Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 646/5038/21
Провадження № 2/553/858/2022
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
16.11.2022 року м. Полтава
Ленінський районний суд м. Полтави в складі:
головуючого судді - Парахіної Є.В.,
при секретарі - Сіомашко В.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного проектно-вишукувального та науково-дослідного інституту "Укренергомережпроект" про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та відшкодування моральної шкоди, -
У серпні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до Червонозаводського районного суду м. Харкова з позовом до ДПВНДІ "Укренергомережпроект" про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати та відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що з 03.12.2018 року перебував у трудових відносинах з ДВП та НДІ "Укренергомережпроект", працював на посаді столяра 4 розряду з окладом 5000 грн. 00 коп., наказом № 1/18 від 08.01.2019 року доручено виконання без звільнення з основної роботи обов`язків столяра з доплатою за суміщення в розмірі 50 % від посадового окладу сторожа, наказом № 18.1 від 18.03.2019 року про переміщення переведений на посаду сторожа з окладом 3000 грн. 00 коп., наказом № 6-1/18 від 27.03.2019 року доручено виконання без звільнення від основної роботи обов`язків сторожа з доплатою за суміщення в розмірі 50 % від посадового окладу столяра, а згідно з наказом № 18-к від 14.09.2020 року звільнений з роботи. З 19.12.2019 року відповідач не виплачував заробітну плату та не проводив відрахування ЄСВ, в задоволенні його неодноразових звернень щодо виплати заробітної плати було відмовлено, у зв`язку з чим звертався до суду з позовом, який задоволено частково, але відповідач не виконує рішення суду, у зв`язку з чим він вимушений вдруге звернутися до суду з вимогами про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку. Внаслідок неправомірних дій відповідача йому завдано моральну шкоду, яка призвела до морального страждання, оскільки втратив життєві зв`язки, так як змушений був докладати додаткових зусиль для організації свого життя, погіршився стан здоров`я і доводилось звертатися за допомогою до лікаря, а ліки придбати було ні за що у зв`язку з відсутністю коштів.
Ухвалою судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 20.08.2021 року відкрито провадження у справі, вирішено розглядати її за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Справа перебувала в провадженні судді Червонозаводського районного суду м. Харкова, неодноразово призначалася до розгляду, проте по суті не розглянута.
Згідно Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року "Про введення воєнного стану в Україні" із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб введено в Україні воєнний стан. Строк воєнного стану продовжувався згідно з Указами Президента України № 133/2022 від 14.03.2022 року, № 133/2022 від 14.03.2022 року, та востаннє Указом Президента України № 341/2022 від 17.05.2022 року "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" з 05 год. 30 хв. 25 травня 2022 року строком на 90 діб.
Розпорядженням Голови Верховного Суду № 4/0/9-22 від 10.03.2022 року "Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану" змінено територіальну підсудність судових справ Червонозаводського районного суду м. Харкова та Комінтернівського районного суду м. Харкова, визначено територіальну підсудність справ за Ленінським районним судом м. Полтави.
Ухвалою суді Ленінського районного суду м. Полтави від 29.04.2022 року справу прийнято до провадження суддею Ленінського районного суду м. Полтави та призначено до розгляду.
27.06.2022 року до суду надійшла заява позивача ОСОБА_2 про уточнення позовних вимог, яка ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 28.06.2022 року повернута заявнику.
Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, звернувся з клопотанням про розгляд справи без його присутності.
Представник відповідача ДПВНДІ "Укренергомережпроект", будучи повідомлений про час та місце слухання справи за юридичною адресою, в судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, не подав відзив на позовну заяву.
За змістом ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Враховуючи викладене, відповідно до положень ст. 280 ЦПК України, судом ухвалено рішення при заочному розгляді справи.
Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.
Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК доказами є будь-які дані, на підставі яких суд установлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги й заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи й підлягають установленню при ухваленні судового рішення (чч.1, 2 ст. 77 ЦПК).
У ч. 1 ст. 89 ЦПК визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх поцесуальних прав та обв`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Виходячи з вищенаведеного, суд розглянув справу в межах позовних вимог та за наявними в ній доказами, які надані сторонами.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах з відповідачем ДПВНДІ "Укренергомережпроект", з 03.12.2018 року на підставі наказу про прийняття на роботу № 164-к від 03.12.2018 року прийнятий на посаду столяра 4 розряду, оклад 5000 грн. 00 коп.
Наказом ДПВНДІ "Укренергомережпроект" № 1/18 від 08.01.2019 року в зв`язку із виробничою необхідністю, згідно з додатку № 1 до Галузевої Угоди та Колективним договором з 10.01.2019 року слюсарю ОСОБА_2 доручено виконання без звільнення від основної роботи обов`язків сторожа з доплатою за сумісництвом в розмірі 50 % від посадового окладу сторожа.
Згідно наказу про переміщення від 18.03.2019 року № 18.1-к ОСОБА_2 переведений з посади столяра на посаду сторожа з окладом 3000 грн. 00 коп.
Відповідно до наказу ДПВНДІ "Укренергомережпроект" від 27.03.2019 року № 6-1/18 в зв`язку із виробничою необхідністю, згідно з додатку № 1 до Галузевої Угоди та Колективним договором наказано з 27.03.2019 року слюсарю ОСОБА_2 доручено виконання без звільнення від основної роботи обов`язків сторожа з доплатою за сумісництвом в розмірі 50 % від посадового окладу сторожа.
Довідкою ДПВНДІ "Укренергомережпроект" № 20/1 від 30.04.2020 року, виданою ОСОБА_2 , підтверджено, що він працює в ДПВ НДІ "Укренергомережпроект" на посаді столяра, йому нарахована заробітна плата за грудень 2018 року в розмірі 5000 грн., з якої утримано 1100 грн., до видачі 3900 грн., заборгованість 3900 грн.
14.09.2020 року ОСОБА_2 звільнено з ДПВ НДІ "Укренергомережпроект" за угодою сторін згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України, на підставі наказу № 18-К.
Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 22.12.2020 року в справі № 646/2877/20 (провадження № 2/646/1506/2020) за позовом ОСОБА_2 до ДПВ НДІ "Укренергомережпроект" про стягнення заборгованості по заробітній платі та моральної шкоди позов ОСОБА_2 задоволено частково стягнуто з Державного проектно-вишукувального та науково-дослідного інституту "Укренергомережпроект" на користь ОСОБА_2 заборгованість по заробітній платі в розмірі 103130 грн. 51 коп. та моральну шкоду в розмірі 2000 грн. 00 коп., а всього - 105130 грн. 51 коп. без утримання податків та обов`язкових платежів, стягнення і сплата яких покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України "Про оплату праці" заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно з ч. 1 ст. 21 Закону України "Про оплату праці" працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України "Про оплату праці" заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Право на своєчасне одержання винагороди за працю гарантовано ст. 43 Конституції України.

