Справа № 465/6152/18 Головуючий у 1 інстанції: Мигаль Г.П.
Провадження № 22-ц/811/1951/22 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2022 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Ванівського О.М.

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

секретаря: Цьони С.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Дегтяренко О.О. на рішення Франківського районного суду м.Львова від 23 червня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Львівського нотаріального округу Амбросійчук Лілія Володимирівна, приватний нотаріус Львівського нотаріального округу Сиротяк Михайло Романович, ОСОБА_3 , про витребування майна з чужого володіння та скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, -

ПОСТАНОВИВ:

В жовтні 2018 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом про витребування з володіння ОСОБА_1 в її користь квартири АДРЕСА_1 та гаража АДРЕСА_2 ; скасування попередніх записів про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 та гаража АДРЕСА_2 .

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 14.10.2003 року згідно зі свідоцтвами про право власності є власником квартири АДРЕСА_1 та гаража АДРЕСА_2 . 23.05.2018 вона випадково, прийшовши у своє помешкання, дізналась про те, що в згаданому вище та належному їй житловому приміщенні замінено вхідні замки та поставлено на вікнах квартири ролокасети, також у квартирі були сторонні люди, які проводили ремонтні роботи. Після звернення до поліції їй стало відомо, що оспорювану квартиру відчужено 30.05.2017 у власність ОСОБА_5 згідно з договором купівлі-продажу, укладеним від її імені, яку в подальшому було продано ОСОБА_1 відповідно до договору купівлі-продажу від 13.07.2017. Також, 14.07.2017 від її імені, відповідно до договору купівлі-продажу гаража, ОСОБА_1 продано гараж АДРЕСА_2 .

Покликаючись на те, що невідома особа шахрайським способом, використавши її документи, представляючи себе як ОСОБА_4 , не маючи правових підстав для відчуження вказаного нерухомого майна, продала належні їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1 та гараж № НОМЕР_1 на АДРЕСА_3 , просить витребувати у її власність вищевказане нерухоме майно, з незаконного володіння ОСОБА_1 , на підставі ст. 388 ЦК України.

Рішенням Франківського районного суду м.Львова від 23 червня 2022 року позов задоволено.

Витребувано майно у вигляді житлової квартири АДРЕСА_1 , у ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , та повернуто її у володіння ОСОБА_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , як законному власнику.

Скасовано попередні записи про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 .

Витребувано майно у вигляді гаража № НОМЕР_1 у будинку АДРЕСА_3 у ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , та повернути її у володіння ОСОБА_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , як законному власнику.

Скасовано попередні записи про державну реєстрацію права власності на гараж АДРЕСА_2 за ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 .

Стягнуто з ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , судові витрати у виді сплаченого судового збору за подання позовної заяви до суду в розмірі 2819 (Дві тисячі вісімсот дев`ятнадцять) гривень 20 копійок.

Рішення оскаржив представник ОСОБА_1 - адвокат Дегтяренко О.О., подавши апеляційну скаргу.

З рішенням суду незгідний та вважає його прийнятим з численними порушеннями норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що ОСОБА_1 є добросовісним набувачем майна та провела у квартирі ремонтні роботи. Стороною позивача не подано належних доказів того, що правочини укладено не нею чи не з її волі.

Зазначає, що ним подавались клопотання про залучення до розгляду справи Франківську районну адміністрацію Львівської міської ради, в особі органу опіки та піклування, проте судом вказане клопотання не було задоволено.

Також судом було відмовлено у задоволенні клопотання про зупинення провадження до розгляду Личаківським судом кримінального провадження.

Просить скасувати рішення повністю і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

18 листопада 2022 року представник ОСОБА_4 - адвокат Кравчук П.І. подав відзив на апеляційну скаргу. Просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Сторони в судове засідання не з`явилися, хоча про час та дату розгляду справи були повідомлені належним чином.

Від представника ОСОБА_4 - адвоката Кравчук П.І., представника ОСОБА_1 - адвоката Дегтяренко О.О., приватного нотаріуса Амбросійчук Л.В., приватного нотаріуса Сиротяк М.Р. надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За вищенаведених обставин колегія суддів вважає можливим здійснити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін - на підставі наявних у справі даних та доказів.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції встановив, що спірна квартира, право власності на яку 14 жовтня 2003 року було зареєстровано за позивачем, вибула з її власності поза її волею, зокрема, спочатку на підставі договору купівлі-продажу від 30 травня 2017 року, який позивач не підписувала. У подальшому, на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 13 липня 2017 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 . Гараж, право власності на який 14 жовтня 2003 року було зареєстровано за позивачем, також вибув з власності позивача поза її волею, на підставі договору купівлі-продажу від 14 липня 2017 року, який позивач не укладала. У свою чергу, придбавши спірну квартиру у ОСОБА_5 , як особи, яка не мала права відчужувати це майно, та спірний гараж у невідомої особи, яка не мала права відчужувати це майно, ОСОБА_1 є добросовісним набувачем майна. Враховувавши наведене, суд прийшов до висновку, що порушене право позивача необхідно відновити шляхом витребування майна власником від добросовісного набувача.

Однак, колегія суддів не може в повній мірі погодитись із таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Матеріалами справи та судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності серії НОМЕР_4 від 14 жовтня 2003 року, ОСОБА_4 є власником квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 146,1 кв.м.

Відповідно до свідоцтва про право власності на гараж серії НОМЕР_5 від 14 жовтня 2003 року, ОСОБА_4 є власником гараж № НОМЕР_1 , площею 17,1 кв.м., який знаходиться на АДРЕСА_3 .

Свідоцтва видані Франківською районною адміністрацією Львівської міської ради згідно з розпорядженням №1345.

