1Справа № 335/3486/21 2/335/1866/2022
02 серпня 2022 року м. Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Калюжної В.В., за участю секретаря судового засідання Новік Л.О., розглянувши у залі суду у м. Запоріжжя в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
Позивач АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в обґрунтування позову вказавши наступне.
На підставі заяви б/н від 15.12.2011 року ОСОБА_1 отримав кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, зобов`язався повернути Банку суму отриманого кредиту, сплатити відсотки, виконати всі інші зобов`язання, згідно умов договору, однак зобов`язання за вказаним договором відповідачем належним чином виконані не були.
У зв`язку із неналежним виконанням умов укладеного договору відповідачем, виникла заборгованість, яка станом на 17.03.2021 року становить 11 203,90 гривень, яка складається із: заборгованості за простроченим тілом кредиту 10 098,85 гривень, та заборгованості за простроченими відсотками 1 105,05 гривень.
Вказану суму заборгованості за кредитним договором позивач просить стягнути з відповідача у судовому порядку та стягнути на його користь понесені судові витрати, які складаються із судового збору.
Ухвалою судді від 05.04.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, сторонам встановлено строки для подання заяв по суті справи.
ОСОБА_1 , не погоджуючись із вищезазначеним рішенням суду, 17.02.2022 року звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення, посилаючись на те, що йому не було відомо про розгляд даної справи, ухвалу про відкриття провадження у справі він не отримував, тому був позбавлений можливості подати відзив на позов, та не отримував судові виклики. Оскільки заочне рішення було прийнято судом у його відсутність, що не дозволило йому реалізувати свої процесуальні права, заявник вважає, що він був позбавлений можливості надати заперечення проти позову та відповідні докази, які спростовують позовні вимоги. Посилаючись на відсутність письмового договору, укладеного між сторонами, яким були б встановлені умови виконання зобов`язань, відповідач заперечує проти позовних вимог позивача та вважає, що вказане заочне рішення підлягає скасуванню. Зазначив, що про наявність судового рішення йому стало відомо лише у лютому 2022 року від державного виконавця, та 14.02.2022 року його представник ознайомився зі змістом рішення у приміщенні суду.
18 травня 2022 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя постановлено ухвалу, якою заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19 липня 2021 року по справі за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено; заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19 липня 2021 року по справі за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасовано; призначено цивільну справу за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.
ОСОБА_1 подано відзив на позовну заяву (в порядку ст. 178 ЦПК України) в якому зазначено про те, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови та Правила надання банківських послуг і Тарифи обслуговування кредитних карт «Універсальна» розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, та саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.
Анкета-заява позичальника не містить ні визначеного розміру процентної ставки, ні - неустойки (пені, штрафів), отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді сплату процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань, що в свою чергу свідчить про необґрунтованість заявленого позову.
З аналізу розрахунку заборгованості та виписки по рахунку відповідача, наданих банком, вбачається, що банк самостійно збільшував розмір основної заборгованості, списуючи з рахунка відповідача наступні суми: списання відсотків за використання кредитного ліміту, списання відсотків за прострочений кредит, списання комісії.
Отже, списуючи вказані платежі з кредитного ліміту, банк штучно збільшував заборгованість відповідача.
ОСОБА_1 зазначає, що Банком була збільшена заборгованість на загальну суму 16 883,65 грн.
З посиланням на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву, ОСОБА_1 просить у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» відмовити у повному обсязі.
АТ КБ «ПриватБанк» подано до суду відповідь на відзив у якому зазначає, що ОСОБА_1 звернувся до Банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 15.12.2011 року.
Зазначає, що до матеріалів справи долучено «Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» з якого чітко вбачається, що відповідачу встановлено поточну проценту ставку у розмірі 2,5% (30% на рік), вказано розміри комісій та штрафів тощо.
Повідомляє, що розрахунок заборгованості Банку проведено автоматизованою системою станом на 17.03.2021 року і в ньому відображено та враховано всі фінансові зобов`язання боржника за умовами договору, а також здійснені боржником платежі на його виконання.