Статтею 2 КЗпП України передбачено, що право громадян на працю, тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, забезпечується державою.

Відповідно до ст. 97 КЗпП України оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку.

Згідно з вимогами ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно до ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівнику належним чином оформлену трудову книжку та провести з ним розрахунки, в строки передбачені ст. 116 КЗпП України.

Згідно положень ст. 117 КЗпП України (в редакції чинній на час існування спірних відносин та звернення позивача до суду з даним позовом), в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 КЗпП України, підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт непроведення з ним остаточного розрахунку.

Отже, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, а саме: виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум (постанова Верховного Суду України від 18 січня 2017 року справа № 6-2912цс16).

"Порядком обчислення середньої заробітної плати", затвердженим постановою КМУ від 08 лютого 1995 року № 100, визначено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. При обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включається: основна заробітна плата; доплати і надбавки; виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо.

Нарахування виплат при обчисленні середньої заробітної плати, що обчислюється із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, проводиться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів, а у випадку, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком (п. 2, 3, 4, 8 Порядку).

Відповідно до роз`яснень викладених в п. 20 Постанови Пленуму Верховного суду України № 13 від 24 грудня 1999 року "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Згідно "Порядку обчислення середньої заробітної плати", затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08 лютого 1995 року, в інших випадках збереження середньої плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати, проводяться шляхом множення середнього (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин).

Відповідно до п. 8 "Порядку обчислення середньої заробітної плати", затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Обґрунтовуючи позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, позивач посилався на те, що відповідач ДПВНДІ "Укренергомережпроект" не провів з ним розрахунок, не виплатив заборгованість з заробітної плати станом на час звернення позивача до суду з даним позовом, навіть після постановлення рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 22.12.2020 року, яким задоволено його позовні вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі.

При цьому, відповідач ДПВНДІ "Укренергомережпроект" відзив на позову заяву суду не подав, твердження позивача про те, що з ним не проведений повний розрахунок по заробітній платі, як і правильність розрахунку сум, які просить стягнути позивач, не спростував, доказів того, що непроведення розрахунку з позивачем у строки, зазначені у ст. 116 КЗпП України відбулось не з вини підприємства, не надав.

