Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"29" квітня 2022 р. Справа № 608/2733/21

Номер провадження2/608/96/2022

Чортківський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючої судді Коломієць Н. З.

з участю секретаря Смаглій О. Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чортків справу в спрощеному провадженні за позовом акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В :

В грудні 2021 року позивач - акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк») звернувся в суд з позовною заявою до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. В позовній заяві позивач зазначив, що відповідно до заяви № б/н від 13.05.2011 ОСОБА_1 було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт на кредитній картці 300 гривень. В подальшому розмір кредитного ліміту було збільшено до 10 000 гривень. Зобов`язання за кредитним договором позивачем були виконані належним чином, проте, з другої сторони, відповідач ОСОБА_1 не виконала свої обов`язки, тому станом на 19 жовтня 2021 року виникла заборгованість в сумі 10 829,96 гривень, яка складається з: 8741,72 гривень заборгованості за тілом кредиту, в т. ч. 8741,72 гривень - заборгованості за простроченим тілом кредиту; 0,00 - заборгованості за нарахованими відсотками, 2 088,24 - заборгованості за простроченими відсотками, 0,00 гривень заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; 0,00 гривень - нарахованої пені, 0,00 гривень нарахованої комісії.

Позивач просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 вказану суму заборгованості, а також судові витрати по справі.

Відповідачем ОСОБА_1 було подано відзив на позов, згідно якого вона позов не визнає. Зазначила, що умови кредитування їй не було роз`яснено, про збільшення кредитного ліміту не повідомлено, про що свідчить відсутність її підпису на відповідних документах. При отриманні банківських послуг ОСОБА_1 лише заповнила Анкету, де відсутня інформація про розмір кредиту, терміни та порядок його повернення. Також, Анкета не містить даних щодо наміру банку укласти з нею кредитний договір. Тобто, позивач в односторонньому порядку уклав з відповідачкою кредитний договір, встановлював та змінював розмір кредитних коштів. Крім того, ОСОБА_1 не погоджується з розміром заборгованості, оскільки в період з 2019 - 2021 років вона поповнила кредитну картку на загальну суму 34 985,50 гривень, що у 2,5 рази перевищує розмір заявленої позивачем заборгованості. Просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» Меркулова В. В. подала відповідь на відзив, в якому зазначила, що твердження відповідача є безпідставними з огляду на те, що відповідач належним чином був ознайомлений з умовами кредитування та про збільшення кредитного ліміту на картці, що стверджується документами, які підписала ОСОБА_1 , а саме анкета - заява позичальника, довідка про умови кредитування, Умови та Правила надання банківських послуг та Тарифи. Такі дії підтверджують усвідомлення відповідачем обов`язків щодо повернення кредиту та внесення плати за його використання. Стосовно розміру заборгованості за користування кредитними коштами представник ОСОБА_3 зазначила, що така заборгованість відповідає дійсності, що стверджується розрахунком банку, а відповідач не має спеціальних знань для самостійного розрахунку.

Представник позивача в судове засідання не з`явився. Разом з позовною заявою подав окрему заяву про розгляд справи без його участі.

Відповідачка ОСОБА_1 та її представник - ОСОБА_4 в судове засідання повторно не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, хоча належним чином були повідомлені про час та місце слухання справи, що стверджується поштовим повідомленням про отримання повістки.

Суд ухвалює рішення без фіксування судового процесу, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України.

Суд, дослідивши письмові докази по справі, врахувавши відзив на позов, відповідь на відзив, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

За положеннями ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За положеннями ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права (п.1 ч.2 ст.16 цього Кодексу).

За положеннями ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 263 Цивільного процесуального кодексу України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Згідно із частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що відповідно до анкети - заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку № б/н від 13 травня 2011 року ОСОБА_1 було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт на кредитній картці в розмірі 300 гривень.

В подальшому розмір кредитного ліміту було збільшено до 10 000 гривень, що стверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на відповідача.

