КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №360/1571/19 Головуючий у І інстанції - Плахотнюк К.Г.
апеляційне провадження №22-ц/824/3986/2022 Доповідач у ІІ інстанції - Гуль В.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2022 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Гуля В.В.,

суддів Матвієнко Ю.О., Мельника Я.С.,

за участю секретаря Линок В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення майнової та моральної шкоди,-

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом в обґрунтування заявлених позовних вимог з урахуванням заяви про їх доповнення та уточнення, позивачем зазначено, що на початку березня 2007 року, а потім в кінці травня 2009 року він надав у борг відповідачам грошові кошти на загальну суму 357 000, 00 дол. США для придбання готелю на території АР Крим.

Крім того, ним надавалися в борг ще 18 000, 00 дол. США, які повернуті відповідачами. Зазначені кошти він позичав без будь-якого документального підтвердження, зокрема у вигляді розписок. У 2011 році відповідачі запропонували протягом п`яти років повертати щорічно по 40 000, 00 дол. США, загалом повернуто 200 000, 00 дол. США.

Просив стягнути з відповідачів на його користь 250 000, 00 дол. США матеріальної шкоди та 500 000, 00 грн. моральної шкоди.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2021 року відмовлено в задоволенні позову.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, вказує на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що між ним на відповідачами склались правовідносини в результаті яких він надавав грошові кошти в борг, а відповідачі мали повернути їх. Вказує, що ОСОБА_2 є його рідним братом,а ОСОБА_4 його жінкою, а отже відносини були довірительні, боргових розписок не складалось. Посилається не те, що відповідачі визнавали борг та частково повертали. Зазначає, що дії відповідачів мають ознаки шахрайства. Жодних прибутків з користування отелем, а саме на нього відповідачами витрачено кошти він не отримував.

Зазначає, що суд на вище викладене уваги не звернув, що призвело до ухвалення незаконного рішення у зв`язку з чим просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

Від відповідачів надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому вони вказують на законність рішення та просять апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Вказують, що мотиви апеляційної скарги надумані, а сама апеляційна скарга необґрунтована. Зазначають, що надавали до суду відомості, що мають значення для розгляду справи. Письмові докази досліджувались в суді першої інстанції. Вказує, що такі докази спростовують доводи позивача.

Зазначають, що матеріали справи містять належний письмовий доказ про існування певних правовідносин між сторонами та розписку позивача про відсутність фінансових претензій.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом та просив стягнути на його користь зі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 250 000, 00 дол. США, які були надані ним в борг останнім та 500 000, 00 грн. моральної шкоди.

Водночас позивач зазначає, що письмові докази у вигляді розписок або договорів у нього відсутні, оскільки відповідач ОСОБА_2 є його рідним братом, а ОСОБА_3 дружиною брата, а тому у них були хороші стосунки, які будувалися на довірі, тому надаючи кошти в борг, будь-яких боргових документів від останніх він не вимагав.

Натомість, відповідачка ОСОБА_3 не визнала заявлені вимоги та додала до відзиву на позов розписку написану власноручно позивачем ОСОБА_2 30.08.2017 року в присутності свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про те, що ОСОБА_2 будь-яких фінансових претензій до ОСОБА_2 та членів його сім`ї не має (а.с. 119).

В той же час, позивач ОСОБА_2 будь-яких доказів на спростування зазначеної розписки або ж неналежності почерку йому, не надав.

А отже відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з його недоведеності.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

ст.1049 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу

За правилами ч. 1 ст. 76, ч. 1 ст. 77, ч. 2 ст. 78, ст. 79, ст. 80, ч. 1 ст. 81, ч. ч. 1, 2 ст. 83 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи; належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування; обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування; достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи; достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування ; питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду ; позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Дослідивши та проаналізувавши матеріалаи справи, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що позивачем не доведено , що позики грошових коштів між сторонами мала місце, а тому, у відповідачів не виникло зобов`язання повернути позивачу таку ж суму грошових коштів (суму позики), оскільки договір позики між сторонами, відповідно до статті 1046 ЦК України - не укладався.

Відповідно до частини третьої статті 13 та частини першої статті 81ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Тобто, позивачем під час розгляду справи не доведено факту отримання відповідачем зазначеної суми грошових коштів саме в борг із зобов`язанням їх повернення.

Досліджені судом матеріали справи не містять жодних належним, допустимих, достовірних та достатніх доказів, щодо передачі ОСОБА_2 грошових коштів відповідачам.

Крім того в матеріалах справи наявна розписка позивача про відсутність у нього будь-яких фінансових претензій до відповідачів.

Відтак, зазначені позивачем ОСОБА_2 вимоги про повернення грошових коштів у розмірі 250 000, 00 дол. США є не обґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права спростовуються матеріалами справи.

Що стосується доводів апеляційної скарги, щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог, оскільки у відповідачів існують боргові зобов`язання перед позивачем то ці доводи нічим не підтверджуються, оскільки позивачем не надано жодного документарного підтвердження цьому. Окрім іншого позивач сам зазначає, що боргових розписок складено не було.

Даним позовом спосіб захисту позивач визначив як стягнення позики за договором між двома фізичними особами, що не підтверджується дослідженими обставинами справи.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують фактичних обставин справи, встановлених судом і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм процесуального та матеріального права, яке призвело до неправильного ухвалення рішення.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-384, ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргуОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий В.В. Гуль

Судді Ю.О. Матвієнко

Я.С. Мельник