Відповідно до приписів "Порядку обчислення середньої заробітної плати", затвердженого постановою Кабінетом Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, та норм тривалості робочого часу за 2020 рік середньоденна заробітна плата позивача складає 434 грн. 02 коп. (18662 грн. 99 коп. - заробітна плата за липень 2020 року 9281 грн. 50 коп. та серпень 2020 року 9381 грн. 49 коп.) : 43 робочих дня (липень 2020 року - 23 дні, серпень 2020 року - 20 дня).

З урахуванням викладеного, сума середнього заробітку за весь період затримки розрахунку з дня звільнення до дати подання позовної заяви до суду 02.08.2021 року за 221 робочий день складає 95919 грн. 08 коп.

Враховуючи викладене, аналізуючи наявні у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_2 . Разом з тим, при визначенні уми, яка підлягає стягненню, вирішуючи позов в межах заявлених позовних вимог у відповідності до положень ст. 13 ЦПК України, приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на його користь середнього заробітку за час затримки розрахунку у відповідності до положень ст. 117 КЗпП України за період в межах заявлених позовних вимог з 15.09.2020 року по 02.08.2021 року в сумі 80321 грн. 68 коп., як вказує позивач у позовній заяві.

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_2 в частині відшкодування моральної шкоди, суд враховує наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення їх прав.

Частина друга вказаної статті передбачає, що моральна шкода, крім іншого, може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна.

Згідно з ч. 2 статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Наявність моральної шкоди доводиться позивачем, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв`язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації.

В обґрунтування позовних вимог про відшкодування завданої моральної шкоди позивач у позові посилається на те, що невиплата заробітної плати відповідачем привела до моральних страждань, втрати життєвих зв`язків, так як він змушений був докладати додаткових зусиль для організації свого життя.

Встановлені судом обставини безперечно свідчать, що внаслідок протиправних винних дій відповідача ДПВНДІ "Укренергомережпроект", а саме непроведення у визначені ст. 116 КЗПП України строки розрахунку при звільненні, позивач зазнав переживань та порушення звичного способу життя, тим паче, що розмір заборгованості з заробітної плати є значним, кошти не сплачено позивачу навіть після ухвалення судового рішення про стягнення боргу у грудні 2020 року, тоді як з даним позовом позивач звернувся до суду у серпні 2021 року. А тому суд приходить до висновку про доведеність факту заподіяння йому моральної шкоди та наявність підстав для її відшкодування.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Оскільки такий спосіб захисту цивільних прав як компенсація моральної (немайнової) шкоди не повинен стати засобом безпідставного збагачення потерпілої особи, розмір присудженої до відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен вести до збагачення потерпілого за рахунок винного.

Вирішуючи питання щодо розміру грошового відшкодування моральної шкоди, суд враховує характер та тривалість порушення відповідачем прав позивача, що об`єктивно ставить його в скрутне матеріальне становище, ступінь тяжкості заподіяних внаслідок несвоєчасного розрахунку при звільненні, глибини моральних та душевних страждань позивача, байдуже ставлення до порушення та його наслідків з боку відповідача, інші обставини, які мають істотне значення, а також вимоги розумності і справедливості.

З урахуванням конкретних обставин справи, суд вважає, що належною компенсацією завданої позивачу моральної шкоди, що підлягає стягненню на його користь з відповідача, є сума у розмірі 2000 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 76-83, 89, 263-265, 280-284 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 (місце проживання АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 ) до Державного проектно-вишукувального та науково-дослідного інституту "Укренергомережпроект" (місцезнаходження м. Харків, Набережна Гімназійна, 2, код ЄДРПОУ - 00114092) про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Державного проектно-вишукувального та науково-дослідного інституту "Укренергомережпроект" на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час затримки вплати заробітної плати в розмірі 80321 грн. 68 коп., в рахунок відшкодування моральної шкоди 2000 грн., а всього 82321 (вісімдесят дві тисячі триста двадцять одну) грн. 68 коп.

Стягнути з Державного проектно-вишукувального та науково-дослідного інституту "Укренергомережпроект" на користь ОСОБА_2 судовий збір 908 грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі до Полтавського апеляційного суду апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Учасник справи якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Суддя Ленінського районного суду м. ПолтавиЄ. В. Парахіна