Справа № 149/423/22
Провадження №2/149/243/22
Номер рядка звіту 39
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

20.12.2022 р. Хмільницький міськрайонний суд Вінницької області в складі:

головуючої судді Робак М. В.,

при секретарі Поліщук Л. А.,

за участі представника позивача АТ "Сенс-Банк"Михніцького Г.Ю.

відповідача ОСОБА_1 , його представника - адвоката Левицької-Корчун В.І.

відповідача ОСОБА_2 , її представника - адвоката Матюхи В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмільнику цивільну справу за позовом АТ "Сенс-Банк" до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

В С Т А Н О В И В:

11.02.2022 АТ "Альфа-Банк", яке вподальшому, 30.11.2022 змінило назву на АТ "Сенс-Банк", звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Свої вимоги мотивує тим, що 05.08.2008 АТ "Укрсоцбанк", правонаступником якого є АТ "Альфа Банк", та ОСОБА_2 , ОСОБА_1 уклали генеральний договір про надання кредитних послуг № 050/27-252, а також додаткову угоду з ОСОБА_2 № 050/27-254 до генерального договору про надання кредитних послуг № 050/27-252. Відповідно до умов надано договору позивач зобов`язується надати відповідачу кредит в сумі 100 000 доларів США, а відповідач в порядку та на умовах, що визначені договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором та додатком №1 до нього графіком погашення кредиту. Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачам кредит, однак відповідачі неналежно виконують взяті на себе зобов`язання в результаті чого станом на 08.11.2021 мають прострочену заборгованість 48676 доларів США та прострочену заборгованість по нарахованих процентах 55161,85 доларів США. З метою забезпечення належного виконання зобов`язання за кредитним договором між кредитором та іпотекодавцем ОСОБА_2 укладено іпотечний договір №050/1-1030 від 05.08.2008 відповідно до якого, остання передала кредитору в іпотеку нерухоме майно, а саме домоволодіння, яке складається з одного житлового будинку, який знаходиться в АДРЕСА_1 , загальною площею 197,7 кв.м., житловою площею 63,4 кв.м.. Крім того, відповідно до рішення Хмільницького міськрайонного суду від 19.09.2014 року № 149/3399/13-ц власником 1/2 предмету іпотеки є ОСОБА_1 .. Отже, всі права та обов`язки іпотекодавця за договором іпотеки у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на передмет іпотеки, перейшли і до ОСОБА_1 .. Враховуючи, що позичальником не виконано зобов`язання щодо повернення кредиту, позивач просить звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на вищевказане нерухоме майно та стягнути солідарно з відповідачів витрати по сплаті судового збору.

Ухвалою суду від 21.02.2022 року у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання.

11.05.2022 на адресу суду від представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Левицької-Корчун В.І. надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що ОСОБА_1 не є солідарним боржником за кредитними зобов`язаннями ОСОБА_2 та не є іпотекодавцем, оскільки, у відповідності до умов Генерального договору, Позичальники ( ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ), якими укладеного Додаткові угоди є окремими отримувачами кредитних коштів в межах загального ліміту кредитування та несуть окремі боргові зобов`язання по поверненню отриманих кредитних коштів та сплаті відсотків за користування кредитом. Спільної чи солідарної відповідальності за кредитними зобов`язаннями один одного, які виникають у Позичальників за Додатковми угодами, генеральними договором не передбачено. На виконання умов Генерального договору 05.08.2008 між Банком та ОСОБА_1 було укладено Додаткову угоду № 050/27-253 на отримання кредитних коштів на суму 40800 доларів США. Однак, кредит за Додатковою угодою № 050/57-253 до Генеральної угоди про надання кредитних послуг № 050/27-252 від 05.08.2008 ОСОБА_1 погашено в повній сумі, що підтверджується довідкою Хмільницького відділення ПАТ "Укрсоцбанк" від 10.01.2017 № 042/001 (а.с.99). Отже, у зв`язку з виконанням ОСОБА_1 , своїх зобов"язань перед Банком, Додаткова угода укладена між ним та Банком, та його зобов`язання за Генеральною угодою про надання кредитних прослуг - є припиненими. Щодо припинення майнових іпотечних зобов`язань ОСОБА_1 перед банком представник відповідача зазначає, що ОСОБА_1 у відповідності до умов договору майновим поручителем ОСОБА_2 не виступав, своє майно в іпотеку не передавав, будь-яких договорів на забезпечення особистим майном кредитних зобов`язань боржника ОСОБА_2 , ОСОБА_1 не укладав, в будь якій іншій формі зобов`язання ОСОБА_2 не забезпечував. Жодного відношення до боргових зобов`язань ОСОБА_2 перед банком ОСОБА_1 не має, жодних зобов`язань щодо поручительства за її власними зобов`язаннями ОСОБА_1 на себе не брав, а, отже, не має відповідати по зобов`язавнням ОСОБА_2 солідарно. Таким чином, ОСОБА_1 позов не визнає в повному обсязі. Крім того, відповідач просить застосувати строки позовної давності, оскільки банк звернувся до суду лише в 2022 році, однак про порушене своє право йому було відомо ще в 2017 році, коли ПАТ "Укрсоцбанк" звертався до відповідача з вимогою погашення боргу по кредитних зобов"язаннях, змінивши строк його виконання. Крім того, 27.09.2018 року Вінницьким міським судом було задоволено позов банку та стягнуто з відповідача ОСОБА_2 заборгованість в розмірі 68811,44 доларів США. Тобто позивач мав можливість звернутися до суду за захистом своїх порушених прав не пізніше 30.10.2021 року, тобто три роки з дати набуття рішенням законної сили.

