Справа №490/9700/21 Доповідач апеляційного суду Кушнірова Т.Б.
Провадження №22-ц/812/922/22
Постанова

Іменем України

15 грудня 2022 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого Кушнірової Т.Б.,

суддів: Тищук Н.О., Данилової О.О.,

із секретарем Горенко Ю.В,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерне товариства комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Центрального районного суду м. Миколаєва ухвалене 12 вересня 2022 року, під головуванням судді Гуденко О.А., в приміщенні суду першої інстанції, по цивільній справі за позовом Акціонерне товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2021 року Акціонерне товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк», Банк) звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що 27 листопада 2009 року між Банком і відповідачем укладений кредитний договір №б/н (у формі анкети-заяви), згідно якої позичальник отримав кредит, у розмірі 1000 грн, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач ОСОБА_1 зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, у зв`язку з чим виникла заборгованість, станом на 11 листопада 2021 року, у розмірі 17619,45 грн, а саме: 13760,82 грн тіло кредиту, 3858,63 грн відсотки за користування кредитом.

Посилаючись на наведене, Банк просив стягнути з відповідача вказану заборгованість та судові витрати.

Заочним рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 12 вересня 2022 року позов Банку задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» за кредитним договором, укладеним 27 листопада 2009 року, у розмірі 13760,82 грн заборгованість за тілом кредиту. В іншій частині позову відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань утворилась заборгованість за тілом кредиту у розмірі 13760 грн 82 коп, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь Банку.

Відмовляючи у позові в частині стягнення процентів, суд виходив з того, що анкета-заява позичальника про приєднання до Умови та Правила надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк», хоча й підписана відповідачем, але не містить інформації щодо погодженого розміру процентів, які застосовуються у разі невиконання чи неналежного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором. Матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, отже їх не можна вважати складовою кредитного договору.

Не погодившись із рішенням суду в частині відмови у стягненні заборгованості по процентам, Банк подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні відсотків скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову в цій частині в повному обсязі.

Банк, обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги посилався на те, що суд першої інстанції належним чином не дослідив докази, які містяться в матеріалах справи та залишив поза увагою, що у анкеті-заяві від 27 листопада 2009 року сторони узгодили базову відсоткову ставку у розмірі 2,5 відсотків на місяць із розрахунку 360 днів у році, тому у суду не було правових підстав відмовляти в позові в частині стягнення відсотків.

Крім того, в цей же день відповідачем була підписана довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду». Підписавши дану довідку він власним підписом підтвердив, що «З фінансовими умовами надання кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» і прикладами розрахунку суми плати за використання кредитних коштів ознайомлений. Дана довідка містить також, крім іншого, посилання на базову відсоткову ставку за користування кредитом у розмірі 2,5 % на місяць. Заперечень щодо підпису якої відповідачем не надано. А відтак сторони досягли усіх істотних умов кредитного договору.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 12 вересня 2022 року в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту не оскаржуються, а тому судом апеляційної інстанції, відповідно до правил ст. 367 ЦПК України не перевіряється.

Перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню із наступних підстав.

27 листопада 2009 року між Банком та ОСОБА_1 було укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання останнім анкети-заяви. Своїм підписом у анкеті-заяві відповідач підтвердив, що підписана ним заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг.

На підставі цієї анкети-заяви АТ КБ «ПриватБанк» видав такі картки: № НОМЕР_1 , видана 21 листопада 2009 року кінцевий строк дії якої, 12/11, № НОМЕР_2 , видана 03 лютого 2012 року кінцевий строк дії якої, 04/15, №065089, видана 08 жовтня 2014 року кінцевий строк дії якої, 09/18, №816430, видана 27 вересня 2018 року кінцевий строк дії якої, 09/22, 429289, ви дана 24 квітня 20212 року зі строком дії 07/15.

У наданій банком довідці від 27 листопада 2009 року про умови кредитування з використанням картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», яка підписана ОСОБА_1 , зазначено базова відсоткова ставка за користування кредитом (2,5%), розмір щомісячних платежів (7%) від заборгованості, строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним, розмір комісії за зняття готівки та особистих коштів, безготівкових платежів, пеня за несвоєчасність погашення заборгованості, штрафи та комісійні.

Відповідно до розрахунку заборгованості та виписки з рахунку, наявних у матеріалах справи, відповідач починаючи з 15 січня 2010 року до 22 травня 2020 року активно користувався кредитними коштами, здійснюючи операції щодо зняття кредитних коштів та погашення кредитної заборгованості. Остання операція здійснена 22 травня 2020 року, після чого, ОСОБА_1 взяті на себе кредитні зобов`язання належним чином виконувати припинив, унаслідок чого за розрахунком банку, станом на 11 листопада 2021 року утворилася заборгованість у розмірі 17 619 грн 45 коп, з яких: заборгованість за простроченим тілом кредиту 13 760 грн 82 коп, заборгованість за простроченими відсотками за користування кредитом 3 858 грн 63 коп.

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 1054ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 статті 1054ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною 1 статті 633ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Суд першої інстанції обґрунтовано встановив, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме надані Банком до суду Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк» розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, тим більш враховуючи, що тоді як підписана відповідачем Анкета-заява умов кредитування не містить.

За таких обставин надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Згідно з частиною шостою статті 81ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником.

Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду, від 03 липня 2019 року (справа № 342/180/17).

Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору на умовах, зазначених у Тарифах обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Умовах та Правилах надання банківських послуг, з яких виходив позивач, розраховуючи заборгованість ОСОБА_1 .

Вказані обставини правильно встановлені судом першої інстанції під час вирішення питання щодо наявності правових підстав для стягнення з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» процентів за користування кредитом.

Колегія суддів не вбачає підстав для заперечення такого висновку, тому що він ґрунтується на повно та всебічно досліджених доказах та відповідає правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 03 липня 2019 року (справа № 342/180/17).

Доводи апеляційної скарги щодо неправильності таких висновків суду суперечать встановленим обставинам справи, наведеним положенням закону та зазначеному висновку Великої Палати Верховного Суду, а тому не можуть бути прийняті до уваги.

Разом із тим, зі змісту анкети- заяви позичальника від 27 листопада 2009 року зазначена базова процентна ставка за кредитом у розмірі 2,5% (а. с. 15).

Крім того, у довідці від 27 листопада 2009 року про умови кредитування з використанням картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» вбачається, що сторони погодили базову відсоткову ставку за користування кредитом 2,5 % на місяць, порядок та строк погашення кредиту щомісяця до 25 числа поточного місяця в розмірі 7 % від заборгованості на кінець попереднього місяця, але не менше 50 грн.; також узгодили, що при порушенні позичальником строків платежів більше ніж на 30 днів позичальник зобов`язується сплатити штраф у розмірі 500 грн. + 5 % від суми заборгованості за кредитним лімітом з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісії, та встановили розмір пені за несвоєчасне погашення заборгованості та порядок її розрахунку (а.с. 15,16).

Зазначена довідка підписана від імені ОСОБА_1 .

Такі обставини свідчать про узгодження сторонами конкретних умов кредитування, зокрема щодо розміру базової процентної ставки - 2,5% в місяць, тобто, 30% на рік. Доказів протилежного стосовно розміру погодженої сторонами процентної ставки відповідачем суду надано не було.

Відповідно до ст. ст. 526, 1054, 1048 ЦК України АТ КБ «ПриватБанк» має право на стягнення з відповідача заборгованості за процентами за користування кредитними коштами, проте, розрахованих відповідно до узгоджених сторонами умов.

Між тим згідно наданого Банком розрахунку заборгованості, проценти за користування кредитом до 01 квітня 2015 року нараховувалась за ставкою 34,8% річних, з 01 квітня 2015 року 43,2% річних, з 01 липня 2019 року 86,4% річних,, 01 березня 2020 року 43,2% річних, а з 01 серпня 2020 року 42% річних.

За такого, колегія суддів вважає необґрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за процентами в розмірі 3858 грн 63 коп., оскільки всупереч вимогам ст.ст.526,1048ЦК України вказану суму боргу Банк нарахував, виходячи із розміру процентів за користування кредитом, що не були узгоджені в установленому порядку із ОСОБА_1 .

Разом із тим відповідно до вказаних вимог закону, за розрахунком, проведеним судом судом апеляційної інстанції, виходячи з програмного забезпечення програми «ПриватБанк», з відповідача на користь Банку підлягає стягненню заборгованість за процентами станом на 11 листопада 2021 року, розрахованими за ставкою 30 % річних, в розмірі 296 грн97 коп.

Таким чином, суд першої інстанції помилково повністю відмовив в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом, посилаючись на те, що сторонами не було обумовлена відповідальність за порушення умов Договору, зокрема розмір процентів.

Враховуючи доведеність узгодження сторонами з дотриманням передбаченої законом форми конкретних умов кредитування, зокрема щодо процентів (30 %) за несвоєчасне погашення кредиту, визначений судом першої інстанції розмір заборгованості відповідача за тілом кредиту хоча і є помилковим, але враховуючи, що судове рішення у вказаній частині не оскаржується, тому відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України в апеляційному порядку не переглядається.

Оскільки судом першої інстанції були неповно з`ясовані обставини справи, що призвело до помилкового визначення розміру кредитної заборгованості, то відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 376 ЦПК України рішення суду підлягає зміні.

Відповідно до ч.ч. 1, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За такого також підлягає зміні і розмір стягнутих з відповідача судових витрат, понесених позивачем при подачі позову. Цей розмір визначається пропорційно задоволеним вимогам (79,79 %) та становить 1 811 грн 23 коп.

Крім того, у зв`язку із частковим задоволенням апеляційної скарги з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги пропорційно до розміру її задоволення (7,7 %) - в розмірі 262 грн 19 коп.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 12 вересня 2022 року в частині відмови у стягнення відсотків за користування кредитом скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерне товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за відсотками за користування кредитним договором від 27 листопада 2009 року у розмірі 296 грн 97 коп, яка виникла станом на 11 листопада 2021 року.

Це ж судове рішення в частині розміру стягнення судового збору змінити, стягнувши із ОСОБА_1 на користь Акціонерне товариства комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір за подачу позовної заяви 1811 грн 23 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерне товариства комерційний банк «ПриватБанк» відшкодування судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 262 грн 19 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Головуючий

Судді:

_____________________

Повний текст судового рішення виготовлено 15.12.2022 р.