Відповідач станом на 17.03.2021 року має заборгованість 11 203,90 грн.
АТ КБ «ПриватБанк» з посиланням на обставини, викладені у відповіді на відзив, просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
23.06.2022 року на адресу суду від АТ КБ «ПриватБанк» надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, у якій зазначено, що позивач бажає зменшити розмір позовних вимог та стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за договором № б/н від 15.12.2011 року в розмірі 9 303,90 грн.
На адресу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від ОСОБА_1 надійшли пояснення (в порядку ст. 43 ЦПК України) у яких зазначено про те, що процентні ставки протягом періоду з квітня 2012 року і до липня 2022 року неодноразово змінювались АТ КБ «ПриватБанк», як в бік зменшення, так і в бік збільшення.
Зазначає, що відповідач не був обізнаний щодо встановлення плати за користування кредитною карткою.
В судове засідання представник позивача не з`явився, перед судовим засіданням, призначеним на 02.08.2022 року, надійшла заява про відкладення судового засідання. В той же час в матеріалах справи наявні декілька заяв про розгляд справи за відсутності представника позивача.
Від представника відповідача до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, проти задоволення позову заперечує.
Враховуючи, що сторонами подані заяви по суті справи, у яких викладені позиції сторін, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється.
У зв`язку з чим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, шляхом підписання та подання Публічному акціонерному товариству Комерційному Банку «ПриватБанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк», письмової анкети-заяви б/н від 15.12.2011 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с. 16).
Отримання зазначеної суми грошових коштів відповідачем підтверджується випискою по рахунку ОСОБА_1 (а.с. 50-58).
Згідно виписки за договором № б/н за період 01.01.1999 року 06.06.2022 року вбачається, що заборгованість ОСОБА_1 перед АТ КБ «ПриватБанк» станом на 30.10.2021 року становила 9 303,90 грн. (а.с. 128 зв.б.)
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
У відповідності до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно зі ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно з ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Позивач посилається на те, що договір між сторонами укладено у порядку ч. 1 ст. 634 ЦК України шляхом приєднання, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами банку складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг.
Умови та правила надання банківських послуг АТ КБ «ПРИВАТБАНК», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в Анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім.
Оскільки умови договорів приєднання розробляються Банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим Банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Судом встановлено, що в анкеті-заяві позичальника від 15.12.2011 року процентна ставка за кредитом не зазначена. (а.с. 16)
Також судом встановлено, що на другій сторінці анкети-заяви міститься графа з переліком банківських карток, які клієнт має намір отримати, а саме: платіжна картка кредитка «Універсальна», пенсійна картка, дебетова особиста картка, зарплатна картка, картка Gold.
З анкети-заяви вбачається, що вказані графи залишились не заповненими, а отже встановити, яку саме картку мав намір отримати відповідач, та яку картку йому було видано після підписання анкети-заяви не вбачається можливим через відсутність в матеріалах справи відповідних доказів.
Також, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Тарифи, Умови та правила надання банківських послуг розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, а також того, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, штрафних санкцій та саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.
Також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, за змістом яких договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Тарифів та витяг з Умов та правил у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
Відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19), без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком витяг з Тарифів та витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.
Згідно з вимогами ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
За правилами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1ст.77ЦПК країни), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6ст.81ЦПК України) .
При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.
Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.
Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму.
Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.
Згідно з ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Як вказала Велика Палата Верховного Суду у постанові по справі 342/180/17-ц, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
З огляду на викладене суд приходить до висновку, що нарахування процентів за користування кредитними коштами за порушення зобов`язання у даному випадку є незаконним.
Відповідно до ч. 4 ст. 42 Конституції України, держава захищає права споживачів.
Згідно з ч. 1 ст. 1 ЦК України, цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.
Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України.
Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.
Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.
Конституційний Суд України у Рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина України щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996року №543/96-В«Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно - правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.
Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 АТ КБ «ПриватБанк» дотрималося вимог, передбачених частиною другою ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.
Однак, враховуючи, що позивач зазначає, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд погоджується, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
АТ КБ «ПриватБанк» до позовної заяви надано розгорнутий розрахунок заборгованості за договором, а також виписку, з яких вбачається, що відповідач ОСОБА_1 після підписання анкети-заяви отримав кредитну картку та користувався грошима, отримував кошти через банкомат, розплачувався за товар в магазині, частково погашав заборгованість за кредитним договором.
Отже, за змістом виписки по картці є очевидним здійснення операцій, у тому числі із ідентифікацією особи, яка поповнює рахунок.
На підтвердження розміру заборгованості Банком надано три розрахунки заборгованості за договором б/н від 15.12.2011 року та виписку по рахунку ОСОБА_1 .
З розрахунку заборгованості за договором б/н від 15.12.2011 року станом на 31.08.2015 року, розрахунку заборгованості станом на 30.06.2019 та розрахунку заборгованості станом на 08.06.2022 та виписки по особовому рахунку ОСОБА_1 вбачається, що за період з 13.04.2012 року по 30.10.2021 року Банком нараховувались та з рахунку автоматично списувались відсотки за користування кредитом, сплата та розмір яких не були погоджені сторонами.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач АТ КБ «ПриватБанк» зазначав про те, що до матеріалів справи долучено «Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» з якого чітко вбачається, що відповідачу встановлено поточну проценту ставку у розмірі 2,5% (30% на рік), вказано розміри комісій та штрафів тощо.
Разом з тим, як вбачається з наявних в матеріалах справи доказів, процента ставка за період з 13.04.2012 року по 30.10.2021 року змінювалась неодноразово.
Так, з наданих позивачем розрахунків заборгованості станом на 31.08.2015 року (а.с. 8), розрахунку заборгованості станом на 30.06.2019 року (а.с. 10) та розрахунку заборгованості станом на 08.06.2022 року (а.с. 140-145) вбачається наступне:
у період з квітня 2012 року і до березня 2014 року процентна ставка поточна та прострочена становили 30%;
з березня 2014 року і до червня 2015 року процентна ставка поточна та прострочена становили 0%;
у липні серпні 2015 року процентну ставку поточну та прострочену було встановлено на рівні 43,2%;
з вересня 2015 року по лютий 2016 року процентну ставку було встановлено на рівні 3,6%;
з березня 2016 року по вересень 2016 року процентну ставку було встановлено на рівні 0%;
з жовтня 2016 року по травень 2018 року поточну процентну ставку було встановлено на рівні 3,6%;
з червня 2018 року по липень 2020 року поточну процентну ставку було встановлено на рівні 3,5%;
з серпня 2020 року по липень 2022 року поточну процентну ставку було встановлено на рівні 3,4%;
з липня 2019 року по лютий 2020 року процентну ставку при порушенні умов кредитування було встановлено на рівні 7% в місяць та 84% річних;
з березня 2020 року по липень 2020 року процентну ставку при порушенні умов кредитування було встановлено на рівні 3,5% в місяць та 42% річних;
з серпня 2020 року по липень 2022 року процентну ставку при порушенні умов кредитування було встановлено на рівні 3,4% в місяць та 40,8% річних.
Під час розгляду справи позивачем не надано жодного обґрунтування з приводу зміни процентних ставок у вказаний вище період, як і не наданого доказів погодження вказаних змін з відповідачем та доказів повідомлення про вказане останнього.
Матеріалами справи підтверджується, що Банком нараховувалась та списувалась пеня, що також сторонами погоджено не було.
З наданого відповідачем розрахунку вбачається, за період з 30.09.2012 року по 01.02.2021 року АТ КБ «Приватбанк» здійснено безпідставних нарахувань на суму 16 883,65 грн., з них, частина нарахованих відсотків, пені Банком погашена за рахунок надходжень, а частина включена до сальдо витрат за рахунком, що свідчить про необхідність зменшення суми сальдо на відповідні складові.
