РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 травня 2022 року

м. Рівне

Справа № 569/14071/21

Провадження № 22-ц/4815/514/22

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Гордійчук С.О.,

суддів: Боймиструка С.В., Шимківа С.С.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "ВУСО",

розглянув в порядку письмового провадження в м. Рівне апеляційну скаргу представника Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО" адвоката Винокурова О.В. на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 05 жовтня 2021 року, ухвалене в складі судді Левчука О.В., у справі № 569/14071/21,

в с т а н о в и в :

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО" про стягнення страхового відшкодування та моральної шкоди.

Позов мотивовано тим, що 13 листопада 2020 року відбулася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої було пошкоджено автомобіль «Chevrolet Bolt EV», д.н.з. НОМЕР_1 , який на праві приватної власності належить позивачці, під керуванням ОСОБА_2 (чоловіка позивачки).

Постановою Рівненського міського суду від 27.11.2020 № 569/19398/20 ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля Ford Transit, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_4 була застрахована в ПрАТ СК «ВУСО». Згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №107010791, ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну за цим полісом складає 100000 грн., франшиза 0 грн.

Згідно зі звітом №1358Е від 20.11.2020 - визначено вартість відновлювального ремонту з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля Chevrolet Bolt EV, реєстраційний номер НОМЕР_1 , в результаті його пошкодження при ДТП складає 22741,45 грн. Проте. ПрАТ СК "ВУСО" сплатило лише 3937,77 грн. страхового відшкодування. Отже позивачу не доплачено 18803,68 грн.

Вважає, що її права порушені, рішення страхової компанії є необґрунтованим, протиправним та незаконним через заниження суми страхової виплати.

Просить суд стягнути з відповідача на свою користь недоплачену суму страхового відшкодування в розмірі 18803,68 грн. та 10000 грн. моральної шкоди.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 05 жовтня 2021 року позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО" про стягнення страхового відшкодування та моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО" на користь ОСОБА_1 недоплачену суму страхового відшкодування в сумі 18 803,68 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 908, 00 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення яким в задоволені позовних вимог відмовити.

Зазначає, що не погоджується зі звітом про оцінку автомобіля, який наданих позивачем на підтвердження вартості пошкодженого внаслідок ДТП автомобіля позивача.

Також вказує, на наявність у матеріалах справ двох звітів, які вказують на різну вартість матеріального збитку, заподіяного власнику транспортного засобу, а тому просить суд провести автотоварознавчу експертизу про що заявляє відповідне клопотання.

Окрім того, просить суд зменшити розмір страхового відшкодування на податок на додану вартість.

Відзив до апеляційного суду не надходив.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Статтею 352 ЦПК України передбачено, що підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам судове рішення відповідає.

Установлено, 13 листопада 2020 року близько 08 год. 21 хв., ОСОБА_3 в м.Рівне по вул. О.Новака, 5а, на перехресті нерівнозначних доріг по вул. Кн.Ольги та вул. О.Новака, керуючи автомобілем Ford Transit, реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухаючись по другорядній дорозі не дав перевагу в русі та допустив зіткнення з автомобілем «Chevrolet Bolt EV», д.н.з. НОМЕР_1 , який на праві приватної власності належить позивачці, під керуванням ОСОБА_2 (чоловіка позивачки), який рухався по головній дорозі.

Постановою Рівненського міського суду від 27.11.2020 у справі №569/19398/20, ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Цивільно-правова відповідальність перед третіми особами (власника) водія автомобіля Ford Transit, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_4 на момент ДТП була застрахована в ПрАТ СК «ВУСО», згідно з копією полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №107010791, ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну за цим полісом складає 100000 грн., франшиза 0 грн.

13.11.2020 позивач звернулася до відповідача з повідомленням про настання страхової події, якій було присвоєно номер ID 2075465. У відповідь на це звернення на електронну адресу ОСОБА_1 отримала лист від ПрАТ СК "ВУСО", в якому було вказано, що їй призначений спеціаліст ОСОБА_5 , зразок повідомлення та зразок заяви на виплату, які необхідно заповнити, а також перелік документів, для подання разом з повідомленням.

Відповідно до звіту №1358Е від 20.11.2020 вартість відновлювального ремонту з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля Chevrolet Bolt EV, реєстраційний номер НОМЕР_1 , в результаті його пошкодження при ДТП складає 22741,45 грн.

24.11.2020 ПрАТ СК "ВУСО" перераховано позивачу 3 937, 77 грн. страхового відшкодування, що стверджується платіжним дорученням № 34778.

В подальшому позивач завернулася до ПрАТК "ВУСО" з листом, згідно якого просила здійснити доплату різниці між виплаченим страховим відшкодуванням та вартістю відновлювального ремонту КТЗ, визначеного згідно зі Звітом №1358Е від 20.11.2020 у розмірі 18 803,68 грн (22741,45-3973,77=18803,68).

