Справа № 450/1701/15-ц Провадження № 2/450/802/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" квітня 2022 р. Пустомитівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого-судді Кукси Д.А.

секретаря судового засідання Оленич О.І.

за участі позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Пустомити цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про (предмет спору) усунення перешкод у користуванні майном та повернення майна з чужого незаконного володіння,-

суд постановив таке рішення:

підстава позову (позиція позивачів): позивачі звернулися до суду з позовною заявою та просять ухвалити рішення про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою способом зобов`язання відповідачів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 та ОСОБА_6 звільнити від насаджень та негайно повернути власникам ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , позивачам у справі, незаконно зайняту земельну ділянку кадастровий номер :01:005:0450, площею 0,3001 га, що розташована у селі Сокільники, Пустомитівського району, Львівської області, а також вирішити питання судових витрат.

Позовні вимоги обґрунтовують наступним. Позивачам ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності належить земельна ділянка кадастровий номер :01:005:0450, площею 0,3001 га, розташована у кварталі житлової забудови «на льоні» в с. Сокільники, Пустомитівського району, Львівської області, яку позивачі набули у власність на підставі договору купівлі - продажу.

На момент укладення договору купівлі - продажу дана земельна ділянка була вільна від будь-яких майнових прав і претензій третіх осіб та мала цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння і випасання худоби.

Позивачі, маючи намір побудувати на земельній ділянці житловий будинок, протягом 2014 року займались розробленням документації щодо зміни цільового призначення земельної ділянки та для городництва дану земельну ділянку не використовували. Проект землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки затверджений рішенням Сокільницької сільської ради № 644 від 27.12.2014 року. Стверджують, що вони не змогли розпочати будь-які роботи на власній земельній ділянці, навіть поставити огорожу, оскільки, в березні 2015 року з`ясували, що 2/3 цієї ділянки перебувають у фактичному користуванні відповідачів у справі, які без будь - яких правових підстав, у відсутність згоди власників земельної ділянки посадили город на належній позивачам земельній ділянці та категорично заперечують проти її повернення власникам, поводять себе агресивно та фізично перешкоджають позивачам у здійсненні буд-яких робіт. Вказані обставини змусили позивачів звернутися за захистом своїх майнових прав до суду.

В судовому засіданні ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав, просив такі задоволити з підстав, наведених в позовній заяві.

В судове засідання ОСОБА_3 не прибула. 03.12.2021 року подала до суду заяву, про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала, просила такі задоволити.

Позиція відповідачів: представником відповідача ОСОБА_4 подано відзив на позовну заяву, позовні вимоги заперечує в повному обсязі, вважає вимоги позивачів безпідставними та необгрунтованими. Зазначає, що відповідач ОСОБА_4 на законних підставах володіє та користується спірною земельною ділянкою. Так, рішенням виконавчого комітету Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області від 03.03.1998 року ОСОБА_4 виділено земельну ділянку площею 0,20 га для ведення особистого селянського господарства в районі місцевості «Дубівка» (на льонище), Дане рішення є законним та чинним, ніким не оскаржувалось. Рішенням Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області від 11.08.2006 року передано ОСОБА_4 безоплатно у приватну власність земельну ділянку площею 0,20 га, надану для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться в селі Сокільники («на льоні»). Відповідач ОСОБА_4 розпочала реалізацію вказаного рішення Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області. Згідно з актом встановлення та узгодження меж земельної ділянки ОСОБА_4 від 10.07.2007 року комісією в складі: голови Сокільницької сільської ради Криси М. І., землевпорядника Сокільницької сільської ради, представника МКНВП «Рейтинг» інженера ОСОБА_8 в присутності землекористувача ОСОБА_4 та суміжників в межах від А до Б землі загального користування (вулиця): від Б до В земельна ділянка ОСОБА_9 ; від В до Г землі загального користування (дорога), від Г до А землі Сокільницької сільської ради проведено встановлення та узгодження меж земельної ділянки ОСОБА_4 . Встановлені в натурі межі відповідають фактичному стану. Вказаний акт підписано інженером-геодезистом НВП «Рейтинг» та суміжним землекористувачем ОСОБА_9 .

