Житомирський апеляційний суд
Справа №279/5832/21 Головуючий у 1-й інст. Коваленко В. П.
Категорія 53 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2022 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Трояновської Г.С.

суддів: Миніч Т.І., Павицької Т.М.,

з участю секретаря судового засідання Нестерчук М.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу №279/5832/21 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Містобудівельна механізація» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Містобудівельна механізація» на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 25 лютого 2022 року, ухваленого під головуванням судді Коваленка В.П. у м. Коростені,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2021 року ТОВ «Містобудівельна механізація» звернулося до суду із названим позовом та просило стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти в сумі 119 771 гривень.

В обгрунтування позовних вимог зазначило, що ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах із ТОВ «Містобудівельна механізація» та працював на посаді водія транспортного засобу. Відповідно до функціональних обов`язків йому було довірено управління транспортним засобом Нива Шевроле державний номерний знак НОМЕР_1 . У січні 2021 року ОСОБА_1 , здійснюючи керування ввіреним йому транспортним засобом допустив порушення Правил дорожнього руху та вчинив ДТП, внаслідок чого вказаний автомобіль зазнав механічних пошкоджень. Розмір збитків складає 117171, 00 гривень. Постановою Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 07.06.2021 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного порушення, передбаченого ст.124 КУпАП України.

Виходячи із наведеного, ТОВ «Містобудівельна механізація» просило задовольнити його позовні вимоги на підставі положень ст. 22, 1166 ЦК України.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 25 лютого 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі представник ТОВ «Містобудівельна механізація», посилаючись на неповне з`ясування обставин по справі, а також порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та постановити нове судове рішення про задоволення позову в повному обсязі. Зазначає, що відповідач не перебував у трудових відносинах із позивачем, а тому до спірних правовідносин мають застосовуватися норми закону, що регулюють деліктні зобов`язання. Натомість вказує, що позивачем доведено усі підстави притягнення відповідача до віповідальності.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на таке.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи 31 січня 2021 року ОСОБА_1 керував транспортним засобом НИВА ШЕВРОЛЕ державний номерний знак НОМЕР_1 , не врахував дорожню обстановку та здійснив наїзд на відбійник, внаслідок чого автомобіль отримав механічні ушкодження.

Постановою Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 07 червня 2021 року ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та провадження закрито у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності передбачених ст.38 КУпАП (а.с.32).

Внаслідок вказаного ДТП було пошкоджено транспортний засіб НИВА ШЕВРОЛЕ державний номерний знак НОМЕР_1 , що належить ТОВ «Містобудівельна механізація».

Згідно висновку щодо вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу №201/04-21 від 28.04.2021 вартість матеріального збитку складає 117 171, 80 грн (а.с. 5).

Із Акта від 28.04.2021 вбачається, що вартість проведеної оцінки матеріального збитку складає 2600 грн (а.с. 6).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов висновку про необґрунтованість позову, оскільки позивачем не доведено належними та допустимими доказами обставини, на які він посилається у своєму позові.

Колегія суддів не погоджується із висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Звертаючись із позовом, ТОВ «Містобудівельна механізація» вказало, що ОСОБА_1 перебував із товариством в трудових відносинах та просив стягнути завдану матеріальну шкоду на підставі положень ст. 22, 1166 ЦК України.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції застосував до спірних правовідносин норми КЗпП України, які регулюють порядок відшкодування шкоди підприємству, завданої працівником та дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.

Щодо перебування відповідача у трудових відносинах з ТОВ «Містобудівельна механізація» необхідно зауважити таке.

Відповідно до частини першої статті 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до статті 24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 6-1) при укладенні трудового договору про дистанційну роботу або про надомну роботу; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.

При укладенні трудового договору громадянин зобов`язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я, відповідний військово-обліковий документ та інші документи.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Із наявних у матеріалах справи доказів не доводиться факт перебування ОСОБА_2 у трудових відносинах з ТОВ «Містобудівельна механізація».

Разом із тим, відповідно до пункту 2.2 Правил дорожнього руху України якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди.

Матеріалами справи підтверджено, що автомобіль Нива Шевроле, державний номерний знак НОМЕР_1 , належить на праві власності ТОВ «Містобудівельна механізація», а ОСОБА_1 , не перебуваючи із цим підприємством у трудових відносинах, керував автомобілем Нива Шевроле на законних підставах та внаслідок ДТП спричинив пошкодження зазначеного транспортного засобу.

