Справа № 350/871/22
Провадження № 22-ц/4808/1271/22
Головуючий у 1 інстанції Сокирко Л. М.
Суддя-доповідач Мальцева
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мальцевої Є.Є.,

суддів Девляшевського В.А., Фединяка В.Д.,

секретар Мельник О.В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Івано-Франківського апеляційного суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 14 жовтня 2022 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

В С Т А Н О В И В:

15 вересня 2022 року ОСОБА_1 звернулася до Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області із позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, в якому просила розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , укладений 08 грудня 2016 року у Виконавчому комітеті Креховицької сільської ради Рожнятівського району Івано-Франківської області, про що зроблено актовий запис № 8; малолітню дитину доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишити на проживання з батьком ОСОБА_2 . При цьому зазначила, що фактично із відповідачем не проживає, спору щодо визначення місця проживання дитини між нею та відповідачем немає. Дитина проживає із батьком.

Рішенням Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 06 вересня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - задоволено.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрований 8 грудня 2016 року Виконавчим комітетом Креховицької сільської ради Рожнятівського району Івано-Франківської області за актовим записом № 6 розірвано.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 496 (чотириста дев`яносто шість) грн 20 коп. Повернуто ОСОБА_1 із державного бюджету 496 (чотириста дев`яносто шість) грн 20 коп.

У вересні 2022 року ОСОБА_1 подала до Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області заяву, в якій просила ухвалити у справі додаткове рішення про визначення місця проживання дитини, а саме:малолітню дитину- доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишити на проживанняз батьком ОСОБА_2 .

Ухвалою Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 14 жовтня 2022 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу відмовлено.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 14 жовтня 2022 року скасувати, постановити нове рішення, яким заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що висновок суду, викладений в оскаржуваній ухвалі, не відповідає закону.

Позивач ОСОБА_1 не скористалася своїм правом на надання відзиву на апеляційну скаргу.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. До апеляційного суду надійшла його заява про розгляд справи без його участі. Також вказав, що апеляційну скаргу підтримує та просить її задовольнити.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. До апеляційного суду надійшла її заява про розгляд справи без її участі. Також вказала, що апеляційну скаргу визнає та просить її задовольнити.

Враховуючи положення ч.2 ст.372 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку в судове засідання учасників справи, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи заяву, суд першої інстанції виходив з того, що у позовній заяві позивачкою зазначено, що спору щодо визначення місця проживання дитини між нею та відповідачем немає. Дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає з батьком ОСОБА_2 . Ці обставини сторонами не оспорюються. Таким чином, спір між сторонами з приводу визначення місця проживання дитини відсутній.

Суд дійшов висновку, що спір з приводу визначення місця проживання дитини між сторонами відсутній, сторони не подавали доказів і не надавали пояснення з приводу цієї вимоги, то підстав для ухвалення додаткового рішення немає.

З висновком суду колегія суддів не може не погодитись, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 270 Цивільного процесуального кодексу України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати;судом не вирішено питання про судові витрати; суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Отже, частина перша статті 270 Цивільного процесуального кодексу України встановлює вичерпний перелік випадків у яких може бути ухвалене додаткове рішення. При порушенні питання про ухвалення додаткового рішення з інших підстав, суд має відмовити в його ухваленні, постановивши відповідну ухвалу.

В заяві про ухвалення додаткового рішення позивач ОСОБА_1 і в апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 як на підставу для ухвалення додаткового рішення посилаються на те, що судом першої інстанції не вирішено питання про визначення місця проживання дочки, а також що між позивачем та відповідачем було досягнуто згоди щодо визначення місця проживання дитини. В апеляційній скарзі також зазначено, що суд першої інстанції жодним чином не надав оцінки зазначеному вище, що свідчить про порушення процесуального та матеріального права.

З даними доводами суд апеляційної інстанції не погоджується.

Встановлено, що на момент розгляду справи в суді першої інстанції між сторонами був відсутній спір щодо місця проживання дитини, такий позов ані позивач, ані відповідач не пред`являли, суд його не вирішував.

Звертаючись з позовом, ОСОБА_1 одночасно з вимогою про розірвання шлюбу просила суд фактично констатувати, з ким залишається проживати дочка після розірвання шлюбу. Позивачка посилалась на те, що дитина проживає разом з відповідачем.

Апеляційний суд зауважує, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Матеріали справи не містять доказів, необхідних для вирішення спору про місце проживання дитини.

Матеріали справи також не містять доказів створення перешкод відповідачем у проживанні дитини із матір`ю до дати подання позову, і позивач таких доказів не надала. Більше того, позивач вказала, а відповідач письмово підтвердив, що спору про місце проживання дитини між ними немає.

Колегія суддів звертає увагу на те, що зазначення у резолютивній частині рішення суду про залишення на проживання дитини з одним з батьків не свідчить, що суд вирішив позов про визначення її місця проживання, оскільки у такому разі суд лише констатує, з ким залишається проживати дитина після розірвання шлюбу, не змінюючи при цьому її місце проживання. До того ж ОСОБА_1 не зазначено в чому полягає її порушене право, за захистом якого вона звернулась до суду у зв`язку з питанням про визначення місця проживання дитини.

У постанові Верховного Суду від 14 лютого 2019 року в справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) зазначено, що тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

За відсутності спору між батьками щодо місця проживання дитини та не заявлення вимоги щодо вирішення такого, а також відсутності об`єктивних відомостей про дійсне місце проживання дитини, інформації, одержаної у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, суд позбавлений можливості дотриматися положень ст. 161 СК України та врахувати ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків; особисту прихильність дитини до кожного з них; вік дитини, стан її здоров`я; особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. При цьому, у такому випадку відсутні підстави для участі у справі органу опіки та піклування і суд не наділений правом збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб.

З урахуванням вищезазначеного, судом першої інстанції обґрунтовано роз`яснено сторонам право на звернення до суду з відповідним позовом про визначення місця проживання дитини у разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод чи законних інтересів.

З доводами заявника в апеляційній скарзі про те, що ухвала суду постановлена всупереч нормам процесуального права, неможливо погодитися, оскільки судом першої інстанції вірно визначено характер правовідносин та норми права, яким дані правовідносини врегульовано, належним чином досліджено обставини, на які посилаються сторони в обґрунтування своїх вимог. Так, твердження відповідача про те, що визначення місця проживання дитини разом із вирішенням питання про розірвання шлюбу є окремою позовною вимогою, яку суд не вирішив, не має підґрунтя, оскільки між позивачем та відповідачем не має спору щодо місця проживання дитини і тому констатування факту проживання дочки із батьком під час розгляду питання про розірвання шлюбу за відсутності пору між батьками не є вирішенням позовних вимог про визначення місця проживання дитини, а отже, немає правових підстав для ухвалення додаткового рішення у справі.

У зв`язку з цим доводи апеляційної скарги про незаконність судового рішення не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються обставинами справи. Колегія суддів вважає, що ухвала прийнята з додержанням вимог матеріального і процесуального права, наведені в апеляційній скарзі доводи не відносяться до тих підстав, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення відносно скасування оскаржуваного судового рішення, і висновків суду не спростовують, тому в задоволенні апеляційної скарги належить відмовити на підставі статті 375 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 14 жовтня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і підлягає касаційному оскарженню протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 13 грудня 2022 року.

Головуючий Є.Є. Мальцева

Судді В.А. Девляшевський

В.Д. Фединяк