17 жовтня 2003 року відділом державної реєстрації прав на нерухоме майно Львівського обласного державного комунального бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки проведено державну реєстрацію права власності на згадані об`єкти нерухомого майна, що стверджується відповідними витягами за №1750434, №1750270.

30 травня 2017 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 укладено договір купівлі-продажу, згідно з умовами якого ОСОБА_4 продала, а ОСОБА_5 придбав квартиру АДРЕСА_1 .

Правочин посвідчено приватним нотаріусом Львівського нотаріального округу Амбросійчук Л.В. за реєстровим номером 782.

У подальшому, ОСОБА_5 відчужив вказане вище житлове приміщення ОСОБА_1 на підставі посвідченого приватним нотаріусом Львівського нотаріального округу Сиротяком М.Р. (реєстровий номер 759), договору купівлі-продажу від 13 липня 2017 року, про що внесено відповідні відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (номер запису про право власності 20383598).

Також, відповідно до договору купівлі-продажу гаража від 14 липня 2017 року ОСОБА_4 продала у власність ОСОБА_1 гараж № НОМЕР_1 , загальною площею 17,1 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .

Вказаний правочин посвідчено приватним нотаріусом Львівського нотаріального округу Сиротяком М.Р. за реєстровим номером 765.

На підставі ухвал слідчого судді в ході досудового розслідування у кримінальному провадженні №0001605 від 26.05.2018, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, де позивач є потерпілою, у приватного нотаріуса Львівського нотаріального округу Амбросійчук Л.В. та приватного нотаріуса Львівського нотаріального округу Сиротяка М.Р. вилучено оригінали документів, які були подані для укладення договорів купівлі-продажу.

На розгляді в Личаківському районному суді перебуває справа №463/11376/20 по обвинувальному акту у кримінальному провадженні № 0001605 від 26.05.2018 про обвинувачення ОСОБА_6 , ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. З,ч.4 cт. 190, ч. З ст. 28 - ч. З cт. 358, ч. З cт. 28 - ч. 4 cт. 358 КК України, ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. З, ч. 4 ст. 190, ч. З ст. 28 - ч. З ст. 358, ч. З ст. 28 - ч. 4 ст. 358 КК України, ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. З ст. 28 - ч. З cт. 358, ч. З с. 28 - ч. 4 cт. 358 КК України, а саме вказані особи обвинувачуються у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайстві), вчиненому в складі організованої групи, у великих розмірах, повторно, тобто вчинені кримінального правопорушення, передбаченого вказаними статтями КК України.

Потерпілими у вказаній справі є : ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , обвинуваченими: ОСОБА_6 , обвинувачений: ОСОБА_7 , обвинувачений: ОСОБА_8 , обвинувачений: ОСОБА_13 .

Згідно зі статтею 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно із статтею 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Статтями 317, 319 ЦК України передбачено, що власникові належать право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 388 ЦК України власник має право витребувати своє майно із чужого незаконно володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі.

Правова позиція Європейського суду з прав людини відповідно до пункту 1 статті 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює, насамперед, право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів позитивні зобов`язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K., 21.02.1990). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення в справі Gillow v. the U.K., 24 листопада 1986 року), так і на наймача (рішення в справі Larkos v. Cyprus, 18.02.1999).

Втручання держави у право на повагу до житла має бути не лише законним, але й «необхідним у демократичному суспільстві», інакше кажучи, воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності», зокрема бути співрозмірним із переслідуваною метою (рішення у справі «Зехентнер проти Австрії», 2009 року, пункт 56).

Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Згідно вимог ст. 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Частиною 1 ст. 59 ЦПК України передбачено, що права, свободи та інтереси малолітніх осіб віком до чотирнадцяти років, а також недієздатних фізичних осіб захищають у суді відповідно їхні батьки, усиновлювачі, опікуни чи інші особи, визначені законом.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування можуть бути залучені судом до участі у справі або брати участь у справі за своєю ініціативою для подання висновків на виконання своїх повноважень. Участь зазначених органів у судовому процесі для подання висновків у справі є обов`язковою у випадках, встановлених законом, або якщо суд визнає це за необхідне (ч. 6 ст. 56 ЦПК України).

Відповідно до ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Згідно ч. 3 ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону.

Згідно довідок про реєстрацію місця проживання особи від 01.06.2018 року ОСОБА_14 2018 року народження та ОСОБА_15 2016 року народження зареєстровані за адресою: АДРЕСА_4 з часу народження до теперішнього часу.

Враховуючи, що даний спір стосується права малолітніх осіб на житло, суд першої інстанції зобов`язаний був проявити особливу уважність в питанні дотримання процесуальних прав дітей, зокрема вирішити питання щодо залучення до участі у справі органу опіки та піклування.

Таким чином, місцевий суд не визначився з колом осіб, які повинні брати участь у розгляді цієї справи, що має значення для правильного її вирішення, не врахував всі обставини справи, а тому оскаржуване судове рішення не може вважатися законним та обґрунтованим, таким, що відповідає основоположним засадам цивільного судочинства, та підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

До аналогічних висновків прийшов і Верховний Суд у постанові від 05 лютого 2020 року у справі № 351/1549/18.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є:1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Дегтяренко О.О. - задовольнити.

Рішення Франківського районного суду м.Львова від 23 червня 2022 року - скасувати.

Постановити нове судове рішення, яким в позові ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Львівського нотаріального округу Амбросійчук Лілія Володимирівна, приватний нотаріус Львівського нотаріального округу Сиротяк Михайло Романович, ОСОБА_3 , про витребування майна з чужого володіння та скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 05 грудня 2022 року.

Головуючий: Ванівський О.М.

Судді Цяцяк Р.П.

Шеремета Н.О.