06.06.2022 на адресу суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі. При цьому, зазначає, що посилання ОСОБА_1 на довідку про погашення кредиту згідно додаткової угоди № 050/27-253 від 05.08.2008 до Генеральної угоди про надання кредитних послуг № 050/27-252 від 05.08.208 є хибними, оскільки, у даній позовній заяві йдеться про заборгованість згідно додаткової угоди № 050/27-254 від 05.08.2008. Таким чином це два різні зобов`язання, а відповідно довідка на яку посилається ОСОБА_1 немає жодного відношення до даної справи. Щодо тверджень ОСОБА_1 про те, що він не є іпотекодавцем представник позивача зазначає наступне. На підставі рішення суду ОСОБА_1 набув 1/2 права власності на предмет іпотеки. Окрім того, звертаючись із позовною заявою до суду про визнання за ОСОБА_1 права власності на нерухоме мйно останній знав, що дана нерухомість є предметом іпотеки, оскільки це передбачено в тому числі п. 8 та п. 8.1 Генерального договору, який ОСОБА_1 укладав та підписував. Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЗУ "Про іпотеку" особа до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договром у тому обсязі і на тих самих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Таким чином, ОСОБА_1 відповідає по зобов`язанням ОСОБА_2 в межах вартості 1/2 предмета іпотеки. Зазначає, що строки звернення до суду банком не пропущено, оскільки іпотекою було забезпечено валютний кредит, а на звернення стягнення на предмет іпотеки з 2014 по 2021 р.р. діяв мараторій, тому у відповідності до ст. 263 п.2 ч.1 ЦК України перебіг позовної давності зупинився на період мараторію.

Ухвалою суду від 07.06.2022 підготовче судове засідання закрито та призначено справу до судового розгляду

В судовому засіданні представник позивача підтримує заявленні вимоги та просить задоволити, посилаючись на обставини викладені в позові та відповідді на відзив.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 та його представник - адвокат Левицька-Корчун В.І. заперечують щодо задоволення позовних вимог, посилаючись на обставини, що ними зазначено у відзиві на позовну заяву. Крім того, адвокат зазначила, що мараторій не є підставою не звернення до суду з вимогою про стягнення звернення на іпотечне майно, оскільки він лише тимчасово забороняє примусове стягнення предмету іпотеки, а не відстрочує виконання зобов"язання.

Відповідачка - ОСОБА_2 та її представник адвокат Матюха В.В. заперечують проти позову, погоджуючись з позицею представника ОСОБА_1 - адвоката Левицької-Корчун В.І. Просять застосувати строки позовної давності.

Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами.

05.08.2008 р. між АТ "Укрсоцбанк", правонаступником якого є АТ "Альфа-Банк" (копія на а.с.37-52) та ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , як позичальниками, укладено генеральний договір про надання кредитних послуг № 050/27-252, строк дії якого з 05.08.2008 по 04.08.2023 р (копія на а.с.5-9).

Додатком № 1 до договору про надання кредитних послуг № 050/27-252 від 05.08.2008 визначено тарифи за кредитні послуги (копія на а.с.10).

05.08.2008 р. між АТ "Укрсоцбанк" та ОСОБА_2 укладено додаткову угоду № 050/27-254 до генерального договору про надання кредитних послуг № 050/27-252 (копія на а.с.11).

