Провадження № 2/127/1996/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2022 рокум. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області у складі судді Іщук Т. П., розглянувши у в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Паріс» до ОСОБА_1 про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат за прострочення виконання грошового зобов`язання,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат за прострочення виконання грошового зобов`язання. Свої позовні вимоги мотивувало тим, що 28 вересня 2017 року Вінницьким міським судом Вінницької області ухвалене рішення в справі №127/6739/17 за позовом АТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 по стягнення заборгованості за кредитним договором, яким стягнуто з останнього на користь банку 67 059,68 грн.

Відповідно до договору відступлення права вимоги №2230/К від 23 квітня 2020 року ТОВ «ФК «ПАРІС» набуло право вимоги за кредитним договором, укладеним з відповідачем, зокрема й право вимагати сплати сум передбачених ст.625 ЦК України.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 19 травня 2020 року змінено стягувача у виконавчому листі №127/6739/17 з АТ «Дельта Банк» на ТОВ «ФК «ПАРІС».

Позивач звертає увагу на те, що рішення суду про стягнення з відповідача заборгованості набрало законної сили, однак, до цього часу не виконане, сума заборгованості не сплачена, у зв`язку з чим ТОВ «ФК «ПАРІС» відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України нараховані: 6035,37 грн 3 % річних від простроченої суми за період з 14 січня 2019 року по 13 січня 2022 року, 13 539,37 грн - інфляційні втрати за цей період. За таких обставин позивач просив стягнути з відповідача вказану суму заборгованості та судовий збір.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 02 серпня 2022 року було відкрите спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) осіб з роз`ясненням процесуальних прав учасників справи, зокрема, щодо надання у визначені строки відповідачем відзиву на позов, а позивачем письмової відповіді на такий відзив.

Відповідач у визначений ухвалою суду строк ні відзиву на позов, ні клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не подав.

Враховуючи вищевикладене та положення ст. 178, 279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов до наступного.

Судом установлено, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 28 вересня 2017 року в цивільній справі №127/6739/17 за позовом АТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за кредитним договором №003-01523-150713 від 15 липня 2013 року в розмірі 65459,68 грн, а також 1600,00 грн судових витрат.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 19 травня 2020 року в справі №127/6739/17змінено стягувача у виконавчому листі №127/6739/17 з АТ «Дельта Банк» на ТОВ «ФК «ПАРІС».

Як слідує з цієї ухвали та матеріалів цивільної справи №127/6739/17 відповідно до договору відступлення права вимоги №2230/К від 23 квітня 2020 року ТОВ «ФК «ПАРІС» набуло право вимоги за кредитним договором, укладеним з відповідачем, зокрема й права вимагати сплати сум, передбачених ст. 625 ЦК України.

Позивач, звертаючись до суду, вказує, що рішення не виконане та здійснив розрахунок розміру інфляційних втрат відповідно до ст.625 ЦК України та ст.3 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» за період з 14 січня 2019 року по 13 січня 2022 року в розмірі 13539,37 грн, а також здійснив нарахування 3% річних за цей період, що становлять 6035,37 грн.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, які виникли між сторонами, суд враховує, що предметом позову в цій справі є стягнення на підставі ст. 625 ЦК України 3 % річних та інфляційних втрат за прострочення відповідачем виконання зобов`язання, яке виникло на підставі рішення суду.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до п.1 ч.2, та ч. 5 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а також у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.

Отже між сторонами виникло грошове зобов`язання на підставі рішення суду.

Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо іншій розмір процентів не встановлений договором або законом.

Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Вищенаведене відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній 16 травня 2018 року в справі № 686/21962/15-ц.

Відповідно до правового висновку, викладеного Верховним Судом України в постанові №6-2168цс-15 від 30 березня 2016 року, за змістом ч.2 ст.625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). При цьому чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум (постанова Великої Палати Верховного Суду України від 04 червня 2019 року в справі №916/190/18, п.64).

За таких обставин, враховуючи не виконання грошового зобов`язання, розмір якого визначений рішенням суду, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат та 3% річних.

За період з 14 січня 2019 року по 13 січня 2022 року сума інфляційних втрат становить 13539,37 грн, сума 3% річних за цей період становлять 6035,37 грн.

Розрахунок проведений вірно з урахуванням встановлених індексів інфляції в цей період, періоду прострочення виконання та розміру невиконаного зобов`язання.

Вказана сума встановлена судом і ніким не оспорюється.

Враховуючи наведене вище, зважаючи, що відповідачем не виконане зобов`язання щодо сплати заборгованості за кредитним договором, визначеної рішенням суду, чим порушено права позивача, тому таке порушення підлягає захисту в судовому порядку шляхом стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат в сумі 13539,37 грн та 3 % річних у сумі 6035,37 грн, а позов - задоволенню.

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивач підлягає стягненню 2481,00 грн судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст. 526, 527, 530, 536, 546, 549, 610-611, 625, 1048, 1049, 1054, 1055 ЦК України, ст. 81, 141, 263-265, 279, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПАРІС» (код 2, м. Київ, вул. Велика Васильківська,77а) 3 % річних від простроченої суми заборгованість в сумі 6035,37 грн, інфляційні втрати в сумі 13539,37 грн, а також 2481,00 грн судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПАРІС», 03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська,77а, 2,

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя: