Справа № 347/998/22
Провадження № 22-ц/4808/1208/22
Головуючий у 1 інстанції ДРАЧ Д. С.
Суддя-доповідач Барков
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Баркова В. М.

суддів: Луганської В. М.,

Фединяка В. Д.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - Сокуренко Наталії Вікторівни на рішення Косівського районного суду від 20 вересня 2022 року в складі судді Драч Д. С., ухвалене в м. Косові Івано-Франківської області, в справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2022 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (надалі -АТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву б/н від 15 липня 2008 року. Підписавши заяву, відповідач підтвердив свою згоду про те, що підписана ним заява разом з умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами банку складають між ним та банком договір про надання банківських послуг. За умовами договору банком відкрито кредитний рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, надано у користування кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 29000 грн, що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, надавши позичальнику можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених укладеним між сторонами договором, та у межах встановленого кредитного ліміту. Проте, останній свої зобов`язання за кредитним договором щодо внесення щомісячного платежу у розмірі мінімального платежу від суми заборгованості належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 31 березня 2022 року виникла заборгованість у розмірі 29 207,78 грн, яка складається 898,65 грн - заборгованість за тілом кредиту, 23 253,27 грн - заборгованість за відсотками, 5 055,26 грн нарахована пеня, 0,60 грн нарахована комісія.

Посилаючись на вказані обставини, право кредитодавця на свій розсуд вимагати будь яку частину суми заборгованості, АТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №б/н від 15 липня 2008 року у розмірі 24 282,52 грн, з яких 898,65 грн - заборгованість за тілом кредиту, 23 253,27 грн - заборгованість за відсотками, 130,00 грн заборгованість за пенею, 0,60 грн нарахована комісія, а також судові витрати.

Рішенням Косівського районного суду від 20 вересня 2022 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 15 липня 2008 року станом на 31 березня 2022 року в сумі 898,65 грн та судовий збір в сумі 76,33 грн. У задоволені решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір, шляхом підписання анкети-заяви від 15 липня 2008 року. Фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а тому враховуючи вимоги частини другої статті 530 ЦК України позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Водночас позивач не підписав жодного документа, який би обумовлював порядок та умови нарахування і сплати процентів та штрафних санкцій. Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послугне містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. А отже, відсутні підстави вважати, що сторони в письмовому вигляді обумовили сплату відсотків за користування кредитними коштами та відповідальність у вигляді пені за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

В апеляційній скарзі представник АТ КБ ««ПриватБанк» посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог банку про стягнення заборгованості за відсотками та пенею скасувати та задовольнити вимоги банку в цій частині.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції помилково застосовував правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, оскільки вказана позиція висловлена в конкретній справі за інших правовідносин сторін, коли відповідачем заперечувались такі умови договору як погоджені між сторонами у належний спосіб. У даній справі договір у встановленому законом порядку не оспорювався та не визнавався недійсним, як і не оспорювалося відповідачем укладання, чи не укладання кредитного договору, тому вказані обставини свідчать про його згоду з усіма умовами цього договору.

Крім того, позивачем надана до суду копія-заяви від 15 липня 2008 року, в якій передбачено базову процентну ставку за користування кредитом 2,5 % в місяці. Також разом із анкетою-заявою відповідачем підписано і довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30днів пільгового періоду», у якій зазначено, зокрема, базову відсоткову ставку за користування кредитом (2,5%) в місяць, порядок нарахування пені за несвоєчасне погашення заборгованості. Проте, суд вказаним доказам не надав належної оцінки та дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача відсотків по кредиту та неустойки.

Також вказує, що відмова у стягнені відсотків за кредитом призводить до нехтування принципу платності кредитного договору, наносить істотну шкоду усім споживачам банківських послуг, банку та у цілому порушує стабільність функціонування фінансового сектору держави.

Відзив на апеляційну скаргу не подано. Відповідно до частини третьої статті 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи категорію справи, ціну позову (24 282,52 грн) розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно з статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній та додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що рішення місцевого суду оскаржується в частині відмови у задоволенні позовних вимог банку про стягнення заборгованості за відсотками та пенею, а тому апеляційним судом переглядається лише в цій частині.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає,що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Суд першої інстанції встановив, що на підставі анкети-заяви від 15 липня 2008 року, яка підписана сторонами, між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, відповідно до якого банком відкрито картковий рахунок, із початковим кредитним лімітом, зазначеним у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, який у подальшому збільшився до 29 000 грн (а.с. 14, 16). Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, про що свідчить підпис відповідача у анкеті-заяві.