05.08.2008 р. між АТ "Укрсоцбанк" та ОСОБА_2 укладено іпотечний договір № 050/1-1030, відповідно до п.1.1 якого остання передає кредитору в іпотеку у якості забезпечення виконання Іпотекодавцем та фізичною особою ОСОБА_1 , майновим поручителем якого виступає ОСОБА_2 , зобов"язань за Генеральним договором про надання кредитних коштів від 05.08.2008 року, нерухоме майно, а саме, домоволодіння, яке складається з одного житлового будинку, який знаходиться в АДРЕСА_1 , заг. площею 197,7 кв. м., житловою площею 63,4 кв.м. Згідно п.1.6 договору іпотекодавець гарантує, що він є власником будинку. Нерухоме майно, яке є предметом цього договору, знаходиться у спільній сумісній власності подружжя. На його передачу в іпотеку отримано згоду чоловіка Іпотекодавця - ОСОБА_1 (копія на а.с.13-15).

У зв`язку з неналежним виконанням позичальником зобов`язань за кредитним договором на адресу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 банком направлено вимогу про усунення порушень, у якій повідомлено про те, що у разі невиконання вимоги, банк розпочне звернення стягнення на предмет іпотеки (копія на а.с.17, 18).

Відповідно до рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 19.09.2014 р. по справі № 149/3399/13-ц власником 1/2 предмету іпотеки є ОСОБА_1 (копія на а.с.19-20).

Розрахунком заборгованості підтверджується, що позичальник неналежно виконує взяті на себе зобов`язання, чим порушує істотні умови Кредитного договору в результаті чого станом на 08.11.2021 р. має заборгованість в загальній сумі 103 837, 85 доларів США, яка складається з 48 676,00 доларів США заборгованості за тілом кредиту та 55 161,85 доларів США заборгованості за відсотками (а.с. 21-28).

У відповідності до довідки виданої ПАТ "Укрсоцбанк" від 10.01.2017 року заборгованість за додатковою угодою від 05.08.2008 року №050/27-253 ОСОБА_1 погашена в повній сумі (а.с. 99)

У відповідності до рішення Вінницького міського суду від 27.09.2018 року з ОСОБА_2 стягнуто заборгованість за додатковою угодою №050/27-254 від 05.08.2008 року до генерального договору про надання кредитних послуг № 050/27-252 в сумі 68811,44 дол США. (а.с. 101-102)

24.07.2017 року представником ПАТ "Укрсоцбанк" направлено ОСОБА_2 вимогу про усунення порушень вимог додаткової угоди №050/27-254 від 05.08.2008 року до генерального договору про надання кредитних послуг № 050/27-252 (а.с. 103)

Крім того, за клопотанням відповідачів судом було оглянуто матеріали цивільної справи №149/2167/17 за позовом ПАТ "Укрсоцбанк" до ОСОБА_2 , за участі третьої особи на стороні відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, з якої убачається , що 14.08.2017 року ПАТ "Укрсоцбанк" звернулось до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_2 боргу в сумі 68811,44 дол США за додатковою угодою №050/27-254 від 05.08.2008 року до генерального договору про надання кредитних послуг № 050/27-252. Матеріали позову ОСОБА_2 отримано 20.09.2017 року про що свідчить підпис на повістці про виклик до суду. До матеріалів також подано інформацію про те, що 24.07.2017 року представником ПАТ "Укрсоцбанк" направлено ОСОБА_2 вимогу про усунення порушень вимог додаткової угоди №050/27-254 від 05.08.2008 року до генерального договору про надання кредитних послуг № 050/27-252. Рішенням Вінницького міського суду від 27.09.2018 року з ОСОБА_2 стягнуто заборгованість за додатковою угодою №050/27-254 від 05.08.2008 року до генерального договору про надання кредитних послуг № 050/27-252 в сумі 68811,44 дол США.

Заслухавши сторін та дослідивши докази, суд приходить до наступного.

Відповідно до статті 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

За змістом частини першої статті 575 ЦК України та статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, це вид забезпечення виконання зобов`язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Іпотека як майновий спосіб забезпечення виконання зобов`язання є особливим (додатковим) забезпечувальним зобов`язанням, що має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов`язання та запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобов`язань або зменшити їх.

Забезпечувальне зобов`язання (взаємні права й обов`язки) виникає між іпотекекодержателем (кредитором за основним зобов`язанням) та іпотекодавцем (боржником за основним зобов`язанням).