Тобто, з наданого банком розрахунку заборгованості та виписки по особовому рахунку випливає, що прострочене тіло кредиту утворювалось у зв`язку з включенням до нього всіх несплачених відповідачем нарахувань, постійно збільшуючи його, що не було передбачено узгодженими умовами договору, а також списувались відсотки за користування кредитом, що також не було узгоджено сторонами.
Внаслідок таких дій банку тіло кредиту безпідставно збільшено на суму нарахованих та несплачених відповідачем відсотків за користування кредитом та не враховані в погашення боргу списані суми відсотків, однак в одному випадку фактично зазначена сума позичальником не витрачалася, а у іншому випадку заборгованість по тілу кредиту не зменшувалась, а тому визначена банком заборгованість за тілом кредиту з урахуванням відсотків та пенею є необґрунтованою.
Отже, із виписки по особовому рахунку ОСОБА_1 вбачається, що Банком нараховувались та з рахунку автоматично списувались відсотки за користування кредитом, сплата та розмір яких не було погоджено сторонами у заяві - анкеті б/н від 15 грудня 2011 року, що свідчить про те, що сплачені відповідачем кошти на погашення фактично отриманих коштів (тіла кредиту) зараховувалися Банком не на його погашення, а на погашення відсотків, пені.
Тобто, за своєю суттю заборгованість за тілом кредиту, на яке вказує АТ КБ «ПриватБанк» у своїй позовній заяві, є завуальованими відсотками за користування кредитними коштами та пенею, адже до нього входить плата за користування кредитом, а не, власне, надані позичальнику в користування кошти.
Анкета-заява від 15.12.2011 року, підписана сторонами, не містить як відомостей, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів, пені за користування кредитними коштами, так і відомостей про погашення нарахованих процентів, пені за рахунок кредиту.
А отже підстави для збільшення кредиту за рахунок погашення нарахованих процентів, пені відсутні.
Перевіряючи розрахунок заборгованості ОСОБА_1 , у порівнянні з рухом коштів по виписці за договором б/н від 15.12.2011 року, судом встановлено, що відповідачем було витрачено за спірний період 108 102,82 грн., а внесено на погашення заборгованості 98 798,90 грн.
Тобто, за даними, які наведені у виписці за договором б/н від 15.12.2011 року станом на 07.06.2022 року заборгованість ОСОБА_1 перед АТ КБ «ПриватБанк» становила 9 303,90 грн.
Разом з тим, судом встановлено, що за період з 30.09.2012 року по 01.02.2021 року АТ КБ «Приватбанк» здійснено безпідставних нарахувань на суму 16 883,65 грн., а отже розмір заборгованості відповідача перед позивачем підлягає зменшенню на вказану суму.
Таким чином, судом встановлено, що заборгованість за тілом кредиту, у тому числі за простроченим тілом кредиту становить 91 219,17 грн. (108 102,82 - 16 883,65).
Відповідач повернув на користь Банку суму у розмірі 98 798,90 грн.
З наведеного вбачається, що на даний момент у відповідача перед позивачем відсутня заборгованість та наявна переплата у сумі (98 798,90 грн. - 91 219,17 грн.) 7 579,73 грн.
Таким чином, фактично отримані та використані кошти були повернуті позичальником добровільно (отримані кошти 91 219,17 грн., повернуті кошти 98 798,90 грн., різниця 7 579,73 грн.).
Суд проаналізувавши вказані обставини приходить до висновку про необґрунтованість заявлених АТ КБ «ПриватБанк» позовних вимог та відповідно про відсутність підстав для їх задоволення, тому відмовляє у їх задоволенні у повному обсязі.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 76-82, 89, 141, 247, 263-265 ЦПК України, суд, -
Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості залишити без задоволення.
Рішення суду може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 02.08.2022 року.

Суддя В.В. Калюжна