З огляду на наведене до спірних правовідносин підлягають застосуванню загальні положення щодо відшкодування шкоди в порядку ст. 22, 1166 ЦК України, на які, як на підставу позову, посилався позивач у позовній заяві.

Відповідно до змісту частин першої - третьої статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є:договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Частинами першою та другою статті 1166 ЦК України, яка регулює загальні підстави відповідальності за завдану шкоду, передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно, вирішуючи спір про відшкодування шкоди, суд повинен встановити наявність чи відсутність складу цивільного правопорушення, яке має містити такі складові, як:

- неправомірність поведінки особи, тобто її невідповідність вимогам, наведеним в актах цивільного законодавства;

- наявність шкоди, під якою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права, взагалі будь-яке знецінення блага, що охороняється законом, та її розмір;

- причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, який виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди, тобто протиправна поведінка конкретної особи (осіб), на яку покладається відповідальність, є тією безпосередньою причиною, що необхідно та невідворотно спричинила шкоду;

- вина заподіювача шкоди, як суб`єктивного елемента відповідальності, що полягає в психічному ставленні особи до вчинення нею протиправного діяння і проявляється у вигляді умислу або необережності, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини.

За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Тож при зверненні з позовом про відшкодування заподіяної майнової шкоди, позивач повинен довести належними, допустимими та достовірними доказами неправомірність поведінки заподіювача шкоди, наявність шкоди та її розмір, а також причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою.

Водночас зі змісту частини другої статті 1166 ЦК України вбачається, що цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини заподіювача шкоди. Відповідний висновок міститься, зокрема, у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 753/7281/15-ц. Тому спростування цієї вини (у тому числі з підстав вини самого позивача в заподіяній шкоді) є процесуальним обов`язком її заподіювача.

Згідно частини другої, п`ятої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Статтею 1192 ЦК України визначено способи відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, відповідно до частини першої якої, з урахуванням обставин справи, суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Частиною 2 вказаної статті передбачено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

За загальними правилами, зазначеними вище, тягар цивільної відповідальності у таких випадках має нести винна у завданні шкоди особа, якою є водій автомобіля чи особа, яка на відповідній правовій підставі керувала автомобілем та з вини якої сталась ДТП.

Вина відповідача є доведеною, що підтверджується постановою Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 07 червня 2021 року, а тому позивач вправі вимагати відповідне відшкодування шкоди на підставі зазначених норм закону.

Розмір збитків встановлено в установленому законом порядку та відповідачем не спростовано.

Виходячи із наведеного, колегія суддів проаналізувавши наведені норми права та обставини справи, встановивши, що ОСОБА_1 , який керував джерелом підвищеної небезпеки (автомобілем НИВА ШЕВРОЛЕ державний номерний знак НОМЕР_1 , що належить ТОВ «Містобудівельна механізація»), здійснив наїзд на відбійник, внаслідок чого автомобіль, яким він керував і власником якого є ТОВ «Містобудівельна механізація», отримав механічні ушкодження, обставини чого встановлено постановою Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 07 червня 2021 року, якою, зокрема, встановлено вину відповідача, завдав збитки позивачу, розмір яких встановлено Актом проведеної оцінки матеріального збитку від 28.04.2021, доходить висновку про наявність підстав для задоволення позову в повному обсязі, а тому із ОСОБА_2 підлягає стягненню заподіяна шкода в сумі 117 171 грн на користь ТОВ «Містобудівельна механізація» та витрати на проведення оцінки вартості заподіяного збитку в сумі 2600 грн (в порядку ст. 141 ЦПК України).

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено із порушенням норм цивільного матеріального та процесуального законодавства, а тому підлягає скасуванню із ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги задоволені судом в повному обсязі, тому, згідно положень ст. 141 ЦПК України, із відповідача на користь позивача підлягають стягненню і судові витрати за подання позовної заяви та апеляційної скарги в сумі 5675 грн.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними, зокрема, є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374, 376, 381-384, ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Містобудівельна механізація» задовольнити.

Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 25 лютого 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Містобудівельна механізація» грошові кошти в сумі 117 171 грн заподіяної шкоди та 2600 грн витрат на проведення оцінки вартості заподіяного збитку.

Стягнути ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Містобудівельна механізація» судовий збір в розмірі 5675 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Судді