Справа № 740/4069/22
Провадження № 2/740/1068/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2022 року м. Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

головуючого судді Карпуся І.М.,

із секретарем судового засідання Кубрак Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

встановив:

Позивач 02.11.2022 звернувся до суду із позовом, у якому просить визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме будинком АДРЕСА_1 .

Позов аргументує тим, що з 2002 року до лютого 2022 року він з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі. Під час шлюбу 21.11.2005 ними придбаний вищевказаний будинок в рівних частках.

Відповідач 10.12.2021 подарувала йому належну їй 1/2 частку у праві власності на будинок, а він компенсував їй подаровану частку грошовими коштами.

У будинку зареєстроване місце проживання відповідача, але з вересня 2021 року вона в ньому не проживає, відтоді як забрала свої речі і виїхала, оскільки на той час вже мала іншу сім`ю. Перешкод у користуванні житлом він відповідачу не чинив. Домовленостей щодо користування будинком не мають. ОСОБА_2 не проживає у будинку без поважних причин понад 1 рік, що є підставою для визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Ухвалою від 07.11.2022 провадження у справі відкрито, постановлено розглядати справу у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Сторони у судове засідання не з`явилися. Відповідач подала заяву про розгляд справи без її участі та визнання позову.

Фіксування судового процесу технічними засобами не проводилося у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Встановлено, що позивач є власником будинку АДРЕСА_1 . Так, 1/2 частки у праві власності на будинок набув на підставі договору купівлі-продажу від 21.11.2005, та 1/2 частки набув на підставі договору дарування від 10.12.2021 (а.с. 9-16).

Шлюб між сторонами припинено 21.03.2022 з набранням законної сили рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області про його розірвання (а.с.6).

Відповідач ОСОБА_2 з версня 2021 року не мешкає у вказаному будинку, що підтверджується актом про не проживання в житловому будинку від 31.10.2022 (а.с.7).

Згідно інформації відділу адміністративно-дозвільних процедур виконавчого комітету Ніжинської міської ради Чернігівської області № 06-10/974 від 04.11.2022 відповідач ОСОБА_3 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.19).

Доказів наявності перешкод для проживання відповідача у вказаному будинку матеріали справи не містять.

Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло.

Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним (стаття 41 Конституції України).

Кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду (стаття 47 Конституції України).

Частиною 1 ст.316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно 1 ст.317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Приписами частини першої ст.321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до положень ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що незаборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

Відповідно до положень статті 16 ЦК України особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права.

Тлумачення наведених норм цивільного законодавства дає підстави для висновку про те, що в разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження майном, що перебуває у приватній власності, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі звернутися до суду за захистом свого майнового права, зокрема з позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, або шляхом виселення.

За змістом норм статей 64, 156 ЖК Української РСР, статті 405 ЦК України право користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 в силу положень частини другої статті 64 ЖК Української РСР, частини четвертої статті 156 ЖК Української РСР, статті 3 СК України не є членом сім`ї власника житлового будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_1 , оскільки не проживає разом із ним у цьому житловому будинку, не веде спільного господарства, не перебуває з ним у шлюбі.

Водночас суд звертає увагу на те, що позивач набув право власності на житловий будинок на підставі договорів купівлі-продажу житлового будинку та дарування частки у праві власності на житловий будинок, відповідач зареєстрована в указаному будинку, але не проживаює у ньому з вересня 2021 року, жодних угод між сторонами щодо порядку користування спірним житлом укладено не було.

Суд вважає, що відсутність родинного споріднення та сімейних відносин на час розгляду справи між позивачем і відповідачем, а також фактична відсутність відповідача у будинку з вересня 2021 року, що свідчить про фактичну втрату нею інтересу до вказаного житла, в сукупності є істотною обставиною, яка дає суду підстави для визнання відповідача такою, що втратила право користування будинком.

За таких умов та з огляду на положення статті 391 ЦК України позовні вимоги ОСОБА_4 про визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування спірним житловим приміщенням, підлягають задоволенню.

При зверненні до суду позивач сплатив судовий збір в розмірі 992 гривні 40 копійок. Оскільки відповідачем визнано позовні вимоги до початку розгляду справи по суті, згідно з ч.3 ст.7 Закону України «Про судовий збір», ч.1 ст.142 ЦПК України позивачу необхідно повернути з державного бюджету 50% сплаченого ним судового збору при поданні позовної заяви, що становить 496 гривень 20 копійок. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути на відшкодування його витрат по сплаті судового збору 496 гривень 20 копійок.

На підставі викладеного та керуючись ст.316, 317, 319, 386, 391 ЦК України, ст. 12, 13, 81, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 , такою, що втратила право користування житловим будинком номер АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) 496 (чотириста дев"яносто шість) гривень 20 копійок у відшкодування сплаченого судового збору.

Повернути з державного бюджету ОСОБА_1 50 відсотків сплаченого ним судового збору у розмірі 496 (чотириста дев"яносто шість) гривень 20 копійок, номер квитанції 0.0..1 від 02.11.2022 АТ КБ "Приватбанк", відділення "Чернігівське 28", м. Ніжин, вул. Гоголя 2-А/30.

На рішення може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.М. Карпусь