УХВАЛА

26.12.2022

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Спаї В.В.,

секретар судового засідання Мирошник Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про зміну способу виконання рішення,

ВСТАНОВИВ:

АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду із заявою про зміну способу виконання рішення, в обґрунтування якої зазначено, що апеляційним судом Дніпропетровської області від 18.09.2013 р. ухвалено рішення по справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, яким: в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором DNUGGK70470149 від 09.02.2007 р., звернути стягнення на житловий будинок, загальною площею 57,00 кв. м, житловою площею 39,30 кв.м, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки DNUGGK70470149 від 09.02.2007р.) Публічним акціонерним товариством Комерційний Банк «ПриватБанк» з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «Приватбанк» всіх передбачених нормативно- правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки. Визначити початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій; стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» судовий збір в розмірі 3 219,00 грн.

В якості причин неможливості виконати рішення суду АТ вказує на відсутність необхідних документів для реалізації предмета іпотеки та відсутність попиту покупців. Неможливість отримання дублікатів правовстановлюючих документів на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, обґрунтовано посиланням на Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затв. Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 р.

У заяві міститься вимога про встановлення способу виконання рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 18.09.2013р. по справі №401/13361/12, яким звернути стягнення на будинок, загальною площею 57,00 кв. м, житловою площею 39,30 кв.м, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом реалізації вказаного предмету іпотеки з проведенням прилюдних торгів; інші положення рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 18.09.2013 року по справі №401-13361/12 АТ просить залишити без змін.

Судом встановлено, що рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 квітня 2013 р. по справі №401/13361/12, ухваленим у порядку заочного розгляду, позов Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 задоволено частково: звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 09.02.2007 р. №DNUGGK70470149 - на житловий будинок АДРЕСА_2 , який належить ОСОБА_1 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Орловим О.А. 09.02.2007 р. та за рахунок реалізації якого в межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження» шляхом проведення прилюдних торгів з початковою ціною, встановленої на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя (Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк») у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 09.02.2007 р. №DNUGGK70470149, яка склалася станом на 16.10.2012 р., в розмірі 61 831,69 дол. США, з яких заборгованість за кредитом становить 41 231,55 дол. США, заборгованість по процентам за користування кредитом - 12 751,43 дол. США, заборгованість по комісії за користування кредитом - 2 196,90 дол. США, пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором - 5 651,81 дол. США, що підлягають сплаті іпотекодержателю (Публічному акціонерному товариству Комерційний Банк «ПриватБанк») з вартості предмета іпотеки; стягнуто з відповідача на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» (судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 3 219,00 грн. В задоволенні решти вимог позову відмовлено (а.с. 4-6).

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 18.09.2013 р. частково задоволено апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк»: рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 квітня 2013 р. скасовано в частині відмови в визначенні способу реалізації предмета іпотеки; визначений спосіб реалізації предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки DNUGGK70470149 від 09.02.2007р.) будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 09.02.2009 р. шляхом надання права іпотекодержателю - Публічному акціонерному товариству Комерційний Банк «ПриватБанк» на продаж предмета іпотеки - будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. В решті рішення залишено без змін (а.с. 7-8).

Дослідив докази, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви, виходячи із наступного.

Згідно із ст. 129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Конституційний Суд України, розглядаючи справу № 1-7/2013 у рішенні від 26.06.2013 р., звернув увагу, що вже неодноразово зазначав про те, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення від 13.12.2012 № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини рішення від 25.04.2012 № 11-рп/2012).

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини в пункті 40 рішення у справі "Горнсбі проти Греції" зазначив, що право на суд було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави допускала невиконання остаточного та обов`язкового судового рішення на шкоду одній зі сторін.

Якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс (рішення у справі "Піалопулос та інші проти Греції", пункт 68).

Також суд бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, в рішенні у справі "Шмалько проти України" від 20.07.2004 вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

Право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Отже, обов`язок виконати судове рішення виникає з моменту набрання ним законної сили.

Таким чином, у відповідності до зазначених правових норм, зокрема, Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, рішення судів першої (в частині, що залишилася без змін) та другої інстанцій по даній справі є обов`язковим до виконання на всій території України.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 435 ЦПК України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Відповідно до ч. 1 ст. 13, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, які встановлені ст. 12,13 ЦПК України, саме сторона визначає коло доказів, які вона надає суду.

Із положень вищевикладених правових норм вочевидь, що, звертаючись із заявою про зміну способу або порядку виконання судового рішення, саме стягувач (чи виконавець) повинен довести існування обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим та надати суду належні та допустимі докази в підтвердження існування таких обставин.

Як причину неможливості виконання рішення суду, заявник зазначає відсутність попиту на покупців на будинок, який є предметом іпотеки та на який звернуто стягнення. При цьому заявником не надано належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів на підтвердження вказаної обставини.

Крім того, як убачається із змісту заяви про зміну способу виконання рішення, спосіб його виконання залишається незмінним, а саме звернення стягнення на предмет іпотеки з метою погашення заборгованості за кредитним договором. По суті заявник просить змінити спосіб реалізації іпотечного майна з права реалізації банком на прилюдні торги, але в такому випадку відсутність попиту не пов`язана з неможливість виконання судового рішення та не є підставою для зміни способу його виконання.

Також АТ посилається на відсутність у нього правовстановлюючих документів на нерухомість та неможливість отримання цих документів або їх дублікатів. Але в порушення ч. 1 ст. 13, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, заявником не надано доказів вживання ним будь-яких заходів, спрямованих на отримання таких документів або їх дублікатів, та доказів неможливості їх отримання.

Суд, не приймає до уваги посилання стягувача на положення Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затв. Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 р., як підтвердження неможливості отримати правовстановлюючі документи (або їх дублікати), оскільки право на отримання зазначених документів надано стягувачу рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18.09.2013 року по справі №401-13361/12, яке є обов`язковим для виконання в силу ст. 129-1 Конституції України та ч. 1 ст. 18 ЦПК України. При цьому стягувач не довів та не підтвердив належними доказами, що він намагався реалізовують надане йому судом право та йому було відмовлено в отриманні необхідних документів.

Враховуючи, що стягувачем не доведено існування обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, тому відсутні правові підстави для зміни способу виконання рішення суду, у зв`язку з чим заява АТ КБ «Приватбанк» про зміну способу виконання рішення у справі №401-13361/12 задоволенню не підлягає.

Інші доводи учасника справи не спростовують вищевикладені висновки суду та по своєї суті не відносяться до предмету розгляду, а відтак суд не зобов`язаний надавати оцінку таким доводам в силу, зокрема практики Європейський суд з прав людини.

Так, Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов?язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов?язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов?язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Керуючись ст. 129 - 1 Конституції України, ст.ст. 12, 13, ч. 1 ст. 18, ст.ст. 76-80, 89, ч. 1 ст. 81, ч.ч. 1-3 ст. 435 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк»у цивільній справі №401-13361/12 за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про зміну способу виконання рішення відмовити в повному обсязі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала підписана 26 грудня 2022 р.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суддя В.В.Спаї