Згідно розрахунку заборгованості АТ КБ «ПриватБанк», у позичальника ОСОБА_1 станом на 19 жовтня 2021 року виникла заборгованість в сумі 10 829,96 гривень, яка складається з: 8 741,72 гривень заборгованості за тілом кредиту, в т.ч. 8 741,72 гривень - заборгованості за простроченим тілом кредиту; 0,00 - заборгованості за нарахованими відсотками, 2 088,24 гривень - заборгованості за простроченими відсотками, 0,00 гривень заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; 0,00 гривень - нарахованої пені, 0,00 гривень нарахованої комісії.

Відповідно до п. 2.1.1 2.3 Витягу з Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06.03.2010 № СП-2010-256 (далі Умов та правил), позичальник дає свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку. Власник картрахунку зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту, який відповідно до п. 1.1.1.51 Умов та правил - короткостроковий кредит, який надається банком клієнту у разі перевищення суми операції за платіжною карткою над сумою залишку коштів на його рахунку в розмірі ліміту кредитування.

Отже, на підтвердження своїх позовних вимог банк надав суду підписану ОСОБА_1 анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 13 травня 2011 року, яка не містить відомостей про надання їй кредиту чи видачі кредитної картки, умов щодо користування коштами та їх повернення.

Відповідно до Довідки про умови кредитування кредитки від 27 травня 2011 року ОСОБА_1 погодилася з умовами кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» по договору SAMDN1131, в якому сторони погодили базову проценту ставку - 2,5% в місяць, тобто 30% на рік.

Однак, матеріали справи не містять копії вказаного кредитного договору SAMDN1131. Всі посилання позивача відносяться до анкети - заяви №б/н від 13.05.2011, в якій відсутня інформація щодо кредитного договору SAMDN1131.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд виходить з наступного.

В силу вимог частин першої, другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

У переважній більшості випадків, застосування конструкції договору приєднання, його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки, умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема, заборгованість за відсотками.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в «ПриватБанку» як невід`ємні частини кредитного договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки, Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки, достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Зважаючи на відсутність підпису відповідача безпосередньо на Умовах та Тарифах банку, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань, оскільки Витяг з Умов та правил надання банківських послуг та Тарифів розміщених на сайті: www.privatbank.ua не можуть вважатися складовою частиною спірного кредитного договору (правова позиція Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17).

Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає, щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (рішення від 28 жовтня 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії», заява № 28342/95, § 61). Якщо конфліктна практика розвивається в межах одного з найвищих судових органів країни, цей суд сам стає джерелом правової невизначеності, тим самим підриває принцип правової визначеності та послаблює довіру громадськості до судової системи (рішення від 29 листопада 2016 року у справі «Парафія греко-католицької церкви в м. Люпені та інші проти Румунії», заява № 76943/11, §123).

ЄСПЛ неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (рішення від 11 листопада 1996 року у справі «Кантоні проти Франції», заява № 17862/91, § 31-32; від 11 квітня 2013 року у справі «Вєренцов проти України», заява № 20372/11, § 65). Судові рішення повинні бути розумно передбачуваними (рішення від 22 листопада 1995 року у справі «S. W. проти Сполученого Королівства», заява № 20166/92, § 36).

Отже, суд виходить із того, що через відсутність підстав вважати складовими кредитного договору додані до позову витяг з Тарифів, а також Умови та Правила надання банківських послуг, здійснення позивачем нарахувань по кредиту належного підтвердження під час розгляду справи не знайшло.

Тому, суд дійшов висновку про недоведеність банком своїх позовних вимог, що є процесуальним обов`язком сторони, згідно з вимогами статей 12, 81 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 11, 509, 526, 530, 625, 626, 628, 638, 1048, 1050, 1054, 1055 Цивільного Кодексу України, ст. ст. 76, 81, 89, 128, 141, 263, 264, 265 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У позові акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», який знаходиться за адресою: вул. Набережна Перемоги, 50 м. Дніпро, індекс 49094 до ОСОБА_1 , зареєстрованої по АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 , про стягнення заборгованості - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо Тернопільському апеляційному суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення суду складено 09 травня 2022 року.

Суддя:/підпис/

Копія вірна

Оригінал рішення знаходиться в матеріалах справи № 608/2733/21

Рішення набирає законної сили « » р.

Суддя: Н. З. Коломієць

Копію рішення видано « » р.

Секретар: