Ухвала

Іменем України

16 листопада 2022 року

м. Київ

справа № 758/14872/21

провадження № 61-10189ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Погрібного С. О.,

вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Таск-Інвест» на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 24 січня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 25 серпня 2022 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Таск-Інвест» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Рєвєрс», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Матрікс Україна», про визнання недійсними договорів купівлі-продажу нерухомого майна та повернення майна,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Таск-Інвест» (далі - ТОВ «Компанія з управління активами «Таск-Інвест») звернулось до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Рєвєрс» (далі - ТОВ «Компанія «Рєвєрс»), ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Матрікс Україна» (далі - ТОВ «Матрікс Україна»), у якому просило:

- визнати договір купівлі-продажу нежилого приміщення з № 1 по № 13 (групи приміщень № 114) (в літ. А), загальною площею 192,4 кв. м, що розташоване за на АДРЕСА_1 , укладений між ТОВ «Компанія «Рєвєрс» та ОСОБА_1 20 січня 2021 року, посвідчений приватним нотаріусом Тюріною Б. Н. недійсним, повернувши зазначене приміщення у власність ТОВ «Компанія «Рєвєрс»;

- визнати договір купівлі-продажу нежилого приміщення з № 1 по № 11 (групи приміщень № 116) (в літ. А), загальною площею 129,6 кв. м, що розташоване на АДРЕСА_1 , укладений між ТОВ «Компанія «Рєвєрс» та ОСОБА_1 20 січня 2021 року, посвідчений приватним нотаріусом Тюріною Б. Н. недійсним, повернувши зазначене приміщення у власність ТОВ «Компанія «Рєвєрс»;

- визнати договір купівлі-продажу нежилого приміщення з № 1 по № 13 (групи приміщень № 113) (в літ. А), загальною площею 149,4 кв.м, що розташоване на АДРЕСА_1 , укладений між ТОВ «Компанія «Рєвєрс» та ОСОБА_2 20 січня 2021 року, посвідчений приватним нотаріусом Тюріною Б. Н. недійсним, повернувши зазначене приміщення у власність ТОВ «Компанія «Рєвєрс».

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 29 жовтня 2021 року позовну заяву ТОВ «Компанія з управління активами «Таск-Інвест» залишено без руху з наданням строку для усунення її недоліків позовної заяви, оскільки позивачем сплачений судовий збір за кожну вимогу немайнового характеру, в той час за вимоги майнового характеру позивач судовий збір не сплатив. Тому, позивачу необхідно зазначити ціну позову та сплатити відповідний розмір судового збору за вимоги майнового характеру.

18 січня 2022 року ТОВ «Компанія з управління активами «Таск-Інвест» звернувся до суду із заявою про усунення недоліків позовної заяви, в якій зазначило, що вимоги майнового характеру не заявляє, а судовий збір за вимоги немайнового характеру сплатило згідно із Законом України «Про судовий збір».

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 24 січня 2022 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 25 серпня 2022 року, позовну заяву ТОВ «Компанія з управління активами «Таск-Інвест» визнано неподаною та повернуто заявнику разом із заявою про забезпечення позову. Роз`яснено, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Визнаючи неподаною та повертаючи позовну заяву, суди попередніх інстанцій виходили з того, що заявником не усунуто недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, а тому така позовна заява вважається неподаною та повертається з підстав, передбачених частиною третьої статті 185 ЦПК України.

13 жовтня 2022 року ТОВ «Компанія з управління активами «Таск-Інвест» звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 24 січня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 25 серпня 2022 року у вказаній справі.

Ухвалою Верховного Суду від 20 жовтня 2022 року зазначену касаційну скаргу залишено без руху та надано строк на усунення недоліків касаційної скарги, запропоновано заявнику звернутися до Верховного Суду з клопотанням (заявою) про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень та надати докази, які підтверджують дату отримання копії оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції.

03 листопада 2022 року від ТОВ «Компанія з управління активами «Таск-Інвест» на адресу Верховного Суду надійшло клопотання про продовження строку на усунення недоліків.

Ухвалою Верховного Суду від 10 листопада 2022 року продовжено ТОВ «Компанія з управління активами «Таск-Інвест» строк для усунення недоліків касаційної скарги, вказаних в ухвалі Верховного Суду від 20 жовтня 2022 року.

10 листопада 2022 року на адресу Верховного Суду від заявника надійшли матеріали на усунення недоліків касаційної скарги, а саме: заява про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень, у якій заявник просить поновити строк на касаційне оскарження, посилаючись на те, що копію оскаржуваної постанови Київського апеляційного суду від 25 серпня 2022 року отримав 30 вересня 2022 року у канцелярії апеляційного суду. На підтвердження зазначеного надає відповідні докази, а саме: копію запиту про надання інформації від 02 листопада 2022 року щодо отримання копії оскаржуваної постанови апеляційного суду; копію відповіді Київського апеляційного суду від 07 листопада 2022 року.