Згідно з наданим банком розрахунку станом на 31 березня 2022 року сума заборгованості відповідача по кредитному договору від 15 липня 2008 року становить 29 207,78 гривні, з яких: 898,65 грн заборгованість за тілом кредиту, 23 253,27 грн заборгованості за відсотками, 5055,26 грн заборгованість по пені, 0,60 грн заборгованість по комісії (а.с.5-9).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за відсотками та пеню, суд першої інстанції виходив з того, що сторони в письмовому вигляді не обумовили сплату відсотків за користування кредитними коштами та відповідальність у вигляді пені за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Такі висновки суду першої інстанції є помилковими, зроблені без належного з`ясування обставин справи.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Статтею 1049 згаданого Кодексу визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Матеріалами справи підтверджується, що 15 липня 2008 року ОСОБА_1 підписав заяву, в якій виявив бажання оформити платіжну кредитну картку «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», бажаний кредитний ліміт 1500 грн. У заяві визначено базову проценту ставку за кредитом 2,5% на місяць на залишок заборгованості. Крім того, в анкеті-заяві наявна відмітка банку про видачу відповідачу картки № НОМЕР_1 (а.с.16).

Також 15 липня 2008 року ОСОБА_1 підписав довідку про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна,55 днів пільгового періоду.Підписана відповідачем довідка містить пільговий період, базову процентну ставку в розмірі 2,5 % на місяць, обов`язковий щомісячний платіж, пеню за несвоєчасне погашення заборгованості, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань.

Отже, підписавши 15 липня 2008 року заяву та довідку, відповідач погодився у письмовому вигляді з умовами кредитування, які передбачали сплату процентів за користування кредитними коштами та відповідальність за несвоєчасне невиконання зобов`язання.

Однак, суд першої інстанції наданим позивачем доказам належної правової оцінки не надав та дійшов передчасного висновку щодо не обумовлення сторонами порядку та умов нарахування і сплати процентів та неустойки.

Відповідно до довідки АТ КБ «ПриватБанк» відповідачу ОСОБА_2 на підставі кредитного договору б/н 16 липня 2008 року було видано кредитну картку № НОМЕР_1 з терміном дії до 12/11, тобто до 31 грудня 2011 року (а.с. 15).

Враховуючи, що у матеріалах справи відсутні докази того, що інші кредитні картки були видані відповідачу на підставі анкети-заяви від 15 липня 2008 року для пролонгації кредитного договору, колегія суддів вважає, що строк дії кредитного договору № б/н від 15 липня 2008 року сплив 31 грудня 2011 року.

Як вбачається з наданого банком розрахунку заборгованості по відсотках за користування кредитом та пенею розраховувались за період з 16 липня 2008 року по 31 березня 2022 року.

Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18).

А отже, вимоги банку про стягнення з ОСОБА_1 процентів та пені після 31 грудня 2011 року (закінчення строку кредитування) не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Згідно із розрахунком заборгованості за кредитним договором б/н від 15 липня 2008 року станом на 30 грудня 2011 року загальний залишок заборгованість за відсоткамискладає 827,42 грн, заборгованість за пенею з накопичувальним підсумком 969,40 грн.

За таких обставин та враховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства колегія суддів вважає, що з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» необхідно стягнути заборгованість за відсотками за користування кредиту за період з 16 липня 2008 року по 30 грудня 2011 року в розмірі 827,42 грн та 130,00 грн заборгованості за пенею за період з 16 липня 2008 року по 30 грудня 2011 року.

За змістом статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на вищенаведене рішення місцевого суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог банку про стягнення заборгованості за відсотками та пенею підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про часткове задоволення позову АТ КБ «ПриватБанк».

В силу вимог частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За подання до суду першої інстанції позовної заяви позивач сплатив судовий збір в розмірі 2 481 грн (а.с. 35). За подання апеляційної скарги банком сплачено судовий збір у розмірі 3 722 грн (а.с. 62).

Таким чином, враховуючи пропорційність розміру задоволених позовних вимог (7,64 %) та апеляційних вимог (4,09%) з відповідача на користь АТ КБ підлягають стягненню 189,55 грн сплаченого судового збору за подання позову та 152,21 грн сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги, а всього 341,76 грн понесених судових витрат.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» Сокуренко Наталії Вікторівни задовольнити частково.

Рішення Косівського районного суду від 20 вересня 2022 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог банку про стягнення заборгованості за відсотками та пенею скасувати.

Ухвалити в цій частини нове рішення, яким стягнути із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за відсотками за користування кредиту за період з 16 липня 2008 року по 30 грудня 2011 року в розмірі 827 (вісімсот двадцять сім) грн. 42 коп. та 130 (сто тридцять) грн. заборгованості за пенею за період з 16 липня 2008 року по 30 грудня 2011 року.

Рішення суду в частині стягнення судових витрат змінити.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 189 (сто вісімдесят дев`ять) грн. 55 коп. понесених судових витрат за подачу позовної заяви.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 152 (сто п`ятдесят дві) грн. 21 коп. понесених судових витрат за подачу апеляційної скарги.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 05 грудня 2022 року.

Судді В. М. Барков

В. М. Луганська

В. Д. Фединяк