УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.12.2022 Справа №607/17213/22

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Сливка Л.М., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Дружба сервіс-житло 1», Дочірнього підприємства «Фаворит-2» приватного підприємства «Дружба сервіс-житло 1», ОСОБА_2 , приватного підприємства «Квартал-Л» про зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 28 листопада 2022 року за допомогою системи «Електронний суд» подав до суду позов до відповідачів Приватного підприємства «Дружба сервіс-житло 1», Дочірнього підприємства «Фаворит-2» приватного підприємства «Дружба сервіс-житло 1», ОСОБА_2 , приватного підприємства «Квартал-Л», у якому просить зобов`язати солідарно відповідачів припинити перерву у належному виконанні послуг; зобов`язати солідарно відповідачів оформити протоколи постанови про адміністративні правопорушення включаючи але не обмежуючись ст. 150 КУпАП, надати приписи на усунення порушень кожен не довше як на 1-2 дні до повного виконання; оформляти кожного разу нові приписи у випадку невиконання попередніх.

При цьому, судом установлено, що ОСОБА_1 23 листопада 2022 року за допомогою системи «Електронний суд» подав до суду позов з аналогічними позовними вимогами до тих же відповідачів, та ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 листопада 2022 року у справі №607/16955/22 позовну заяву, у зв`язку із недоліками залишено без руху.

Кожна людина має право на судовий захист.

Однак право на судовий захист не є абсолютним. Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що «право на суд» та «право на доступ до суду» може бути обмежене. Обмеження можуть бути введені, оскільки це право «за своєю природою потребує з боку держави регулювання, яке може варіюватися у часі та просторі в залежності від потреб та ресурсів суспільства та громадян» (Golder проти Сполученого Королівства). При накладені обмежень державі дозволяються певні межі розсуду, але будь-яке обмеження не може бути таким, щоб воно зменшувало саму сутність цього права людини. Однією з підстав для обмеження права на звернення до суду за захистом є використання цього права в цілях, які явно суперечать цілям звернення до судового органу, тобто не для захисту та відновлення прав та свобод, а для негативного впливу на іншу сторону судового процесу, для перешкоджання належній роботі суду з правильного та своєчасного розгляду і вирішення справ, необґрунтованого перевантаження роботи суду. Така поведінка має ознаки зловживання.

Зловживання правом на звернення до суду становить собою такий вид зловживань процесуальним правом, за якого, вся процедура розгляду спору є невиправданою та неефективною. Вичерпного переліку випадків, які вважають зловживанням правом на судовий захист не встановлено ані процесуальними кодексами, ані Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод.

Судова практика, серед іншого, визначає такі випадки як зловживання правом на звернення до суду: що заява до суду є вочевидь сутяжницька, має місце чергове звернення з завідомо безпідставною, явно необґрунтованою заявою, звернення з аналогічними, тотожними заявами, які вже подавалися раніше і були визнані неприйнятними (M. проти Сполученого Королівства); подання декількох позовів до одного й того самого відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав (постанова Верховного Суду у справі № 367/5934/17-ц від 02 вересня 2019 р.), подання заяви, що явно позбавлена реальної мети або яка взагалі не стосується законних об`єктивних інтересів заявника (Bock проти Німеччини), подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер (постанова Верховного Суду у справі № 757/64933/17-ц від 11 вересня 2019 р.).

Правова система має бути спроможною захистити себе від сутяжників, і саме національні органи мають запровадити ефективний судовий механізм захисту щодо позовів таких осіб, без обов`язкового використання заходів, що впливають на обсяг їх дієздатності (рішення ЄСПЛ у справі SalontajiDrobnjak проти Сербії від 13 жовтня 2009 року).

Відповідно до частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Згідно із частиною другої статті 44 ЦПК України, залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями, подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер. Вказаний перелік не є вичерпним.

Враховуючи вищевикладене, а саме - подання ОСОБА_1 позовної заяви без будь-яких додатків та без квитанції про сплату судового збору, без надіслання позовної заяви іншим учасникам, поданню позивачем до суду до одних і тих самих відповідачів великої кількості позовів, за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер, з тих самих підстав, вказані дії судом визнаються зловживанням процесуальними правами.

Згідно з частини третьої статті 44 ЦПК України, якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

Окрім того, відповідно до пунктом 6 частини четвертої статті 185 ЦПК України, заява повертається, коли позивачем подано до цього самого суду інший позов (позови) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з однакових підстав і щодо такого позову (позовів) на час вирішення питання про відкриття провадження у справі, що розглядається, не постановлена ухвала про відкриття або відмову у відкритті провадження у справі, повернення позовної заяви або залишення позову без розгляду.

За таких обставин, суддя приходить до переконання, що позовну заяву ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Дружба сервіс-житло 1», Дочірнього підприємства «Фаворит-2» приватного підприємства «Дружба сервіс-житло 1», ОСОБА_2 , приватного підприємства «Квартал-Л» про зобов`язання вчинити дії необхідно повернути позивачу на підставі частини третьої статті 44 ЦПК України та пункту 6 частини четвертої статті 185 ЦПК України.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 44, 148, 185, 353-355 Цивільного процесуального кодексу України, суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Дружба сервіс-житло 1», Дочірнього підприємства «Фаворит-2» приватного підприємства «Дружба сервіс-житло 1», ОСОБА_2 , приватного підприємства «Квартал-Л» про зобов`язання вчинити дії повернути позивачу.

Роз`яснити позивачу, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Головуючий суддяЛ. М. Сливка