ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/5545/19 Номер провадження 22-ц/814/311/22Головуючий у 1-й інстанції Бугрій В. М. Доповідач ап. інст. Кривчун Т. О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Кривчун Т.О.

Суддів:Дряниці Ю.В., Чумак О.В.

Секретар Клименко Я.О.

За участю: позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , представника позивачів - адв. Щербаня В.С.

представника відповідача - адв.Пожидаєва В.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження справу заапеляційною скаргою ОСОБА_4

на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 02 червня 2021 року

у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , третя особа: ПАТ «Українська Акціонерна страхова компанія «АСКА» про відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяної майну за результатами ДТП.

Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И В :

У червні 2019 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , звернулися до суду з вказаним позовом до ОСОБА_4 , посилаючись на те, що, 11.08.2017 року о 08 год.50 хв. в м. Полтава, водій ОСОБА_4 , який керував автомобілем LAND ROVER RANGE ROVER д.н.з. НОМЕР_1 по вул. Європейська, на перехресті з вул. Київське шосе, при розвороті не надав перевагу в русі автомобілю TOYOTA RAV 4 д.н. НОМЕР_2 , який рухався в зустрічному напрямку прямо, під керуванням водія ОСОБА_2 . В результаті зіткнення автомобілів відбулося ДТП, в якому автомобілі отримали механічні пошкодження.

Вказує, що, за результатами ДТП працівниками поліції було складено два протоколи про адміністративне правопорушення: 1) Протокол серії БР №235949 відносно водія ОСОБА_2 за ст.124 КУпАП; 2) Протокол серії БР №235950 відносно водія ОСОБА_4 за ст.124 КУпАП. Справа про адміністративне правопорушення за обома протоколами розглядалася Октябрським районним судом м. Полтави, який 24.10.2018 року виніс постанову якою постановив:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 про притягнення до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП закрити на підставі п.1 ч.І ст.247 КУпАП у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_4 про притягнення до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП закрити на підставі п.7 ч.І ст.247 КУпАП у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків для накладення адміністративного стягнення.

Зазначають, що, внаслідок ДТП автомобілю позивача TOYOTA RAV 4 д.н. НОМЕР_2 були завдані значні механічні пошкодження. Вартість матеріального збитку, завданого позивачу в результаті пошкодження автомобіля TOYOTA RAV 4 д.н. НОМЕР_2 становить 567246,74 гривень, що підтверджується висновком експертного авто товарознавчого дослідження № 4873 від 31.08.2017 року.

Вказують, що 01.08.2018 року ОСОБА_1 звернувся до ПрАТ «УАСК «АСКА» із заявою про виплату страхового відшкодування, за якою ПрАТ «УАСК «АСКА» сплатило на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 100 000,00 гривень. Відтак, залишок суми матеріального збитку за пошкоджений автомобіль у розмірі 467246,74 гривень має компенсувати винна у ДТП особа - ОСОБА_4 . Також, позивач ОСОБА_2 вказував, що неправомірними діями відповідача йому завдано моральної шкоди, яка виразилась в емоційному стресі, дискомфорту та схвильованості.

У зв`язку в наведеним позивачі прохали стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 майнову шкоду, завдану за результатами пошкодження у ДТП автомобіля TOYOTA RAV4 д.н. НОМЕР_2 у розмірі 467246,74 гривень та судові витрати у розмірі 23132,47 гривень.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 : майнову шкоду, пов`язану із витратами, що були понесені для доведення винуватості ОСОБА_4 у ДТП, що сталася 11.08.2017 року, в якій було пошкоджено автомобіль TOYOTA RAV4 д.н. НОМЕР_2 у розмірі 34965,69 гривень; моральну шкоду, завдану у ДТП та за його результатами у розмірі 30000,00 гривень та судові витрати у розмірі 1536,80 грн.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 02 червня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , третя особа: ПАТ «Українська Акціонерна страхова компанія «АСКА» про відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяної майну за результатами ДТП, задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 майнову шкоду, завдану за результатами пошкодження у ДТП автомобіля TOYOTA RAV4 д.н. НОМЕР_2 у розмірі 467246,74 гривень та судові витрати у розмірі 23132,47 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 : майнову шкоду, пов`язану із витратами, що були понесені для доведення винуватості ОСОБА_4 у ДТП, що сталася 11.08.2017 року, в якій було пошкоджено автомобіль TOYOTA RAV4 д.н. НОМЕР_2 у розмірі 34965.69 гривень, моральну шкоду, завдану у ДТП та за його результатами у розмірі 2000,00 гривень та судові витрати у розмірі 1536,80 грн.

З вказаним рішенням місцевого суду не погодився ОСОБА_4 , який у поданій апеляційній скарзі, посилаючись на необґрунтованість рішення, порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просить змінити оскаржуване рішення, стягнувши з нього в якості відшкодування шкоди завданої, внаслідок ДТП суму грошових коштів, яка буде встановлена за результатами проведення судової авто-товарознавчої експертизи.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що висновок експертного авто- товарознавчого дослідження №4873 від 31.08.2017 року, на якому ґрунтується оскаржуване рішення, не відображає дійсних ринкових цін на деталі автомобіля та не містить відомостей про попередження експерта про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, що ставить під сумнів об`єктивність зроблених експертом розрахунків.

