скарги у розмірі 9 494, 28 грн за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Колегія суддів вказала, що:
«позиція позивачів про стягнення пені на підставі статті 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» є помилковою, оскільки в пункті 37.1 статті 37 вказаного Закону передбачено відповідальність у вигляді пені саме для еквайра або платіжної організації, які надають послуги еквайрінгу для суб`єкта підприємницької діяльності. [...] самостійне здійснення судом правильної правової кваліфікації спірних правовідносини та застосування при прийнятті рішення саме таких норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не може розумітися як вихід суду за межі позовних вимог. [...] Відповідальність банків при здійсненні переказу передбачена у статті 32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні». Згідно з пунктом 32.2 статті 32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі порушення банком, що обслуговує отримувача, строків завершення переказу цей банк зобов`язаний сплатити отримувачу пеню у розмірі 0,1 відсотка суми простроченого платежу за кожний день прострочення, що не може перевищувати 10 відсотків суми переказу, якщо інший розмір пені не обумовлений договором між ними. В цьому випадку платник не несе відповідальності за прострочення перед отримувачем. Тому наявні правові підстави для стягнення з відповідача пені за порушення банку отримувача строків завершення переказу».
Не можу погодитися із постановою колегії суддів з таких мотивів.
1. Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).
1.1. Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
2. У цій справі в постанові Верховного Суду від 05 лютого 2020 року зазначено, що:
«аналіз матеріалів справи свідчить, що на підтвердження існування договірних відносин з банком: позивач ОСОБА_1 надав роздрукування ніким не підписане « Пользовательское соглашение» (Т. 1., а. с. 8-14) та копію анкети-заяви приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 19 серпня 2016 року (Т. 2, а. с. 137); позивач ОСОБА_2 надала роздрукування ніким не підписане « Пользовательское соглашение » (Т. 1., а. с. 66-67). Проте апеляційний суд: не з`ясував який договір було між відповідачами та банком (договір банківського рахунку; договір щодо порядку та умов використання електронного платіжного засобу) та чи можна відповідні зобов`язання кваліфікувати як грошові для застосування положень статті 625 ЦК України; не звернув увагу, що в пункті 37.1 статті 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» передбачено відповідальність у вигляді пені саме для еквайра або платіжної організації, які надають послуги еквайрингу для суб`єкта підприємницької діяльності».
2.1. Вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи (частина перша статті 417 ЦПК України).
2.2. При повторному розгляді справи апеляційний суд вказівок в постанові касаційного суду від 05 лютого 2020 року не виконав, не надав оцінки доказам про які було зазначено в постанові від 05 лютого 2020 року, відповідних обставин справи не встановив. Тому колегії суддів необхідно було передати справу на новий розгляд до апеляційного суду..
Суддя В. І. Крат