Однак, 11.08.2006 року на підставі рішення Сокільницької сільської ради від 14.07.2005 року №191 ОСОБА_10 виданий державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,3000 га в селі Сокільники Пустомитівського району для ведення особистого селянського господарства.

08.02.2006 року за договором купівлі - продажу земельної ділянки ОСОБА_10 продала ОСОБА_11 земельну ділянку площею 0,3000 га, розташовану в селі Сокільники Пустомитівського району Львівської області. 19.06.2008 року Управлінням земельних ресурсів у Пустомитівському районі на підставі вказаного договору купівлі-продажу земельної ділянки від 08.02.2006 року та рішення суду ОСОБА_11 видано державний акт на право власності фактично на цю ж земельну ділянку із частково зміненими розмірами, конфігурацією та площею (0,3001 га).

Згодом, 29.10.2013 між ОСОБА_11 та позивачами у справі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено Договір купівлі продаж земельної ділянки, зареєстрований за №1478, предметом якого виступала спірна земельна ділянка кадастровий номер :01:005:0450. В подальшому позивачі змінили цільове призначення земельної ділянки, а саме: рішенням Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області № 644 від 27.12.2014 року щодо затвердження проекту землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки гр. ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , яка належить на праві спільно часткової власності для ведення особистого селянського господарства, спірна земельна ділянка переведена в землі для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в с. Сокільники.

Зазначає, що 01.09.2020 року Львівським апеляційним судом прийнято постанову у справі №450/2801/15-ц за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 12.09.2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_11 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області, Відділу Держземагентства у Пустомитівському районі, Реєстраційної служби Пустомитівського районною управління юстиції Львівської області, треті особи: приватний нотаріус Пустомитівською районного нотаріального округу Львівської області ІІІаравара О.Р., ОСОБА_10 , про визнання недійсним та скасування рішення, якою встановлено ряд преюдиційних фактів. Тобто рішенням суду апеляційної інстанції встановлено, що спірна земельна ділянка за кадастровим номером :01:005:0450 перебуває в користуванні ОСОБА_4 на законних підставах, і те, що договір купівлі - продажу від 29.10.2013 року, на підставі якого позивачі набули право власності на спірну ділянку, дійсно впливає на права та інтереси ОСОБА_4 , яка на законних підставах користується та володіє земельною ділянкою з 1998 року. За таких обставин просить в задоволенні позовних вимог відмовити. Заявляє, що попередній орієнтовний розрахунок витрат на професійну правничу допомогу, які ОСОБА_4 понесла та планує понести у зв`язку з розглядом справи, становить 12000 грн.

В судове засідання відповідачі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 не з`явилися, хоч були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки суду не повідомили, клопотань до суду не скеровували.

Представник ОСОБА_4 , адвокат Шубак М.І., в судовому засіданні позовні вимоги заперечив, просив у їх задоволенні відмовити повністю з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Ухвалою суду від 15.12.2021 року провадження у справі в частині позовних вимог до відповідача ОСОБА_7 закрито у зв`язку із смертю ОСОБА_7 .

Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі. 21.07.2015 року ухвала про відкриття провадження у справі; 10.08.2015 року заява відповідача ОСОБА_4 ; 01.10.2015 року заява ОСОБА_4 про відкладення розгляду справи; 02.10.2015 року довідка секретаря судового засідання про відкладення розгляду справи; 13.10.2015 року клопотання представника ОСОБА_4 про ознайомлення з матеріалами справи; 18.11.2015 року клопотання представника відповідачів про зупинення провадження у справі; 18.11.2015 року відгук - заперечення на позовну заяву; 18.11.2015 року ухвала судового засідання про зупинення провадження у справі; 21.07.2021 року заява ОСОБА_1 про поновлення провадження у справі; 01.10.2021 року заява представника ОСОБА_4 , адвоката Шубака М.І., про зупинення провадження у справі; 01.10.2021 року ухвала про поновлення провадження у справі; 20.10.2021 року відзив на позовну заяву; 29.10.2021 року відповідь на відзив на позов; 03.12.2021 року заява ОСОБА_3 про розгляд справи у відсутності; 15.12.2021 року супровідний лист про долучення свідоцтва про смерть ОСОБА_7 , 15.12.2021 року ухвала підготовчого судового засідання (вступна та резолютивна частина); 15.12.2021 року ухвала підготовчого судового засідання; 15.12.2021 року ухвала про закінчення підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду; 10.02.2022 року заява адвоката Шубака М.І. про відкладення розгляду справи; 18.03.2022 року заява представника позивача, адвоката Мацієвської А.І. про участь в судовому засіданні; 18.03.2022 року ухвала судового засідання.

