Провадження № 2/522/2903/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2022 року м.Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Донцова Д.Ю.,

за участю секретаря судового засідання - Смокової А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Одеської міської ради, про захист права власності шляхом зобов`язання відповідача привести в первісний стан об`єкт самочинного будівництва (реконструкції),

ВСТАНОВИВ:

До Приморського районного суду м.Одеси 10.08.2020 року із позовною заявою звернулась ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Одеської міської ради, про захист права власності шляхом зобов`язання відповідача привести в первісний стан об`єкт самочинного будівництва (реконструкції).

В обгрунтуванні позивач зазначає, що ОСОБА_1 є власником квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . В свою чергу відповідач ОСОБА_2 незаконно реконструював квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . На думку позивача незаконна реконструкція відповідачем вищевказаної квартира погіршує інсоляцію квартири позивачки та протипожежні норми, відстанню між внутрішньо-дворовими флігелями.

У зв`язку з чим позивачка просить суд зобов`язати ОСОБА_2 привести до попереднього стану приміщення квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Ухвалою Примоського районного суду м.Одеси від 12.08.2020 року позовну заяву залишено без руху

26.08.2020 року від ОСОБА_1 до суду надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 31.08.2020 року було відкрито провадження в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 31.08.2020 року заяву позивачки про забезпечення позову у даній справі було задоволено частково. Вжито заходи забезпечення позову, а саме заборонено ОСОБА_2 проведення будь-яких будівельних робіт з реконструкції квартири АДРЕСА_3 .

Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 04.09.2020 року заяву позивачки про забезпечення позову у даній справі було задоволено частково. Вжито заходи забезпечення позову, а саме накладено арешт на квартиру АДРЕСА_3 .

06.10.2020 року до суду від ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву, де просить суд відмовити в задоволенні позовної заяви. В обґрунтуванні зазначає, що позивачем не було надано належних та достатніх доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 є власницею квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Окрім цього, не було наведено яким чином флігель, у якому розташована його квартира, погіршує інсоляцію квартири АДРЕСА_4 , та протипожежні норми. Позивачкою не надано належних, достатніх та допустимих доказів на підтвердження порушення її прав діями відповідача, не заявлено проведення експертизи.

Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 26.01.2021 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 20.04.2021 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Одеської міської ради, про захист права власності шляхом зобов`язання відповідача привести в первісний стан об`єкт самочинного будівництва (реконструкції) залишено без розгляду.

Постановою Одеського апеляційного суду від 09.12.2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Ухвалу Приморського районного суду м.Одеси від 20.04.2021 року про залишення позову без розгляду скасовано, справу направлено до сулу першої інстанції для продовження розгляду.

21.01.2022 року справа надійшла до провадження судді Приморського районного суду м.Одеси Донцова Д.Ю.

В судове засідання сторони не з`явились, про дату, час та місце повідомлялись належним чином, причин неявки не повідомили.

Верховний Суд у постанові від 1 жовтня 2020 року у справі №361/8331/18 виходив із того, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті.

Суд вирішив розглянути справу за відсутності сторін, які сповіщені належним чином, на підставі наявних матеріалів справи.

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Відповідно до ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Крім того, на вимогу зазначених норм процесуального права, датою ухвалення судового рішення, ухваленого за відсутності осіб, які беруть участь у справі, є дата складення повного судового рішення.

У зв`язку з цим, датою складення цього судового рішення є 20.12.2022 року.

Дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є власником квартири загальною площею 68,1 кв.м., житловою площею 34.1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 02.08.2020 року. Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень 49533319 від 05.11.2019 року.

В позовній заяві позивачка зазначає, що ОСОБА_2 незаконно реконструював квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , незаконна реконструкція відповідачем вищевказаної квартира погіршує інсоляцію квартири АДРЕСА_4 , та протипожежні норми, відстанню між внутрішньо-дворовими флігелями, а тому позивачка просить суд зобов`язати ОСОБА_2 привести до попереднього стану приміщення квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Вирішуючи спір суд виходить із наступного.

Так, відповідно до положень норм ст. ст. 16, 391, 386 ЦК України власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.

Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Частиною 1 ст.328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з частиною другою статті 383 ЦК України власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Статтею 9 Закону України «Про архітектурну діяльність» передбачено, що будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об`єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Відповідно до ст.152 ЖК України виконання власниками робіт з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення приватного житлового фонду, які не передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, не потребує отримання документів, що дають право на їх виконання. Після завершення зазначених робіт введення об`єкта в експлуатацію не потребується.