У відповідь на вказаний лист відповідачем було повідомлено, що після отримання наданого ОСОБА_1 звіту №1358Е від 20.11.2020 співробітником ПрАТ СК "ВУСО" було замовлено Звіт про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу Chevrolet Bolt EV, реєстраційний номер НОМЕР_1 та згідно з висновком №1399E_SOS_03 даного звіту, розрахунок суми страхового відшкодування склав 3 275, 85 грн.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 1 Закону України «Про страхування» (далі - Закон № 85/96-ВР) передбачено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Відповідно до статті 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону № 85/96-ВР. До них згідно з пунктом 9 частини першої вказаної статті віднесено страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує Закон № 1961-IV.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц зробила висновок про те, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20) підвередила вищезазначений висновок, вказавши, що внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ). Принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у статті 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень статті 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно, якщо такої різниці немає та шкода покрита в повному обсязі страховою виплатою, в такому випадку в цій справі відсутні підстави для покладення відповідальності на страхувальника. Іншої норми, яка визначала б особливості відповідальності осіб, що застрахували свою цивільну відповідальність, у главі 82 ЦК України немає. Тому частка відповідальності особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, становить різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року в справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20) вказано, що: «виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права компенсація моральної шкоди повинна відбуватися в будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства (див. пункт 92 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц).

Відповідно до пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно з роз`ясненнями, наданими у пунктах 5, 9 вищезазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19) міститься висновок про те, що «[…] визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення».

У відповідності до статей, 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що внаслідок ДТП автомобіль позивача був пошкоджений, вартість матеріального збитку складає 22741,45 грн, проте страховиком було сплачено лише 3973,77 грн. Оскільки відповідачем не сплачено суму страхового відшкодування у повному розмірі, то він зобов`язаний сплатити недоплачену суму. При цьому суд вважав необґрунтованими позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди в розмірі 10000 грн., відтак відмовив в задоволені позову в цій частині.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками місцевого суду.

Згідно з полісом № №107010791 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну за цим полісом складає 100000 грн., франшиза 0 грн.

З матеріалів справи вбачається, що позивач отримавши від ПрАТ СК «ВУСО», у якому була застрахована цивільно-правова відповідальність водія автомобіля Ford Transit, реєстраційний номер НОМЕР_2 , страхове відшкодування у значно меншому розмірі, ніж становить ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну, звернувся до ПрАТ СК «ВУСО» з проханням здійснити виплату різниці у розмірі 18803,68 грн.

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач посилався на те, що він належним чином виконав умови договору страхування та виплатив суму страхового відшкодування, яка визначена згідно з порядком та у спосіб, передбачений законом.

Разом з тим, не погоджуючись із наданим позивачем Звітом про визначення вартості матеріального збитку та заявленим розміром відшкодування, відповідач не подавав під час розгляду справи судом першої інстанції клопотання про призначення судової автотоварознавчої експертизи. Скаржник мав можливість самостійно замовити експертизу та подати її висновок до суду, проте такі дії ним не вживалися.

Відповідачем всупереч процесуального обов`язку, передбаченому ст.ст. 12,81 ЦПК України належними і допустимими доказами у розумінні ст. 76 ЦПК України звіт про визначення вартості матеріального збитку спростовано не було.

Згідно зі ст.83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Статтею 367 ЦПК України визначено межі розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Так, відповідно до ч.3 ст.367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

З матеріалів справи вбачається, що наданий відповідачем апеляційному суду висновок експертного автотоварознавчого дослідження від 27.11.2020 року за № 1399E_SOS_-20111-210403 не був поданий до суду першої інстанції та не був предметом розгляду у суді першої інстанції.

Представник відповідача не надав суду апеляційної інстанції доказів неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, а тому надані ним вказані вище документи не приймаються апеляційним судом відповідно до ч.3 ст.367 ЦПК України.

Враховуючи вищенаведені висновки Великої Палати Верховного Суду, у спірних правовідносинах майнова шкода завдана позивачу в результаті ДТП, у межах страхової суми (суми страхового відшкодування) має бути відшкодована страховиком. У разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Отже, місцевий суд дійшов правильного висновку, що страховик зобов`язаний відшкодувати завдані збитки у межах суми страхового відшкодування, та доплатити різницю між виплаченим страховим відшкодуванням та вартістю відновлювального ремонту КТЗ, визначеного зі звітом № 1358Е від 20.11.2020 у розмірі 18803,68 грн.

Колегія суддів вважає також, вірними висновки щодо відсутності підстав для стягнення моральної шкоди, з підстав наведених судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні.

Доводи апеляційної скарги щодо проведення автотоварознавчої експертизи є безпідставними з огляду на те, що під час розгляду справи страхова компанія не заявляла клопотання про проведення експертизи з метою встановлення вартості пошкодженого автомобіля після ДТП.

Отже, ПрАТ СК «ВУСО» не скористалося своїми процесуальними правами та не надало доказів, які б слугували для зменшення страхового відшкодування.

Також не є обґрунтованими доводи апеляційної скарги про зменшення розміру страхового відшкодування на податок на додану вартість, оскільки ПрАТ СК «ВУСО» не надало суду власного розрахунку та правового обґрунтування на підтвердження вказаних вимог, зазначивши про це лише в доводах апеляційної скарги, тому вони не заслуговують на увагу.

Судом правильно встановлені фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримана процедура розгляду, передбачена ЦПК України, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду.

Інші доводи, наведені в обґрунтування апеляційної скарги, не можуть бути підставою для скасування судового рішення, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм матеріального та процесуального права й зводяться до необхідності переоцінки судом доказів.

Судом правильно встановлені фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримана процедура розгляду, передбачена ЦПК України, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Витрати, за подання апеляційної скарги слід віднести за рахунок відповідача.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО" адвоката Винокурова О.В. залишити без задоволення.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 05 жовтня 2021 року залишити без зміни.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду лише у випадках, передбачених п. 2 ч. 3ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 05 травня 2022 року.

Головуючий : Гордійчук С.О.

Судді : Боймиструк С.В.

Шимків С.С.