Справа №346/3940/22
Провадження №2-з/346/50/22
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2022 р.м. Коломия Івано-Франківської області

Суддя Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області Валігурська Л.В., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 про забезпечення його позову до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Коломийський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), про виключення майна з акту опису і арешту, -

в с т а н о в и в:

У провадженні Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області перебуває справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Коломийський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), про виключення майна з акту опису і арешту.

Провадження у справі відкрито 24.10.2022.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що він проживає та зареєстрований з іншими своїми членами сім`ї у належному його батькові ОСОБА_4 будинку за адресою: АДРЕСА_1 . За вказаною адресою також зареєстрований, проте не проживає його брат ОСОБА_2 (відповідач-1), відносно якого третьою особою відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа від 01.11.2021 №346/6108/14-к, виданого Івано-Франківським міським судом, про стягнення 250000 грн. на користь відповідача-2. Під час виконавчого провадження 05.01.2021 державним виконавцем за місцем проживання позивача складено акт опису та арешту майна, а саме: майна позивача, яке визначено як належне боржнику відповідачу-1. Майно, яке включене державним виконавцем до акту опису та арешту, є його особистою приватною власністю та відповідачу-1 не належить. У зв`язку з цим просить суд виключити з акту опису та арешту від 05.03.2022 наступне майно: телевізор LG32LD вартістю 700 гривень; вітальню «ВОХ» б/в, спальню, виконану з лакованого глянцевого ЛСП класу Е1, базова комплектація горизонтальних секцій та тумб ТV між секційними стяжками; підвіс регульований для навішування секцій; універсальні дюбель-гайки для кріплення до будь-якого матеріалу. Розміри приблизно: ширина 280 см, висота 175 см, глибина 32 см, вартістю 8200 гривень; тумбу для телевізора та дві секції (сервант, шафа) корпус у кольорі дуб каньйон, секції висувні, виробництво Польща вартістю 37000 гривень; кутовий диван в тканині VіVо, сірого кольору вартістю 5000 гривень; овальний килим на підлогу, Теmpo 117AA Poli Grey, овальний приблизно 200х300 вартістю 2500 гривень; спальні меблі білого кольору «Богема» прикрашені квітковим орнаментом, нанесеним методом багатобарвним шовкографії глянцеві, на білому тлі орнамент кольору «металік» нагадує зимові візерунки на засніженому вікні, складаються: ліжко двоспальне з двома тумбами по боках ліжка, трисекційна шафа для одягу, глянцевий білий трисекційний висувний комод, туалетний столик «Богема» з дзеркалом, з пуфом, вартістю 20000 гривень; комод під старовину з дерева, трисекційний, ручної роботи з масиву вартістю 15000 гривень; обідній стіл та шість крісел до нього, використовується за призначенням, стіл дерев`яний, темно-горіхового кольору вартістю 3700 гривень; комп?ютер «Samsung», б/в, старого зразка вартістю 500 гривень.

13.12.2022 позивач подав заяву про забезпечення позову шляхом зупинення виконавчого провадження №67487387, відкритого головним державним виконавцем Коломийського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Білейчук О.П. на підставі виконавчого листа №346/6108/14-к від 01.11.2021, виданого Івано-Франківським міським судом, на час розгляду цивільної справи №346/3940/22 і до набрання законної сили рішенням суду.

В обґрунтування заяви позивач вказує, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до протиправного вилучення його майна та до того, що позивач не зможе захистити або поновити свої права в межах цього судового провадження без нових звернень до суду.

Оцінюючи доводи позивача суд враховує таке.

Відповідно ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.Згідно ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.Для належної реалізації завдань цивільного судочинства слугує, зокрема те, що відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення є обов`язковим до виконання на всій території України.

Таким чином, порушене, невизнане, оспорюване право особи буде захищене та відновлене тільки після реального виконання рішення суду, яким спір буде вирішено по суті.

Заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті (ч. 1 ст. 153 ЦПК України).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Так ч. 1 ст. 150 ЦПК України встановлено перелік видів забезпечення позову. Зокрема, позов може бути забезпечено шляхом накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

При цьому відповідно до вимог ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позовними вимогами.

З роз`яснень, викладених у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» вбачається, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При цьому цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Співмірність передбачає врахування судом співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі №381/4019/18 (провадження №14-729цс19) також вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів із врахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної заяви, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірність утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв?язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили (п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»). Наведений висновок зроблено і у постанові Верховного Суду від 01.10.2020 у справі №524/188/18.

Так з матеріалів справи вбачається, що між сторонами виник спір щодо правомірності та підставності арешту вказаного рухомого майна.

У свою чергу в силу вимог ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Докази мають відповідати вимогам належності, допустимості, достовірності та достатності.

Відповідно до вимог ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Положеннями ч. 2 ст. 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України)

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Так в матеріалах справи наявні копії матеріалів виконавчого провадження №67487387, витребувані судом за клопотанням позивача, зокрема виконавчий лист, виданий Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області 01.11.2022 у справі №346/6108/14-к про стягнення з відповідача-1 та інших осіб, в тому числі і на користь відповідача-2 по 250000 грн. моральної шкоди з кожного.

Постановою від 12.11.2021 головним державним виконавцем Коломийського відділу державної реєстрації Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) відкрито виконавче провадження з виконання вказаного вище виконавчого листа. В межах виконавчого провадження №67487387 державним виконавцем винесені постанови від 12.11.2021 про арешт майна та арешт коштів боржника відповідача-1. Постановою про опис та арешт майна (коштів) боржника від 17.01.2022 в межах вказаного виконавчого провадження описано та накладено арешт на майно: телевізор LG32LD; тумба для ТБ та дві секції; стінка у вітальню; кутовий диван; овальний килим на підлогу; спальні меблі; комод дерев`яний; стіл обідній та шість крісел до нього; комп`ютер «Samsung», б/в, старого зразка. Актом державного виконавця від 30.05.2022 визначено вартість вказаного майна. Актом державного виконавця від 28.09.2022 встановлено цілісність спірного майна, яке знаходиться в користуванні та на зберіганні брата боржника ОСОБА_5 за місцем його проживання: АДРЕСА_1 .

Оцінюючи зміст проведених державним виконавцем дій, пов`язаних з примусовим виконанням вироку суду в частині стягнення завданої моральної шкоди, суд звертає увагу на ту обставину, що матеріли виконавчого провадження не містять такого документа як акт опису та арешту, складного 05.03.2022, який і являється безпосереднім предметом спору по даній цивільній справі.

Крім того обраний позивачем спосіб забезпечення позову жодним чином не співвідноситься з можливими способами, визначеними ст. 150 ЦПК України, а з огляду на наявність по вказаному виконавчому провадженню трьох боржників, заявлений захід забезпечення позову, у разі застосування якого буде заблоковано можливість проведення будь-яких виконавчих дій, є явно не співмірним з можливими негативними наслідками у разі незастосування заходів майбутнього виконання рішення суду.

Також суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 в якості забезпечення позову обрано спосіб, який фактично призведе до зупинення виконання рішення суду, яке набрало законної сили, отже обраний ОСОБА_1 спосіб забезпечення позову не відповідає його меті та завданням цивільного судочинства.

Окрім викладеного, суд вважає, що позивачем не доведено, а судом не встановлено, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду в разі задоволення позову. Тобто, в порушення положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України щодо розподілу тягаря доказування позивачем не доведено суду передбаченими у ст. ст. 77-80 ЦПК України доказами, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити або зробити неможливим виконання імовірного рішення суду, що існує реальна загроза невиконання рішення суду.

З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви.

Керуючись ст. ст. 149, 150, 153, 258, 259, 260, 261, 352, 354, 355, п. 15.5 ч. 1 розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення його позову до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Коломийський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), про виключення майна з акту опису і арешту відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом 15 (п?ятнадцяти) днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 15 (п?ятнадцяти) днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Відповідно до Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області.

Суддя: Л.В. Валігурська