КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/6031/2022
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2022 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Ящук Т.І.

при секретарі Баллі Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Салівона Дмитрія Олександровича на ухвалу судді Печерського районного суду міста Києва від 14 січня 2022 року (суддя Підпалий В.В.) про відмову у забезпеченні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд», треті особи: приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віра Леонідівна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

встановив:

у вересні 2021 року позивач через свого представника - адвоката Салівона Д.О. звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горая О.С., зареєстрований в реєстрі за №35778 від 8 вересня 2020 року, про стягнення з ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 63 658грн 01коп.

Мотивуючи позовні вимоги, представник позивача зазначав, що 3 вересня 2012 року ОСОБА_2 підписав договір №014-28502-030912 на відкриття поточного рахунку з використання платіжної картки та обслуговування платіжної картки в ПАТ «Дельта Банк». У подальшому за договорами про відступлення права вимоги за кредитними договорами від 6 жовтня 2017 року та від 11 серпня 2020 року право вимоги за кредитним договором, укладеним з ОСОБА_1 , перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «Аланд».

Представник позивача посилався на те, що 8 вересня 2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. вчинено виконавчий напис, зареєстрований у реєстрі за №35778, про стягнення з ОСОБА_3 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» заборгованості за кредитним договором №004-16101-300512 від 3 вересня 2012 року, на підставі якого 22 грудня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Дорошкевич В.Л. було відкрито виконавче провадження за №63973757 та винесено постанову про стягнення з боржника основної винагороди, крім того винесено постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження.

Представник позивача вважав оспорюваний виконавчий напис протиправним, вчиненим з порушенням вимог чинного законодавства України та таким, що не підлягає

виконанню.

Разом з позовною заявою представник ОСОБА_1 - адвокат Салівон Д.О. направив до суду заяву про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення по виконавчому провадженню №63973757, що проводяться приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Дорошкевич В.Л. на підставі виконавчого напису №35778 від 8 вересня 2020 року, вчиненого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. про стягнення з ОСОБА_3 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» заборгованості в розмірі 63 658грн 01коп.

В обґрунтування заяви представник позивача зазначав, що необхідність забезпечення позову зумовлена тим, що наразі відкрито виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_3 вказаної суми коштів, однак вчинення виконавчого напису нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. є незаконним, тому у разі задоволення позовних вимог і визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у ОСОБА_3 будуть значні перешкоди у поверненні коштів, які були стягнуті на користь ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» у виконавчому провадженні.

Крім того представник позивача зазначав, що вжиті заходи у виконавчому провадженні як арешт коштів, які перебувають на банківській картці позивача, зумовлюють йому певні незручності і потенційно можуть призвести до збитків, які полягають у тому, що у позивача наявні кошти, але через арешт він не може ними розпоряджатися, відтак, вимушений позичати кошти в інших осіб, шукати інші джерела коштів та інше.

Ухвалою судді Печерського районного суду міста Києва від 14 січня 2022 року у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Салівон Д.О. просить ухвалу суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким задовольнити заяву про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення по виконавчому провадженню №63973757, що проводяться приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Дорошкевич В.Л. на підставі виконавчого напису №35778 від 8 вересня 2020 року, вчиненого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. про стягнення з ОСОБА_3 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» заборгованості в розмірі 63 658грн 01коп.

Представник позивача посилається на необґрунтованість ухвали суду, не врахуванням судом тієї обставини, що оскаржуваний виконавчий напис було вчинено з пропуском строку, в межах якого він міг бути вчинений, що відповідач не звертався до позивача з вимогою про усунення порушень, не надавав інформацію про те, хто є наразі кредитором (у зв`язку з ліквідацією АТ «Дельта банк»), тобто про заміну кредитора у порядку, встановленому законом.

Представник позивача зазначає, що виконавче провадження, відкрите на підставі виконавчого напису нотаріуса, перебуває у активній стадії виконання, а відтак у позивача будуть труднощі у поверненні стягнених з нього сум у разі задоволення позовних вимог.

Відзив на апеляційну скаргу учасниками справи не поданий.

Відповідач та треті особи, будучи належним чином повідомленими про день та час розгляду апеляційної скарги шляхом направлення судового повідомлення на електронні та поштові адреси (с.с.100-103), у судове засідання не з`явилися, клопотання про його перенесення не подали, тому відповідно до положень ст. 372 ЦПК України колегія суддів провела судовий розгляд у їх відсутність.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача - адвоката Головачевої О.М., яка підтримала доводи апеляційної скарги, вивчивши копії матеріалів цивільної справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що заява позивача не містить належного обґрунтування припущення та обставин про те, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду у випадку задоволення позову.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року в справі № 914/1570/20 вказано, що «під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами».

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним

позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17.

Частиною 3 статті 150 ЦПК України визначено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права, про захист яких просить заявник, та інтересів інших учасників судового процесу.

Конкретний захід забезпечення позову буде співмірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

При цьому, співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Такий правовий висновок зроблено Великою Палатою Верховного Суду у справі № 381/4019/18, постанова від 12 лютого 2020 року.

З копій матеріалів цивільної справи вбачається, що у вересні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом про визнання виконавчого напису №35778 від 8 вересня 2020 року, виданого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. про стягнення з нього заборгованості на користь ТОВ «ФК «Аланд» за кредитним договором таким, що не підлягає виконанню.

На підставі даного виконавчого напису приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Дорошкевич В.Л. 22 грудня 2020 року відкрито виконавче провадження № 63973757 (с.с.14).

Отже, позивачем надані докази, що відповідачем ТОВ «ФК «Аланд» здійснюються дії по виконанню виконавчого напису, а відтак у разі виконання виконавчого напису, буде неможливо виконати рішення суду, якщо позов буде задоволено.

Законодавець визначив, що саме по собі оскарження виконавчого документа свідчить про існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення про задоволення позову, а тому передбачив можливість зупинення стягнення за таким виконавчим документом, як вид забезпечення позову.

Обраний позивачем вид забезпечення позову спрямований на запобігання стягнення з позивача сум, правомірність стягнення яких ним оскаржується, заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер, не порушують права та інтересі відповідача.

За таких обставин, забезпечення позову та зупинення стягнення за спірним виконавчим написом пов`язані з розглядом даної справи і виконанням можливого рішення

суду за результатами її розгляду та є співмірним із заявленим позовом.

Суд першої інстанції не звернув увагу на надані позивачем документи та безпідставно зазначив, що позивачем не наведено обґрунтування необхідності застосування заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції ухвала про відмову у забезпеченні позову постановлена без врахування обставин справи та оцінки наданих доказів, з порушенням норм процесуального права, тому ухвала суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення заяви про забезпечення позову.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Салівона Дмитрія Олександровича задовольнити.

Ухвалу судді Печерського районного суду міста Києва від 14 січня 2022 року скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Салівона Дмитрія Олександровича про забезпечення позову задовольнити.

Зупинити стягнення на підставі виконавчого напису №35778, вчиненого 8 вересня 2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд» грошових коштів у розмірі 63 658грн 01коп.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 28 липня 2022 року.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.І. Ящук