Справа № 639/7973/21
Провадження № 2/639/176/22
РІШЕННЯ

(Заочне)

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2022 року Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Труханович В.В.,

за участю секретаря Усиченко К.І.,

представник позивача адвокат Атаманюк І.Л.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні Жовтневого районного суду м. Харкова цивільну справу № 639/7973/21 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у праві користування та розпорядження власністю, шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації -

ВСТАНОВИВ:

25 листопада 2021 року до Жовтневого районного суду м. Харкова надійшла позовна заява ОСОБА_1 , який (-а) проживає за адресою: АДРЕСА_1 , до ОСОБА_2 , останнє відоме місце проживання якого: АДРЕСА_2 , про усунення перешкод у праві користування та розпорядження власністю, шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням, відповідно до якої позивач просила суд усунути перешкоди ОСОБА_1 у праві володіння, користування та розпорядження домоволодінням, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , та належить їй на праві приватної власності, шляхом позбавлення громадянина ОСОБА_2 права користування вказаним домоволодінням, та зняття останнього з реєстрації.

В обґрунтування позовних вимог позивач ОСОБА_1 посилається на те, що їй, як власниці житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ( АДРЕСА_2 ), порушені її права на вільне володіння, розпорядження своїм домоволодінням з боку ОСОБА_2 .

Позовні вимоги позивача ґрунтуються на незаконності дій відповідача стосовно підстав користування житлового будинку , який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ( АДРЕСА_2 ), а саме: не укладенням з власником ОСОБА_1 договору найму житлового приміщення, не сплатою за комунальні послуги, та перешкоджаючи своєю протиправною поведінкою проживанню у вказаному будинку рідному сину позивачки - ОСОБА_3 .

Тобто, відповідач ОСОБА_2 зайняв житлову площу в будинку , який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ( АДРЕСА_2 ), не здійснюючи будь-яких заходів щодо його утримання, не здійснюючи плату за комунальні послуги, не здійснючи плату за користування житлом як наймач житлового будинку.

Крім того, відповідач ОСОБА_2 постійно створює конфліктні ситуації із сином позивача - ОСОБА_3 , вчиняє сварки, у зв?язку із чим син позивача - ОСОБА_3 неодноразово викликав поліцію.

На неодноразові вимоги позивача ОСОБА_1 до відповідача ОСОБА_2 добровільно звільнити житловий будинок , який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ( АДРЕСА_2 ), у якому проживає та зареєстрований відповідач, та який належить на праві приватної власності позивачу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 відмовляється добровільно звільнити помешкання.

19 січня 2022 року від представника позивача адвоката Атаманюк І.Л надійшла уточнена позовна заява, в якій представник позивача не змінював предмет спору, а лише було уточнено адресу домоволодіння, у якому потрібно усунути перешкоди ОСОБА_1 у праві володіння, користування та розпорядження, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , та належить їй на праві приватної власності в частці 18/100.

Вказані обставини і вимусили позивача звернутися до суду з зазначеною позовною заявою.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 14 грудня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у праві користування та розпорядження власністю, шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації. Призначено судове засідання.

Представник позивача адвокат Атаманюк І.Л., який діє на підставі Ордеру на надання правничої правової допомоги від 29.10.2021 року, в судовому засіданні позовну заяву підтримав, просив суд її задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечував.

Відповідач по справі в судове засідання не з`явився, про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, причина неявки суду не відома. Клопотання про відкладення справи до суду не надходили. Відзив на позовну заяву до суду також не надходив. У зв`язку з цим, суд, згідно вимогам ч. 4 ст. 223 та ст. ст. 280, 281 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, проти чого не заперечував і представник позивача по справі.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, допитавши свідка, дослідивши надані позивачем та долучені до матеріалів справи докази, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

В судовому засіданні було встановлено, що згідно Договору купівлі-продажу від 06 жовтня 2001 року, серія АЕВ № 103024, посвідченого 06 жовтня 2001 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Глуховцевою Н.В., згідно якого ОСОБА_1 придбано частина 18/100 домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 . ( а.с. 26)

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 13.01.2022 № 294535861, за позивачем ОСОБА_1 зареєстровано на праві спільної часткової власності (розмір частки 18/100) житловий будинок за адресою : АДРЕСА_2 . ( а.с. 55-56)

Представник позивача посилається на те, що на теперішній час позивач, як власник частини домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , не може користуватися своїм майном та розпоряджатися ним, оскільки відповідач ОСОБА_2 проживає у спірному домоволодінні та чинить перешкоди позивачу та сину позивача у користуванні домоволодінням. Відповідач не приймає участі в утриманні будинку, не сплачує комунальні послуги. Крім того, відповідач постійно влаштовує сварки з сином позивача, що унеможливлює їх сумісне проживання.