Вирішуючи заяву ТОВ «Компанія з управління активами «Таск-Інвест» про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень, Верховний Суд виходить із такого.

Відповідно до частин першої та другої статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

За змістом відповіді Київського апеляційного суду від 07 листопада 2022 року на запит заявника щодо надання інформації про дату отримання копії оскаржуваної постанови апеляційного суду Верховний Суд дійшов висновку, що копію оскаржуваної постанови Київського апеляційного суду від 25 серпня 2022 року заявник отримав 30 вересня 2022 року у канцелярії апеляційного суду.

Перевіривши доводи клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень, суд вважає, що клопотання підлягає задоволенню, оскільки наведені заявником обставини, а саме отримання копії оскаржуваної постанови апеляційного суду 30 вересня 2022 року, свідчать про наявність поважних причин пропуску строку на оскарження, що є підставою для його поновлення.

Таким чином, заявником усунуто недоліки касаційної скарги.

У касаційній скарзі заявник, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування касаційної скарги зазначає, що суд суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку щодо наявності у позовних вимогах ознак майнового характеру та, відповідно, сплатою ним судового збору у неналежному розміру. Вказує, що вимога про визнання недійсним оспорюваного договору одночасно із вимогою про відновлення становища, яке існувало до порушення права, є вимогою немайнового характеру і не містить вимог майнового характеру.

Пунктом 3 частини першої статті 389 ЦПК України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною четвертою статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваних судових рішень Верховний Суд дійшов переконання, що скарга є необґрунтованою, правильне застосування судами норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Такого висновку суд дійшов з огляду на таке.

Встановлені судами обставини

Судами встановлено, що у жовтні 2021 року ТОВ «Компанія з управління активами «Таск-Інвест» звернулося до суду з позовом до ТОВ «Компанія «Рєвєрс», ОСОБА_1 ,

ОСОБА_2 , третя особа - ТОВ «Матрікс Україна. У вимогах позовної заяви заявник просив:

1) визнати недійсними договори купівлі-продажу:

- нежилого приміщення з № 1 по № 13 (групи приміщень № 114) (в літ. А), загальною площею 192,4 кв. м, що розташоване за на АДРЕСА_1 , укладений між ТОВ «Компанія «Рєвєрс» та ОСОБА_1 20 січня 2021 року, посвідчений приватним нотаріусом Тюріною Б. Н.;

- нежилого приміщення № 1 по № 11 (групи приміщень № 116) (в літ. А), загальною площею 129,6 кв. м, що розташоване на АДРЕСА_1 , укладений між ТОВ «Компанія «Рєвєрс» та ОСОБА_1 20 січня 2021 року, посвідчений приватним нотаріусом Тюріною Б. Н.;

- нежилого приміщення з № 1 по № 13 (групи приміщень № 113) (в літ. А), загальною площею 149,4 кв.м, що розташоване на АДРЕСА_1 , укладений між ТОВ «Компанія «Рєвєрс» та ОСОБА_2 20 січня 2021 року, посвідчений приватним нотаріусом Тюріною Б. Н.;

2) повернути у власність ТОВ «Компанія «Рєвєрс»:

- нежиле приміщення з № 1 по № 13 (групи приміщень № 114) (в літ. А), загальною площею 192,4 кв. м, що розташоване на АДРЕСА_1 ;

- нежиле приміщення з № 1 по № 11 (групи приміщень № 116) (в літ. А), загальною площею 129,6 кв. м, що розташоване на АДРЕСА_1 ;

- нежиле приміщення з № 1 по № 13 (групи приміщень № 113) (в літ. А), загальною площею 149,4 кв.м, що розташоване на АДРЕСА_1 .

Таким чином, ТОВ «Компанія з управління активами «Таск-Інвест» заявлені три вимоги немайнового характеру (визнання недійсними трьох договорів купівлі-продажу нежилих приміщень) та три вимоги майнового характеру (повернення нежилих приміщень у власність).

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 29 жовтня 2021 року позовну заяву ТОВ «Компанія з управління активами «Таск-Інвест» залишено без руху з наданням строку для усунення її недоліків, оскільки позивачем сплачений судовий збір за кожну вимогу немайнового характеру, однак за вимоги майнового характеру позивач судовий збір не сплатив.

У своїй заяві про усунення недоліків від 18 січня 2022 року заявник зазначав, що вимоги майнового характеру не заявляв, а судовий збір за вимоги немайнового характеру сплатив у відповідності до Закону України «Про судовий збір».

Оскільки заявником не усунуто недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, суди з підстав, передбачених частиною третьої статті 185 ЦПК України, визнали неподаною позовну заяву та повернули її ТОВ «Компанія з управління активами «Таск-Інвест».

Такий висновок судів попередніх інстанцій є обґрунтованим з огляду на таке.