Встановлені судом фактичні обставини та оцінка суду.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи сторін, яким вони обґрунтовують свої доводи та заперечення позовних вимог, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 2 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи, законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У відповідності зі ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, одним із способів захисту прав та законних інтересів особи є припинення дії, яка порушує право, а також відновлення становища, яке існувало до порушення.

Згідно зі статтею 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачуваних цим Кодексом випадках. Збирання доказів не є обов`язком суду.

Частиною 1 ст. 116 ЗК України визначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі , зокрема, а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами .

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним

Відповідно до частин першої, другої статті 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.

Згідно положень статей 316, 319, 321 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України.

За вимогами ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій для запобігання такому порушенню.

Згідно ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Згідно ч. 2 ст. 158 Земельного кодексу України, виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей.

У відповідності до ст. 211 Земельного кодексу України самовільне зайняття земельних ділянок є одним з порушень, за які громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства.

Згідно вимог ст. 212 Земельного кодексу України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

Судом встановлено, що згідно з Витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексні номери №11835410 та №11836531, сформованими 29.10.2013 року, позивачі у справі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є власниками (на праві спільної часткової власності) земельної ділянки кадастровий номер :01:005:0450, площею 0,3001 га, цільове призначення: землі сільськогосподарського призначення, для ведення особистого селянського господарства в с.Сокільники, Пустомитівського району, Львівської області. Відповідно до п. «а» ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України підставою для виникнення у права власності позивачів на земельну ділянку є посвідчений приватним нотаріусом Пустомитівського нотаріального округу Львівської області Баллод Г.А. договір купівлі-продажу земельної ділянки, укладений 29 жовтня 2013 року, реєстровий № 1478.

Рішенням Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області від 27.12.2014 року №644 «Про затвердження проекту землеустрою щодо зміни цільового призначення в с. Сокільники» затверджено проект землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки гр. ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , яка належить на праві спільної часткової власності для ведення особистого селянського господарства в с.Сокільники та змінено цільове призначення земельної ділянки площею 0,3001 га, кадастровий номер :01:005:0450 в землі для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в с. Сокільники.

Згідно з Витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексні номери витягів 35650507, 35650285, сформованими 30.03.2015 року, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є власниками (на праві спільної часткової власності) земельної ділянки площею 0,3001 га, кадастровий номер :01:005:0450, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в с. Сокільники Пустомитівського району Львівської області.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви рішенням виконавчого комітету Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області від 03.03.1998 року «Про надання земельної ділянки для ведення підсобного господарства» надано земельну ділянку площею 0,20 га для ведення підсобного господарства ОСОБА_4 ; земельну ділянку виділено в районі місцевості «Дубівка» на «льонище».

Позивачі у позовній заяві, відповіді на відзив та наданих в судовому засіданні поясненнях стверджують, що відповідачами у справі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 створюються перешкоди у користуванні належною їм земельною ділянкою, яку відповідачі, посилаючись на вищевказане рішення Сокільницької сільської ради від 03.03.1998 року, без правовстановлюючих документів використовують у сільськогосподарських цілях. Позивачі не змогли розпочати на власній земельній ділянці будівельні роботи, навіть поставити огорожу, оскільки в березні 2015 року з`ясували, що 2/3 земельної ділянки перебуває у фактичному користуванні відповідачів, які посадили город на вказаній земельній ділянці та категорично заперечують проти повернення земельної ділянки власникам, поводять себе агресивно та фізично перешкоджають власникам використовувати земельну ділянку.

Як доказ у справі позивачами долучено до матеріалів позовної заяви копії відповідей Пустомитівського районного відділу ГУ МВС України у Львівській області від 24.06.2015 року №6256 та від 24.06.2015 року №6257 за їх зверненнями до правоохоронних органів.