Згідно даних Домової книги для прописки громадян, проживаючих за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_2 зареєстрований за вказаною адресою 28.07.2009. ( а.с. 7-10)

Дана обставина також підтверджується довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_2 , осіб. ( а.с. 77)

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 Житлового кодексу Української РСР (далі ЖК Української РСР) закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ними (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Згідно з частиною першою статті 156 ЖК Української РСР члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК Української РСР до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Відповідно до вказаної норми закону при вирішенні питання про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, враховуються причини її відсутності. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення.

Зміст ст. 405 ЦК України передбачає, що члени сім? ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право користування цим житлом. Право користування житлом втрачає член сім? ї власника у разі відсутності без поважних причин понад один рік.

В судовому засіданні було встановлено, що відповідач ОСОБА_2 посилився до спірного будинку будучі неповнолітнім разом зі своєю матір`ю, яка була цивільною дружиною сина позивача ОСОБА_3 .

Відповідач зареєстрований в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_2 ( АДРЕСА_2 ) з 28.07.2009. та постійно проживає за вказаною адресою.

Представник позивача в судовому засіданні зазначив, що відповідач ОСОБА_2 дійсно постійно проживає у спірному будинку, але він не сплачує комунальні платежі, не здійснює будь-яких заходів щодо утримання вказаного будинку, не сплачує плату за користування будинком як наймач. Крім того, створює постійні конфлікти із сином позивачки ОСОБА_3 .

На думку представника позивача, такі дії відповідача порушують права та інтереси власника майна, спричиняють їй прямі та опосередковані збитки, призводять до втрати вигоди.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_3 пояснив, що відповідач це його пасинок. Зараз у спірному будинку проживає він, його донька, дружина (мати відповідача) та сам відповідач. Відповідач ОСОБА_2 вчиняє до нього конфліктні ситуації, ображає, вчиняє сварки, у зв?язку із чим ОСОБА_3 викликалась поліція. Однак, за такі дії ОСОБА_2 так і не був притягнутий до будь-якої відповідальності.

Відповіднодо частини 1 статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно зі статтею 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно зі статтею 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316, 317, 319, 321 Цивільного кодексу України).

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Права власника жилого будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Стаття 150 ЖК України передбачає, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом, а припинення права власності можливе лише з підстав, передбачених статтею 346 ЦК України.

Оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом, то власник житла має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, згідно з положеннями ст. 391 ЦК України.

Відповідно до ст. 157 ЖК України, членів сім`ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Статтею 116 ЖК України передбачено, якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Осіб, які підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення за неможливістю спільного проживання, може бути зобов`язано судом замість виселення провести обмін займаного приміщення на інше жиле приміщення, вказане заінтересованою в обміні стороною.

Осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Всупереч вказаним положенням закону, позивачем по справі не було надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідач по справі ОСОБА_2 , який проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 чинить перешкоди позивачу у користуванні її майном.

Показання свідка ОСОБА_3 не можуть бути допустимими та належними доказами, оскільки свідок зацікавлений в усуненні перешкод у праві користування та розпорядження власністю, шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації ОСОБА_2 , а отже суд відноситься до них критично.

Будь-яких інших належних та допустимих доказів на підтвердження своїх доводів позивач суду не надала.

Отже, судом достовірно встановити, що на теперішній час відповідач ОСОБА_2 постійно проживає у домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , а доказів того, що він чинить перешкоди власнику домоволодіння ОСОБА_1 у проживанні в ньому, матеріали справи не містять. .

Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у праві користування та розпорядження власністю, шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації не підлягають задоволенню.

У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати залишаються за позивачем по справі.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 4, 5, 13, 76-81, 133, 141, 223, 265, 280-282 ЦПК України, ст. 41 Конституції України, ст. ст. 16, 316, 317, 319, 321, 346, 383, 391, 405 ЦК України, ст. ст. 109, 116, 150, 157 ЖК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у праві користування та розпорядження власністю, шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільно-процесуальним законодавством.

Рішення може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 21.07.2022 року.

Найменування сторін:

Позивач ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1

Відповідач ОСОБА_2 , РНОКПП: дані не відомі, який проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Суддя В. В. Труханович