Нормативно-правове обґрунтування

Вимоги до змісту позовної заяви містяться у статті 175 ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 175 ЦПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Предмет позову - це безпосередньо матеріально-правова вимога позивача до відповідача, щодо якої особа звертається до суду за захистом своїх прав чи інтересів.

Позовна заява повинна містити зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються (пункт 3 частини третьої статті 175 ЦПК України).

Згідно з пунктом 4 частини третьої статті 175 ЦПК України позовна заява повинна містити зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них.

За змістом пункту 2 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про визнання права власності на майно або його витребування (повернення) - вартістю майна.

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про право власності на нерухоме майно, що належить фізичним особам на праві приватної власності, - дійсною вартістю нерухомого майна, а на нерухоме майно, що належить юридичним особам, - не нижче його балансової вартості.

За правилами частини четвертої статті 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Частиною третьою статті 6 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

Практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ)

ЄСПЛ зазначав, що право доступу до суду не може бути обмежене таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати легітимну мету та гарантувати пропорційність між їх використанням і такою метою (§ 22, рішення ЄСПЛ у справі «Мельник проти України» від 28 березня 2006 року, заява № 23436/03).

У справі «Беллет проти Франції» ЄСПЛ зазначив, що стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Відповідно до практики ЄСПЛ на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду (рішення у справі «Голднер проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1975 року, серія A № 18, пункт 36), не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Однак право доступу до суду не може бути обмежене таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати законну мету та дотримуватися пропорційності між використаними засобами та досягнутими цілями (рішення у справі «Герен проти Франції» від 29 липня 1998 року, § 37, рішення у справі Мельник проти України від 28 березня 2006 року, заява № 23436/03).

ЄСПЛ зауважив, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із цим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення ЄСПЛ у справі «De Geouffre de la Pradelle v. France» від 16 грудня 1992 року).

Висновки Верховного Суду

Отже, судами встановлено, що позивачем заявлено три вимоги немайнового характеру (визнання недійсними трьох договорів купівлі-продажу нежилих приміщень) та три вимоги майнового характеру (повернення нежилих приміщень у власність). Водночас, судовий збір сплачений лише за кожну вимогу немайнового характеру.

Місцевий суд, з висновком якого погодився апеляційний суд, перевіривши позовну заяву ТОВ «Компанія з управління активами «Таск-Інвест» на дотримання вимог статті 175 та частини четвертої статті 177 ЦПК України, дійшов висновку про те, що вона не відповідає правилам пункту 3 частини третьої статті 175 ЦПК України, оскільки у ній не зазначено ціни позову щодо вимог майнового характеру та не сплачено судових збір за такі вимоги (частина четверта стаття 177 ЦПК України).

Майно, яке просить повернути позивач власнику за результатами визнання недійсними договорів купівлі-продажу, підлягає грошовій оцінці, сума якої складатиме ціну позову, з якої підлягає сплаті судовий збір.

Встановивши, що позивачем не усунуто недоліки позовної заяви, викладені судом в ухвалі Подільського районного суду м. Києва від 29 жовтня 2021 року, місцевий суд, з яким погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про визнання позовної заяви неподаною та повернення її заявнику.

Доводи касаційної скарги про те, що вимога про визнання недійсним оспорюваного договору одночасно із вимогою про відновлення становища, яке існувало до порушення права, є вимогою немайнового характеру і не містить вимог майнового характеру, Верховний Суд оцінює критично, оскільки практика визначення ціни позову з вимогами про визнання права власності на майно, стягнення, витребування або повернення майна, є усталеною - ціна позову визначається виходячи з вартості спірного майна, незалежно від того, чи є така майнова вимога похідною від немайнової вимоги.

Близький за змістом висновок сформульований у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 серпня 2020 року у справі № 910/13737/19.

Ураховуючи те, що заявник не виконав вимоги ухвали місцевого суду про залишення його позовної заяви без руху та не сплатив судовий збір за три вимоги майнового характеру, суди дійшли обґрунтованого висновку про визнання неподаною та повернення позовної заяви заявнику з підстав, передбачених частиною третьої статті 185 ЦПК України.

Оскаржувані судові рішення ухвалені з правильним застосуванням норм процесуального права, отже касаційна скарга є необґрунтованою, відповідно, відсутні підстави для відкриття касаційного провадження у цій справі.

Керуючись статтею 390, частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Поновити Товариству з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Таск-Інвест» строк на касаційне оскарження ухвали Подільського районного суду м. Києва від 24 січня 2022 року та постанови Київського апеляційного суду від 25 серпня 2022 року.

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Таск-Інвест» на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 24 січня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 25 серпня 2022 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Таск-Інвест» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Рєвєрс», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Матрікс Україна», про визнання недійсними договорів купівлі-продажу нерухомого майна та повернення майна відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак І. Ю. Гулейков С. О. Погрібний