ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3234/22 Справа № 183/811/21 Суддя у 1-й інстанції - Майна Г. Є. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Свистунової О.В.,

суддів Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні у місті Дніпрі

апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк

на заочне рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 грудня 2021 року

по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2021 року Акціонерне товариство комерційний банк ПриватБанк (далі АТ КБ ПриватБанк, Банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 07 липня 2011 року ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ ПриватБанк з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг № б/н від 07 липня 2011 року, згідно з якою отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, внаслідок чого утворилась заборгованість.

18 січня 2019 року відповідач та АТ КБ ПриватБанк підписали Додаткову угоду (далі Додаткова угода, Угода).

Відповідно до укладеної Додаткової угоди від 18 січня 2019 року Банк здійснює анулювання частини заборгованості, яка зазначена в пункті 1.2 Додаткової угоди, якщо Клієнт здійснить платіж в розмірі та в строки, вказані в пункті 1.5.1 Додатковій угоді. Строк повернення кредиту вказаний в пункті 1.3 Додаткової угоди. Згідно з пунктом 1.6 Додаткової угоди ця угода відповідно до статті 212 ЦК України укладається під відкладальну обставину, а саме: в разі належного виконання Клієнтом зобов`язань, які передбачені договором та пунктом 1.5 Угоди вступають в дію умови про анулювання заборгованості, визначені пунктом 1.2 Угоди, умова про зміну процентної ставки, передбачене пунктом 1.4 Угоди. Пунктом 1.6.1 Угоди встановлено, що в разі прострочення виконання Клієнтом будь-якого з зобов`язань, передбачених пунктом 1.5.2. Угоди та/чи будь-якого із зобов`язань, передбачених договором на 31 день, умова про анулювання частини заборгованості, передбачене пунктом 1.2 Умова про зміну процентної ставки передбачене пунктом 1.4 Угоди не поширюються.

Відповідно до пункту 1.7 в разі порушення Клієнтом термінів по погашенню кредиту, зазначених в пункті 1.5.2, понад 31 безперервно: 1.7.1 терміном повернення кредиту є 31-й день з моменту такого порушення (але не пізніше терміну, вказаного в пункті 1.3. Угоди). Вся заборгованість по кредиту, починаючи з дня, наступного за днем повернення кредиту (який визначається відповідно до пункту 1.7.1 Угоди), є простроченою, зазначено пунктом 1.7.2 Угоди. При укладенні Кредитного договору сторони керувались частиною першою статті 634 ЦК України.

Зі своєї сторони, Банк виконав всі умови підписаного договору, і надав ОСОБА_1 кредитні кошти, однак, відповідач в порушення взятих на себе зобов`язань, своєчасно не сплачував кредит та відсотки за користування кредитом, а також інші витрати відповідно до умов договору, в результаті чого станом на 10 грудня 2020 року виникла заборгованість за кредитом в розмірі 134 432,62 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом 0,00 грн.; заборгованості по відсоткам за користування кредитом 795,23 грн.; заборгованості за комісією 0,00 грн.; заборгованості за пенею 133 637,39 грн.

Ураховуючи викладене, позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором № SAMDN8853 від 18 січня 2019 року станом на 10 грудня 2020 року в розмірі 134 432,62 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом 0,00 грн.; заборгованості по відсоткам за користування кредитом 795,23 грн.; заборгованості за комісією 0,00 грн.; заборгованості за пенею 133 637,39 грн; а також судовий збір в розмірі 2 270,00 грн.

Заочним рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 грудня 2021 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ КБ ПриватБанк, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Банк надав відповідачу кредит, останній користувався кредитними коштами, проте не повернув їх Банку, а тому суд не мав жодних підстав відмовляти у стягненні заборгованості за кредитом та процентами. Крім того, відповідач не заперечує факт отримання кредитної картки та користування кредитними коштами.

Відзив на апеляційну скаргу учасниками справи подано не було.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з частиною першою статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Сторони у встановлений законом строк не звернулися до суду з заявою із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції установлено, що 07 липня 2011 року між ПАТ КБ ПриватБанк, правонаступником якого є АТ КБ ПриватБанк, та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № б/н, згідно з умовами якого останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок шляхом підписання Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку.

У заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.

18 січня 2019 року сторони підписали Додаткову угоду до кредитного договору № SAMDN8853.

Відповідно до укладеної Додаткової угоди від 18 січня 2019 року Банк здійснює анулювання частини заборгованості, яка зазначена в пункті 1.2 Додаткової угоди, якщо Клієнт здійснить платіж в розмірі та в строки, вказані в пункті 1.5.1 Додатковій угоді. Строк повернення кредиту вказаний в пункті 1.3 Додаткової угоди. Згідно з пунктом 1.6 Додаткової угоди ця угода відповідно до статті 212 ЦК України укладається під відкладальну обставину, а саме: в разі належного виконання Клієнтом зобов`язань, які передбачені договором та пунктом 1.5 Угоди вступають в дію умови про анулювання заборгованості, визначені пунктом 1.2 Угоди, умова про зміну процентної ставки, передбачене пунктом 1.4 Угоди. Пунктом 1.6.1 Угоди встановлено, що в разі прострочення виконання Клієнтом будь-якого з зобов`язань, передбачених пунктом 1.5.2. Угоди та/чи будь-якого із зобов`язань, передбачених договором на 31 день, умова про анулювання частини заборгованості, передбачене пунктом 1.2 Умова про зміну процентної ставки передбачене пунктом 1.4 Угоди не поширюються.