Зазаначає, що не проведення повторної автотоварознавчої експертизи за його клопотанням вплинуло на помилковий висновок суду першої інстанції.

Вважає, що оскаржувальне рішення ґрунтується на висновку експертного авто товарознавчого дослідження №4873 від 31.08.2017 року, що проводилася на замовлення ОСОБА_1 , який, на його думку, є неналежним доказом, оскільки ЦПК України в редакції до 15.12.2017 року не було передбачено можливості складання такого висновку за зверненням учасника справи.

Оскільки рішення районного суду оскаржується лише в частині стягнення майнової шкоди, завданої за результатами пошкодження у ДТП належного позивачу автомобіля TOYOTA RAV4 д.н. НОМЕР_2 у розмірі 467246,74 гривень, в іншій частині рішення не оскаржується, тому і переглядається апеляційним судом лише в оскаржуваній частині.

Суд, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, дійшов висновку про відхилення апеляційної скарги з таких підстав.

У відповідності до ч.ч.1-5 ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ч.1 ст.264 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Як установлено місцевим судом та вбачається з матеріалв справи, 11.08.2017 року о 08 год.50 хв. в м. Полтава водій ОСОБА_4 керував автомобілем LAND ROVER RANGE ROVER д.н.з. НОМЕР_1 та по вул. Європейська на перехресті з вул. Київське шосе, при розвороті не надав перевагу в русі автомобілю TOYOTA RAV 4 д.н. НОМЕР_2 , який рухався в зустрічному напрямку прямо під керуванням водія ОСОБА_2 .

В результаті зіткнення автомобілів відбулося ДТП, автомобілі отримали механічні пошкодження.

За результатами ДТП працівниками поліції було складено два протоколи про адміністративне правопорушення: 1) Протокол серії БР № 235949 відносно водія ОСОБА_2 за ст.124 КУпАП; 2) Протокол серії БР №235950 відносно водія ОСОБА_4 за ст.124 КУпАП.

Постановою Октябрського районного суду м. Полтави від 24.10.2018 року провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 про притягнення до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП закрито на підставі п.1 ч.І ст.247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_4 про притягнення до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП закрито на підставі п.7 ч.І ст.247 КУпАП у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків для накладення адміністративного стягнення.

В мотивувальній частині постанови від 24.10.2018 року суд прийшов до висновку: « про відсутність в діях ОСОБА_2 порушення п.8.7.3 ПДР України, та наявність в діях водія ОСОБА_4 порушення вимог п.16.6 ПДР України, що знаходиться у причинному зв`язку із ДТП. За таких обставин суд визнає винним ОСОБА_4 у вчиненні адміністративного правопорушення...».

Постанова Октябрського районного суду м. Полтави від 24.10.2018 року по справі про адміністративне правопорушення №554/6359/17 була оскаржена ОСОБА_4 до Полтавського апеляційного суду та постановою Полтавського апеляційного суду від 13.05.2019 року скаргу ОСОБА_4 залишено без задоволення., постанову Октябрського районного суду м. Полтави від 24.10.2018 року залишено без змін.

Як убачається з наявного в матералах справи Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , власником пошкодженого у ДТП автомобіля TOYOTA RAV 4 д.н. НОМЕР_2 на момент ДТП був ОСОБА_1 .

Для визначення вартості завданого матеріального збитку, на замовлення ОСОБА_1 з попереднім викликом на експертний огляд ОСОБА_4 проведено автотоварознавче дослідження, за результатом якого експерт автотоварознавець ОСОБА_5 , кваліфікація якого підтверджена Міністерством Юстиції України, про що свідчить свідоцтво судового експерта №1382 від 30.10.2009 року, склав свій висновок №4873 від 31.08.2017 року, відповідно до якого вартість матеріального збитку, завданого позивачу в результаті пошкодження автомобіля TOYOTA RAV 4 д.н. НОМЕР_2 , становить 567246,74 гривень.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що доказів на спростування даних про вартість відновлювального ремонту автомобіля TOYOTA RAV 4 д.н. НОМЕР_2 згідно висновку №4873 від 31.08.2017 року експертного дослідження автотоварознавця по визначенню вартості матеріального збитку КТЗ в розмірі 567246,74 гривень суду під час розгляду справи не надано, з урахуванням того, що ПрАТ «УАСК «АСКА`частково відшкодувало позивачу збитки.

У частині першій статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, що її заподіяла. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно зі статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до частини п`ятої статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого

Згідно ст.1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц (провадження №14-176цс18) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у ст.37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі №760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18).

Відповідно до ст.29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Пунктом 22.1 статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", передбачено, що при настанні страхового випадку, страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи .

Виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування)…

У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі №6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Аналогічні по суті висновки, викладено Верховним Судом у постановах від 14 лютого 2018 року у справі №754/1114/15-ц (провадження №61-1156св 18), від 13 червня 2019 року у справі №587/1080/16-ц (провадження №61-20762св18), від 17 жовтня 2019 року у справі № 370/2787/18 (провадження №61-11244св19), від 30 жовтня 2019 року у справі № 753/4696/16-ц (провадження №61-30908св18), від 21 лютого 2020 року у справі №755/5374/18 (провадження №61-14827св19), від 22 квітня 2020 року у справі №756/2632/17 (провадження №61-12032св19), від 15 жовтня 2020 року у справі №755/7666/19 (провадження № 61-10010св20), від 22 квітня 2021 року у справі №759/7787/18 (провадження №61-10773св20), підстав відступати від яких суд не вбачає.

З матеріалів справи вбачається, що цивільно - правова відповідальність винної у ДТП особи - ОСОБА_4 на момент ДТП - 11.08.2017 року була застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Українська Акціонерна страхова компанія «АСКА» відповідно до полісу страхування АК /1084052. Ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну третіх осіб, становить 100 000,00 гривень, франшиза - 0,00 гривень.

У той же час, сторонами не оспорюється, що позивач ОСОБА_1 01.08.2018 року звернувся до ПрАТ «УАСК «АСКА» із заявою про виплату страхового відшкодування, за якою ПрАТ «УАСК «АСКА» сплатила на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 100 000,00 гривень.

Таким чином, залишок суми матеріального збитку за пошкоджений автомобіль становить 467246,74 гривень.

З урахуванням наведеного колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду стосовно того, що страховиком свої зобов`язання перед позивачем виконано в повному обсязі.

Частиною 1 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч.5-6 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з нормою ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

За змістом ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1). Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.2). Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч.3).

Відтак, з урахуванням наведених вище положень, оскільки доказів на спростування даних про вартість відновлювального ремонту автомобіля TOYOTA RAV 4 д.н. НОМЕР_2 згідно висновку №4873 експертного дослідження автотоварознавця по визначенню вартості матеріального збитку КТЗ в розмірі 567246,74 грн. під час розгляду справи відповідачем не надано, враховуючи часткове відшкодування збитків ПрАТ «УАСК «АСКА» , колегія суддів нн вбачає підстав для задовлення апеляційної скарги.

Таким чином, суд першої інстанції повно та об`єктивно встановив фактичні обставини справи і дав їм належну правову оцінку, дослідив надані сторонами докази, на підставі яких прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що вищевказаний висновок не відображає дійсних ринкових цін на деталі автомобіля та не містить відомостей про попередження експерта про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, належними доказами не підтверджено, є припущенням, а тому до уваги судом не приймаються.

Твердження апелянта про те, що не проведення повторної автотоварознавчої експертизи за його клопотанням вплинуло на помилковий висновок суду першої інстанції, колегія судів вважає необґрунтованим з огляду на наступне.

Аналізуючи матеріали справи колегія суду вбачає, що не проведення повторної експертизи за клопотанням відповідача було саме через відсутність оплати відповідачем останньої, що підтверджується повідомленням про неможливість проведення експертизи від 30.04.2021 року №СЕ-19/117-21/2476-АВ (т.3, а.с.40).

Окрім того, з моменту відкриття провадження місцевим судом (19.06.2019 року) пройшло досить багато часу. Відповідач, зловживаючи своїми процесуальними правами, систематично не з`являвся у судові засідання, не отримував відповідної кореспонденції, не цікавився перебігом даної справи у розумний строк, що і стало наслідком не проведення заявленої ним самим експертизи.

Відповідно до ч.1 ст.44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Доводи апелянта про те, що що оскаржуване рішення ґрунтується на висновку експертного автотоварознавчого дослідження №4873 від 31.08.2017 року, що проводилася на замовлення ОСОБА_1 , яке, на його думку, є неналежним доказом, оскільки ЦПК України в редакції до 15.12.2017 року не було передбачено можливості складання такого висновку за зверненням учасника справи, колегією суда відхиляється, оскільки згідно ч.3 ст.102 ЦПК України в редакції 18.03.2004 року, яка діяла до 15.12.2017 року висновок експерта можк бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

Апеляційний суд не розглядає справу по суті, за загальним правилом не приймає нові докази, а лише перевіряє рішення на предмет його законності і обґрунтованості. Відтак, оскільки апелянт не надав доказів неможливості подання вищевказаної експертизи до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, то апеляційний суд не може прийняти рішення про проведення зазначеної експертизи.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежади від нього.

Таким чином, місцевим судом було належно оцінено надані сторонами докази та за відсутності доказів на спростування даних висновку №4873 експертного дослідження авто товарознавця по визначенню вартості матеріального збитку КТЗ, та, врахувавши дані вказаного експертного дослідження, за якими вартість відновлювального ремонту автомобіля становить 567 246,74 грн, прийшов до обгрунтованого висновку про часткове задоволення позову.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

З огляду на те, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним по справі доказам, обставинам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 382,383 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 02 червня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

ГОЛОВУЮЧИЙ Т.О. Кривчун

СУДДІ Ю.В. Дряниця

О.В. Чумак