Тобто при здійсненні будівництва власник зобов`язаний дотримуватися норм та правил, встановлених законодавством України.

Відповідно до ч. 4 ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» реконструкція, реставрація або капітальний ремонт об`єктів будівництва без зміни зовнішніх геометричних розмірів їхніх фундаментів у плані, реконструкція або капітальний ремонт автомобільних доріг, залізничних колій, ліній електропередачі, зв`язку, трубопроводів, інших лінійних комунікацій у межах земель їх розміщення, а також комплексна реконструкція кварталів (мікрорайонів) застарілого житлового фонду і нове будівництво об`єктів інженерно-транспортної інфраструктури відповідно до містобудівної документації на замовлення органів державної влади чи органів місцевого самоврядування на відповідних землях державної чи комунальної власності можуть здійснюватися за відсутності документа, що засвідчує право власності чи користування земельною ділянкою.

Згідно з п. 3.21 Розділу З ДБН А.2.2-3: 2014 «Склад та зміст проектної документації на будівництво» реконструкція - це перебудова введеного в експлуатацію в установленому порядку об`єкту будівництва, що передбачає зміну його геометричних розмірів та/або функціонального призначення, внаслідок чого відбувається зміна основних техніко-економічних показників (кількість продукції, потужність тощо), забезпечується удосконалення виробництва, підвищення його техніко-економічного рівня та якості продукції, що виготовляється, поліпшення умов експлуатації та якості послуг. Реконструкція передбачає повне або часткове збереження елементів несучих і огороджувальних конструкцій та призупинення на час виконання робіт експлуатації об`єкту в цілому або його частин (за умови їх автономності).

Реконструкція в будь-якому випадку має наслідком зміну основних техніко-економічних показників об`єкта будівництва, про що також висловив свою позицію і ВС в постанові по справі №334/2101/16-а.

Зокрема, позивачка наголошує на тому, що ОСОБА_2 здійснив незаконну реконструкцію квартири АДРЕСА_3 , що порушує права ОСОБА_1 , як власника квартири АДРЕСА_4 .

Верховний суд у постанові від 02 жовтня 2019 року у справі №522/16724/16 (провадження №61-28810св18) зробив наступний правовий висновок: «обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

За своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Отже, тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача».

На підтвердження права власності на квартиру АДРЕСА_4 , позивачкою було надано копію договору купівлі-продажу №18645 від 12.06.1997 року квартири АДРЕСА_4 , укладеного між ОСОБА_3 (продавець) та ОСОБА_1 (покупець), який укладено на товарній біржі GIP.

Однак суду не було надано підтвердження, що вказаний договір купівлі-продажу нерухомого майна, який укладено на товарній біржі GIP, було зареєстровано БТІ, не надано на огляд оригінал правовстановлюючого документа.

Таким чином, суд вважає, що наданий позивачем доказ на підтвердження її права власності на квартиру АДРЕСА_4 , не є беззаперечним доказом права власності на нерухоме майно, а тому є неналежним та недостатнім.

Окрім цього, позивачка ОСОБА_1 не довела, що відповідачем ОСОБА_2 було проведено незаконну реконструкцію належної останньому квартири, що існує причинно-наслідковий зв`язок між діями відповідача та порушенням прав позивачки.

При цьому відсутні належні та допустимі докази того, що порушено інсоляцію, порушено протипожежні норми, та задля захисту прав позивачки необхідним є саме приведення квартири в попередній стан.

Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні данні, на підставі яких, суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частина друга статті 78 ЦПК України, вказує на те, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно ст.79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і що до яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Слід також зазначити, що Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

За таких обставин, розглянувши справу в межах визначених предмету спору та підстав позову, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд не вбачає підстав для задоволення позову.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати не відшкодовуються, в зв`язку з відмовою в позові.

Керуючись ст.ст. 1, 2, 5, 12, 76, 81, 84, 89, 95, 223, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Одеської міської ради, із позовною заявою про захист права власності шляхом зобов`язання відповідача привести в первісний стан об`єкт самочинного будівництва відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право па поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення виготовлено 20.12.2022 року.

Суддя Донцов Д.Ю.