26.12.2022
Справа № 642/2059/22
Провадження 2-з/642/44/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(про забезпечення позову)

26 грудня 2022 року м. Харків

Суддя Ленінського районного суду м. Харкова Гримайло А.М., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви,-

в с т а н о в и в:

23 грудня 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви, в якій просить в порядку забезпечення позову до вирішення справи по суті встановити заборону будь-яким суб`єктам державної реєстрації прав та державним реєстраторам прав на нерухоме майно (в т.ч. Міністерству юстиції України та його територіальним органам, виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київській, Севастопольській міській, районним, районним у містах Києві та Севастополі державним адміністраціям, акредитованим суб`єктам, нотаріусам, іншим особам та органам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень») вчиняти будь-які реєстраційні дії, у тому числі, але не обмежуючись: державну реєстрацію права власності та інших речових прав на нерухоме майно, державну реєстрацію обтяжень на нерухоме майно, а також вносити до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (в т.ч. до Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек) записи про державну реєстрацію права власності та інших речових прав та їх обтяжень, записи про скасування державної реєстрації права власності та інших речових прав та їх обтяжень, змін до таких записів щодо об`єктів нерухомого майна: житлового будинку літ. «А-1» з надвірними будівлями та спорудами, загальна площею 73.3 кв.м., житловою площею 59.7 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта 120); гаража літ. «Я-1» у дворі житлового будинку, загальною площею 22,6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1)

В обґрунтування підстав позивач вказує, що 08.12.2021 року, вона набула право власності на житловий будинок літ. «A-1» з надвірними будівлями та спорудами, загальна площею 73.3 кв.м., житловою площею 59.7 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 (далі - Житловий будинок). Підставою набуття права власності на житловий будинок був Договір дарування № 6064 від 09.11.2021 року (посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Жовніром В.В.) та заяви ОСОБА_2 № 3603 від 29.11.2021 року (видана приватним нотаріусом ХМНО Васіковою Л.Є). Право власності на житловий будинок було зареєстровано за позивачем 08.12.2021 державним реєстратором Дергачівської міської ради Зоткіним С.В., номер запису про право власності: 46001133.

27.01.2022 місцем проживання було зареєстровано: АДРЕСА_1 . Крім того, 01.10.2020 року, ОСОБА_1 набула право власності на гараж літ. «Я-1» у дворі житлового будинку, загальною площею 22,6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Підставою набуття права власності на гараж були договір дарування № 4563 від 01.10.2020 року та Договір дарування №4566 від 01.10.2020 року, посвідчені приватним нотаріусом ХМНО Жовніром В.В. У березні 2022 року у зв`язку із повномасштабним вторгнення рф позивач була вимушена залишити своє місце проживання у Харкові та тимчасово переїхала до м. Вінниці. 3 01.04.2022 року її було взято Департаментом соціальної політики Вінницької міської ради на облік внутрішньо переміщеної особи на підставі Довідки № 529- та встановлено моє фактичне місце проживання/перебування за адресою: АДРЕСА_3 . У грудні 2022 року позивач вперше з моменту початку повномасштабного вторгнення приїхала до м.Харків, де виявила, що в її житловому будинку проживають невідомі люди, які пояснили, що придбали цей будинок за договором купівлі-продажу влітку та не впустили її до власного житла. Також у грудні 2022 року було виявлено, що гаражем користується невідомий чоловік, який на запитання щодо підстав користування відповів лайкою. У зв`язку з наведеним позивач вимушена була звернутися за консультацією до приватного нотаріуса, яка повідомила, що нерухоме майно (житловий будинок та гараж) уже їй не належать на праві власності. Приватний нотаріус повідомила, що 07.07.2022 року було укладено договори дарування щодо належного майна. Однак, 07.07.2022 року позивач знаходилась у м. Вінниця, та не укладала з будь-якою особою жодних договорів з приводу належного нерухомого майна. Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 316724422 від 03.12.2022 року право власності на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 наразі належить ОСОБА_3 на підставі Договору купівлі-продажу №1354 від 11.08.2022 року (посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Жовніром В.В.). Продавцем за наведеним Договором купівлі продажу була ОСОБА_4 . ОСОБА_4 набула у власність житловий будинок на підставі Договору дарування № 989 від 07.07.2022 року (посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Жовніром В.В.). За наведеним Договором дарування №989 від 07.07.2022 року позивач є ОСОБА_5 , однак не укладала жодних договорів. Тобто, ОСОБА_4 протиправно заволоділа моїм житловим будинком шляхом підроблення підпису у Договорі дарування № 989 від 07.07.2022 року та у подальшому розпорядилась належним житловим будинком шляхом укладення з ОСОБА_3 Договору купівлі-продажу № 1354 від 11.08.2022 року. Крім того, відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №316724264 від 03.12.2022 року право власності на гараж літ. «Я-1» у дворі житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ) наразі належить ОСОБА_4 на підставі Договору дарування № 995 № 992 від 07.07.2022 року (посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Жовніром В.В.). За наведеними договорами дарування позивач є ОСОБА_5 , однак вона не укладала жодних договорів щодо належного їй гаражу з ОСОБА_4 . Тобто, ОСОБА_4 протиправно заволоділа гаражем шляхом підроблення підпису у Договорі дарування № 995 від 07.07.2022 року та Договорі дарування № 992 від 07.07.2022 року та досі має у власності належне нерухоме майно. Таким чином, ОСОБА_4 вчинила щодо позивача шахрайські дії, які полягали у протиправному заволодінні нерухомими майном - житловим будинком та гаражем шляхом підроблення підпису у наведених договорах дарування нерухомого майна за співучасті приватного нотаріуса ХМНО Жовніра В.В. Крім того, відповідач розпорядилась майном, що було отримано шляхом шахрайства, та здійснила відчуження житлового будинку за відплатним договором купівлі-продажу добросовісному набувачу ОСОБА_6 (Відповідач 2) отримавши грошові кошти від продажу в розмірі 621 000,00 грн.