Виконання забезпечувального зобов`язання, що виникає з іпотеки, полягає в реалізації іпотекодержателем (кредитором) права одержати задоволення за рахунок переданого боржником в іпотеку майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Сутність цього права полягає в тому, що воно дозволяє задовольнити вимоги кредитора навіть у разі невиконання боржником свого зобов`язання в силу компенсаційності цього права за рахунок іпотечного майна та встановленого законом механізму здійснення кредитором свого переважного права, незалежно від переходу права власності на це майно від іпотекодавця до іншої особи (в тому числі й у випадку недоведення до цієї особи інформації про обтяження майна).

Відповідно до статті 589 ЦК України, частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене в статті 590 ЦК України й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом.

Правове регулювання звернення стягнення на іпотечне майно передбачено Законом України «Про іпотеку», згідно з частиною третьою статті 33 якого звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Отже, чинним законодавством передбачено право іпотекодержателя задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання.

Згідно ст. 23 Закону України "Про іпотеку" у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Відповідач ОСОБА_1 заперечує щодо позову, вказуючи крім іншого, що він не є відповідачем у вказаній справі, оскільки будь-яких боргових зобов"язань перед банком не має, не являється солідарним боржником за кредитними зобов"язаннями ОСОБА_2 та не є іпотекодавцем, а тому не зобов"язаний відповідати за борги ОСОБА_2 власним майном.

Досліджуючи іпотечний договір від 05.08.2028 року, укладений між АКБ "Укрсоцбанк" та ОСОБА_2 , встановлено, що дійсно єдиним іпотекодавцем являється ОСОБА_2 , ОСОБА_1 боргових зобов"язань за додатковою угодою до Генерального договору про надання кредитних коштів не має. Однак, у п. 4.1 іпотечного договору зазначено, що у разі невиконання або неналежного виконання як Іпотекодавцем так і /або Позичальником основного зобов"язання, Іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Враховуючи, що ОСОБА_2 свої зобов"язання за додатковою угодою № 050/27-254 до генерального договору про надання кредитних послуг № 050/27-252 не виконала, а ОСОБА_1 є співвласником іпотечного майна, тому він також являється відповідачем у справі та несе відповідальність за невиконанні зобов"язання ОСОБА_2 .

Щодо недотримання позивачем вимог ст. 35 Закону України "Про іпотеку", а саме ненаправлення досудової вимоги, то суд зазначає таке.

Згідно вимог ст. 35 ЗУ "Про іпотеку" у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку.

Отже, закон не вимагає від іпотекодержателя, який звернувся до суду за захистом своїх прав шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, обов"язкового направлення письмової вимоги про усунення порушень.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позов обґрунтований та є підстави для його задоволення, проте відповідач заявила клопотання про застосування позовної давності, а тому у задоволені позову потрібно відмовити саме з цих підстав.

За правилами статей 256258 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України).

Водночас початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними обставинами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). Отже, за змістом цієї норми права початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності може бути пов`язаний з різними юридичними фактами та їх оцінкою правомочною особою (постанова Верховного Суду від 04 серпня 2021 року у справі № 715/1402/19 (провадження № 61-11830св20).

Тож початком перебігу такого строку захисту є день, коли кредитор довідався або міг довідатися про порушення свого права невиконання позичальником основного зобов`язання з повернення кредиту та сплати процентів за користування ним.

Верховний Суд у постанові від 19 травня 2021 року у справі № 756/2298/18 (провадження № 61-3976св21) зазначив, що вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки «піддається» впливу позовної давності. На неї поширюється загальна позовна давність тривалістю у три роки. На вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки поширюються всі правила щодо позовної давності (початок перебігу, зупинення, переривання, наслідки спливу тощо).

Відповідачі зазначають, що банк направивши їм 24.07.2017 року вимогу про дострокове погашення кредиту та добровільне виселення самостійно змінив строк виконання зобов"язання. Крім того, рішенням Вінницького міськрайонного суду від 27.09.2018 року з ОСОБА_2 було стягнуто борг за додатковою угодою до генерального договору. За таких обставин, відповідачі вважають, що банк мав можливість звернутись до суду з даним позовом до 24.08.2020 року (три роки з моменту направлення вимоги про дострокове погашення кредиту), але в будь-якому випадкку не пізніше 30.10.2021 року (три роки від дати набуття рішенням суду законної сили).

Досліджуючи ці обставини, судом встановлено, що дійсно 24.07.2017 року представником ПАТ "Укрсоцбанк" направлено ОСОБА_2 вимогу про усунення порушень вимог додаткової угоди №050/27-254 від 05.08.2008 року до генерального договору про надання кредитних послуг № 050/27-252., проте доказів отримання вказаної вимоги матеріали справи не містять. Тому відповідачі безпідставно зазначають, про початок строку перебігу позовної давності починаючи з серпня 2017 року.