Як пояснив в судовому засіданні позивач ОСОБА_1 , на момент придбання земельної ділянки за договором купівлі - продажу, земельна ділянка була вільною від будь - яких майнових прав третіх осіб, мала цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння і випасання худоби та належала на праві власності гр. ОСОБА_11 . Перед укладенням договору купівлі - продажу даної земельної ділянки він виїжджав оглянути дану земельну ділянку і переконався, що на земельній ділянці не було багаторічних дерев чи кущів. Вона не була огородженою і була вільною від будь яких майнових прав.

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ст. 81 ЦПК України, на сторін покладено обов`язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з положень ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ч.1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 79 ЦПК України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно норм ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 просять усунути їм перешкоди у користуванні земельною ділянкою способом зобов`язання ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 звільнити від насаджень та негайно повернути власникам незаконно зайняту земельну ділянку площею 0,3001 га, кадастровий номер :01:005:0450, розташовану в с. Сокільники Пустомитівського району Львівської області.

Однак, жодних доказів, які підтверджують створення їм відповідачами ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 перешкод у користуванні належною на праві спільної часткової власності земельною ділянкою площею 0,3001 га, кадастровий номер :01:005:0450, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в с. Сокільники Пустомитівського району Львівської області, незаконне зайняття ними земельної ділянки (актів обстеження земельної ділянки, складених комісією органу місцевого самоврядування, письмових звернень до відповідачів щодо усунення перешкод у користуванні ділянкою, іншого документального підтвердження, що відповідачі самостійно обробляють земельну ділянку, акту прийомки - передачі межових знаків на зберігання про закріплення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) межовими знаками встановленого зразка, матеріалів проектно - вишукувальних робіт винесення меж частини самовільно зайнятої відповідачами земельної ділянки в натуру, фото -, відеодоказів, показів свідків, інших доказів, які обґрунтовують заявлені позивачами позовні вимоги) позивачами суду не надано. Долучені до матеріалів позовної заяви копії листів Пустомитівського районного відділу ГУ МВС України у Львівській області від 24.06.2015 року №6256 та від 24.06.2015 року №6257 не є належними та достатніми доказами створення позивачам перешкод у користуванні належною їх земельною ділянкою відповідачами у справі.

Таким чином, всупереч вимог ст.81 ЦПК України, позивачі не надали суду належних та допустимих доказів на підтвердження обставин можливого порушеного відповідачами їх права володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою.

Суд звертає увагу, що даний позов є негаторним, який може бути пред`явлений власником за умови, що він має майно у своєму володінні, однак протиправна поведінка інших осіб перешкоджає йому здійснювати права користування та розпорядження ним.

Позивачем у негаторному позові є власник майна або особа, яка володіє майном на підставі інших прав на майно (титульний власник), а відповідачем у такому позові є особа, яка власними протиправними діями перешкоджає позивачу здійснювати правомірність щодо користування чи розпорядження майном.

Відповідно ст. 89 ЦПК України- суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи те, що обставини порушення прав позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_3 щодо володіння та користування належною їм на праві спільної часткової власності земельною ділянкою площею 0,3001 га, кадастровий номер :01:005:0450, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в с. Сокільники Пустомитівського району Львівської області під час розгляду справи позивачами не доведені, суд дійшов висновку, що в позові про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та повернення незаконно зайнятої земельної ділянки слід відмовити.

Згідно ст.141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою в задоволені позову, судові витрати у виді сплаченого судового збору понесені позивачами стягенню з відповідачів не підлягають.

Керуючись ст. ст.16, 316, 319, 321 ЦК України, ст.ст. 5, 12, 76-81, 89, 141, 258-259, 263-268, 273, 352-355 ЦПК України, суд-

ухвалив:

в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні майном та повернення майна з чужого незаконного володіння, - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду або через Пустомитівський районний суд Львівської області шляхом подачі апеляційної скарги в 30 - денний строк з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 .

Позивач: ОСОБА_3 , АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_4 , АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_5 , АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_6 , АДРЕСА_3 .

Повний текст рішення складений 29.04.2022 року.

СуддяД. А. Кукса