У зв`язку із вчиненими шахрайськими діями та позбавленням позивача права власності на нерухоме майно, вона вимушена звертатися до правоохоронних органів та до суду з метою поновлення протиправно порушеного права власності на майно.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 ЦПК України заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. 1, 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб та забороною вчиняти певні дії.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Пленум Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року у п. 4 роз`яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Як вбачається з висновків щодо застосування норм права, викладених в постанові Верховного Суду від 25 вересня 2019 року по справі № 20/3560/18, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками цього судового процесу. Умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

В рішенні від 19 лютого 2009 року у справі "Христов проти України" Європейський суд з прав людини вказав, що втручання у право особи, захищене статтею 1 Першого протоколу, має бути виправданим. У цьому зв`язку Суд наголошує на необхідності підтримання "справедливої рівноваги" між загальним інтересом суспільства та захистом основних прав конкретної особи. Необхідну рівновагу не буде забезпечено, якщо відповідна особа несе "особистий і надмірний тягар" (див. рішення у справі Брумареску, п. 78).

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Мета забезпечення позову - це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акта, а також убезпечення від спричинення значної шкоди позивачу.

При розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результат розгляду справи по суті позову.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

При розгляді заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, суд враховує практику Європейського суду з прав людини. Так, згідно п. 43 Рішення по справі "Шмалько проти України" право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на до доступ до правосуддя, в аспектіст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Н. проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Відповідно ч.1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Для належної реалізації завдань цивільного судочинства слугує зокрема те, що відповідно до ст.124 Конституції України судові рішення є обов`язковим до виконання на всій території України.

Таким чином, порушене, невизнане, оспорюване право особи може буде захищене та відновлене тільки після реального виконання рішення суду, яким спір буде вирішено по суті.

Враховуючи наведені обставини та вимоги законодавства, суд приходить висновку про необхідність забезпечення позову, оскільки вказане буде співмірним із можливими заявленими позовними вимогами.

Такий вид забезпечення позову є співмірним і відповідає заявленим позовним вимогам, є необхідним і достатнім для забезпечення виконання можливого судового рішення.

При цьому таке забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін.

Так, відповідно до ч.2 ст. 321 ЦК України особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Оскільки цивільний процесуальний закон, а саме ст.ст.149-150 ЦПК України передбачає можливість обмеження особи у здійсненні права власності при вжитті заходів забезпечення цивільного позову зокрема шляхом накладення арешту на частку в статутному капіталі, то такі дії суду відповідають приписам Конституції України і діючому законодавству.

При цьому, суд враховує, що в даному випадку відповідно до вимог цивільного процесуального законодавства суд вирішує лише процедурне питання про забезпечення позовних вимог, не позбавляючи ОСОБА_6 права власності на належне йому майно та не обмежуючи їх.

Суд роз`яснює ОСОБА_1 , що відповідно до ч. 4 ст.152, ч. 1 ст.157 ЦПК України у разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен пред`явити позов протягом десяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову. Заходи забезпечення позову, вжиті судом до подання позовної заяви, скасовуються судом у разі: 1) неподання заявником відповідної позовної заяви згідно з вимогами частини третьої статті 152 цього Кодексу; 2) повернення позовної заяви; 3) відмови у відкритті провадження у справі.

Керуючись ст.149-153,258-261,353-355 ЦПК України,суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви - задовольнити.

В порядку забезпечення позову встановити заборону будь-яким суб`єктам державної реєстрації прав та державним реєстраторам прав на нерухоме майно (в т.ч. Міністерству юстиції України та його територіальним органам, виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київській, Севастопольській міській, районним, районним у містах Києві та Севастополі державним адміністраціям, акредитованим суб`єктам, нотаріусам, іншим особам та органам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень») вчиняти будь-які реєстраційні дії, у тому числі, але не обмежуючись: державну реєстрацію права власності та інших речових прав на нерухоме майно, державну реєстрацію обтяжень на нерухоме майно, а також вносити до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (в т.ч. до Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек) записи про державну реєстрацію права власності та інших речових прав та їх обтяжень, записи про скасування державної реєстрації права власності та інших речових прав та їх обтяжень, змін до таких записів щодо об`єктів нерухомого майна:

Житлового будинку літ. «А-1» з надвірними будівлями та спорудами, загальна площею 73.3 кв.м., житловою площею 59.7 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта 120);

Гаража літ. «Я-1» у дворі житлового будинку, загальною площею 22,6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101)

Копію ухвали суду для виконання направити до відповідних компетентних органів.

Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Роз`яснити заявнику, що у разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен пред`явити позов протягом 10 днів.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Харкова шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя А.М. Гримайло