Разом з тим, в матеріалах цивільної справи №149/2167/17 за позовом ПАТ "Укрсоцбанк" до ОСОБА_2 , за участі третьої особи на стороні відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, міститься вимога банку від 24.07.2017 року про дострокове погашення боргу. З матеріалами позову ОСОБА_2 ознайомилась 20.09.2017 року про що свідчить підпис на повістці про виклик до суду. Оскільки строк погашення боргу становив 30 днів з дня отримання вимоги , тому він розпочався з 21.10.2017 року та відповідно банком змінено строк виконання зобов"язання. Крім того, рішенням Вінницького міського суду від 27.09.2018 року з ОСОБА_2 стягнуто заборгованість за додатковою угодою №050/27-254 від 05.08.2008 року до генерального договору про надання кредитних послуг № 050/27-252 в сумі 68811,44 дол США. Про зміст рішення суду представнику банку було відомо в день його ухвалення, про що свідчать матеріали цивільної справи. Однак, позивач протягом трьох років як з дня ознайомлення відповідачів зі змістом вимоги про усунення порушень, так і з дня набрання рішенням суду, що набрало законної сили, яким стягнуто заборгованість з ОСОБА_2 , вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки не заявляв. Свою бездіяльність банк обгрунтовує тим, що іпотекою було забезпечено валютний кредит, а тому на звернення стягнення на предмет іпотеки з 2014 по 2021 р.р. тривав мараторій, що свідчить про зупинення перебігу строку позовної давності.

Однак, як зазначив ВС у своїй постанові №686/23170/19 від 01.06.2022 року перебіг позовної давності зупиняється у разі відстрочення виконання зобов`язання (мораторій) на підставах, встановлених законом (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України). Під зупиненням перебігу позовної давності слід розуміти таку зміну порядку обчислення строку, за якою в період дії певної обставини перебіг строку зупиняється, а після припинення цієї обставини продовжується в частині, що залишилася. У період зупинення позовної давності час плине, але він не зараховується до позовної давності. До цього строку зараховується лише час, який сплинув до зупинення позовної давності, та строк, що минув після продовження її перебігу. Мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, установлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника) предмет іпотеки, а не встановлює відстрочення виконання зобов`язання. Рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії закону не підлягає примусовому виконанню. Дія мораторію не впливає на право банку звернутись до суду із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, не перешкоджає ухваленню судом рішення за таким позовом та не свідчить про наявність підстав для зупинення перебігу позовної давності.

Отже, посилання позивача на введення мараторію на стягнення майна не є підставою для зупинення строку звернення до суду.

Крім того, позивач вказує на запровадження в країні у 2020 році карантину на підставі Постанови Кабінету Міністрів України «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 09.12.2020 № 1236, що є підставою для продовження встановлених статею 257 ЦК України строків звернення до суду за захистом порушених прав.

Надаючи оцінку доводам представника позивача, про наявність обставин, які унеможливили подання ним позову в передбачений законодавством процесуальний строк, у тому числі у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) та введенням карантинних обмежень, суд зазначає, що останнім не наведено жодних конкретних обставин та не надано відповідних доказів на підтвердження існування обмежень , а також не доведено їх вплив на своєчасність реалізації позивачем своїх прав у вигляді звернення до суду з позовом до відповідачів. Позивач мав можливість реалізувати своє право на подання позовної заяви до суду шляхом надсилання документів засобами поштового зв`язку, на офіційну електронну адресу суду через особистий кабінет у системі «Електронний суд» або будь-якими іншими дистанційними засобами зв`язку. Хмільницький міськрайонний суд не припиняв своєї роботи у зв`язку з пандемією, спричиненою коронавірусною хворобою (COVID-19), й продовжував безперервно приймати всі без виключення процесуальні документи (позовні заяви, скарги тощо), а також суворо дотримувався рекомендацій щодо безпечної роботи судів і доступу до правосуддя в умовах карантину, зокрема створюючи належні та безпечні умови перебування і відвідування у приміщенні суду.

Таким чином, оскільки позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав за межами строків позовної давності, тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати слід залишити за позивачем.

Керуючись ст.ст. 258,264,265,354,355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог АТ "Сенс-Банк" до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду на протязі 30-ти днів з дня складення повного тексту рішення.

Дата складення повного тексту рішення - 27.12.2022

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Марина РОБАК