Відповідно до пункту 1.7 в разі порушення Клієнтом термінів по погашенню кредиту, зазначених в пункті 1.5.2, понад 31 безперервно: 1.7.1 терміном повернення кредиту є 31-й день з моменту такого порушення (але не пізніше терміну, вказаного в пункті 1.3. Угоди). Вся заборгованість по кредиту, починаючи з дня, наступного за днем повернення кредиту (який визначається відповідно до пункту 1.7.1 Угоди), є простроченою, зазначено пунктом 1.7.2 Угоди.

У той же час, позивачем не надано суду доказів, що зазначена Додаткова угода укладена до кредитного договору, підписаного сторонами 07 липня 2011 року, копія якого долучена до позовної заяви, та на який позивач посилається у своєму позові, оскільки в цій Додатковій угоді чітко зазначено, що вона укладена сторонами з метою створення сприятливих умов для виконання клієнтом зобов`язань за кредитним договором № SAMDN8853 від 07 липня 2011 року, при цьому наданий в копії кредитний договір не містить номеру, так само і позивач у своєму позові посилається на укладання сторонами 07 липня 2011 року кредитного договору «№ б/н».

Згідно з наданим Банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором станом на 10 грудня 2020 року становить 134 432,62 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом 0,00 грн.; заборгованості по відсоткам за користування кредитом 795,23 грн.; заборгованості за комісією 0,00 грн.; заборгованості за пенею 133 637,39 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено існування заборгованості за кредитним договором в розмірі 134 432,62 грн., з огляду на відсутність підтверджень укладення між сторонами кредитного договору № SAMDN8853 від 18 січня 2019 року.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до положень статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною першою статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статей 81, 83 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

В обґрунтування заявлених позовних вимог Банк посилався на укладений між АТ КБ ПриватБанк та ОСОБА_1 кредитний договір у вигляді Анкети-заяви № б/н від 07 липня 2011 року та укладену Додаткову угоду від 18 січня 2019 року.

На підтвердження заборгованості за кредитним договором банком надано Анкету-заяву № б/н від 07 липня 2011 року та Додаткову угоду до кредитного договору № SAMDN8853 від 18 січня 2019 року.

Зі змісту наданої додаткової угоди вбачається, що з метою створення сприятливих умов для виконання клієнтом зобов`язань за кредитним договором № SAMDN8853 від 07 липня 2011 року, між АТ КБ ПриватБанк та ОСОБА_1 укладений інший (новий) кредитний договір № SAMDN8853 від 18 січня 2019 року, до якого укладено Додаткову угоду.

Враховуючи, що Банком не доведено укладення іншого (нового) кредитного договору, у зв`язку із чим неможливо встановити розмір процентів, обумовлених сторонами при укладенні договору та штрафних санкцій, такі вимоги є недоведеними.

Крім того, як вбачається з Додаткової угоди до договору № SAMDN8853 від 18 січня 2019 року Банк здійснює прощення пені на суму 126 000,20 грн., а відповідно до вимог позовної заяви ставить питання про стягнення з відповідача заборгованості за пенею в розмірі 133 637,39 грн.

Таким чином, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду та задоволення позовних вимог доводи апеляційної скарги про те, що суд не оцінив всіх фактичних обставин справи та доводів позивача щодо наявності заборгованості відповідача та її розміру, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження укладання кредитного договору № SAMDN8853 від 18 січня 2019 року, що є предметом розгляду даної справи.

Доводи апеляційної скарги про те, що між Банком та відповідачем підписано додаткову угоду, висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки сама по собі додаткова угода без договору до якого її укладено, не може бути належним доказом узгодженої суми наявного боргу та внесення змін до договору.

За загальними положеннями ЦПК України на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Згідно зі статтею 76 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Однак, позивач не виконав свої процесуальні обов`язки, передбачені статтями 81, 83 ЦПК України, тому позов підлягає залишенню без задоволення з підстав його недоведеності.

Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і докази не збирає.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що з`ясувавши в достатньо повному об`ємі права та обов`язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд першої інстанції ухвалив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, колегія суддів проходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

На підставі статті 141 ЦПК України, судові витрати понесені сторонами в зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

Керуючись ст. 259,268,374,375,381,382,383,384 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк залишити без задоволення.

Заочне рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених пунктом 2 частиною третьою статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 03 травня 2022 року.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: Т.П. Красвітна

І.А. Єлізаренко