КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/5391/2022
Справа 760/290/21
П О С Т А Н О В А

Іменем України

28 липня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Кашперської Т.Ц. (суддя - доповідач), Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

розглянув в порядку письмового провадження в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Солом?янського районного суду м. Києва, ухвалене у складі судді Калініченко О.Б. в м. Київ13 грудня 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, -

в с т а н о в и в :

У січні 2021 року позивач АТ «КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості, просив стягнути із ОСОБА_1 на користь АТ «КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 17135,38 грн. та судові витрати.

Заявлені вимоги мотивував тим, що відповідач звернулася до АТ «КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, в зв`язку із чим підписала заяву б/н від 25 листопада 2015 року. Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом із «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Відповідач ознайомлена з Умовами та правилами надання банківських послуг, що діяли станом на момент підписання анкети-заяви, що підтверджується її підписом, де є відповідні запевнення відповідача щодо ознайомлення та надання документів у письмовому вигляді, а також наказом банку про їх затвердження.

При укладенні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому.

Формулярами та стандартними формами є саме «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, згідно яких обслуговується відповідач. Також, одночасно із вищезазначеним свідченням приєднання до угоди відповідача дія договору підтверджується фактом користування відповідачем картковим рахунком та використанням кредитних коштів, що узгоджується з ч. 2 ст. 642 ЦК України.

Відповідно до виявленого бажання, відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримала кредитну картку. В подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 27000 грн. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 договору, на підставі яких відповідач при укладенні договору дала свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку.

У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 15 листопада 2020 року має заборгованість 17135,38 грн., з яких 14573,34 грн. заборгованість за тілом кредиту, в тому числі 10213,40 грн. заборгованість за поточним тілом кредиту, 4359,94 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 747,50 грн. заборгованість за нарахованими відсотками, 1814,54 грн. заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн. заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; 0,00 грн. - нарахована пеня, 0,00 грн. нарахована комісія.

Рішенням Солом?янського районного суду м. Києва від 13 грудня 2021 року в позові АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Позивач АТ КБ «ПриватБанк», не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність рішення, порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до ухвалення необґрунтованого і незаконного рішення суду, просив скасувати рішення Солом?янського районного суду м. Києва від 13 грудня 2021 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилався на ст. 634, 526, 527, 530, 1054, 1048, 630, 610, 612 ЦК України, вказував, що відповідно до укладеного договору б/н від 25 листопада 2015 року ОСОБА_1 отримала кредит в розмірі 27000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3,6 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Вказував, що виписка про рух коштів клієнта є первинним документом та підтверджує отримання відповідачем кредитних коштів банку, а також те, що відповідач активно користувався кредитною карткою, здійснював часткове погашення, що свідчить про прийняття умов та правил використання банківських послуг відповідачем.

Наголошував, що судом першої інстанції залишено поза увагою висновки Верховного Суду в постанові від 16 вересня 2020 року в справі № 200/564/7/18 про те, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Разом з тим, відповідно до п. 5.6 Положення про організацію оперативної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління НБУ від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналогічна за змістом норма закріплена у п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління НБУ від 04 липня 2018 року № 75.

Зазначав, що судом першої інстанції не досліджено, що відповідач не погасив витрачених кредитних коштів, в зв`язку з чим станом на 15 листопада 2020 року має заборгованість.

Вказував, що відповідач не навів ніяких обставин і не надав будь-яких доказів, які б свідчили про те, що кредитний договір був укладений без його вільного волевиявлення. Також позичальник не скористався правом відмовитися від одержання кредиту в порядку ч. 2 ст. 1056 ЦК України, п. 6 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», тобто, оцінивши всі фінансові ризики, не відмовився від отримання кредитних коштів та умов їх повернення, які були запропоновані на умовах банку. Відповідач не надав ніяких належних та допустимих доказів на підтвердження того, що він був обмежений у праві вибору умов кредитування та що передбаченими договором умовами виключається чи обмежується відповідальність другої сторони за порушення зобов`язання або наявні інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася, і що він, виходячи зі своїх інтересів, не прийняв би цих умов за наявності у нього можливості брати участь у визначенні умов договору.

Відзивів на апеляційну скаргу не надійшло.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 369 ЦПК України з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Разом із тим рішення суду першої інстанції даним вимогам закону не відповідає.

Судом встановлено, що на а. с. 14 міститься заява ОСОБА_1 від 25 листопада 2015 року про приєднання до Умов надання банківських послуг в ПриватБанку. Своїм підписом в заяві ОСОБА_1 засвідчила, що ця заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, складають між нею і банком договір про надання банківських послуг. Вона ознайомилися з договором про надання банківських послуг до його укладення і згодна з його умовами, примірник договору про надання банківських послуг згодна отримати шляхом самостійної роздруківки з офіційного сайту www.pb.ua. Вона зобов`язується виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті www.pb.ua.

В нижній частині заяви-анкети клієнту запропоновано оформити на своє ім?я декілька видів карток, з яких ОСОБА_1 обрано картку «Універсальна» та картку для виплат.

На а. с. 15 знаходиться анкета-заява ОСОБА_1 про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 29 листопада 2018 року. Підписанням цієї анкети-заяви ОСОБА_1 відповідно до ст. 634 ЦК України у повному обсязі приєдналася до Умов та правил надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк», які розміщено на офіційному сайті банку в мережі інтернет за адресою privatbank.ua, та які разом із пам`яткою клієнта і тарифами становлять договір банківського обслуговування, примірник якого вона отримала шляхом самостійного роздрукування; погоджується зі збільшеним строком позовної давності, зазначеним в Умовах та правилах, та з тим, що зміни до Умов та правил вносяться банком щомісяця в односторонньому порядку, а у випадках, коли в односторонньому порядку внесення змін неможливо, банк повідомляє її про внесені зміни шляхом використання визначених Умовами та правилами каналів зв`язку; продовження користування послугами банку після дати публікації на сайті банку змінених Умов та правил є підтвердженням її погодження та повного і безумовного прийняття зміненої редакції Умов та правил; з довідкою про систему гарантування вкладів фізичних осіб ознайомлена; зі змінами Умов і правил надання банківських послуг зобов`язалася ознайомлюватися самостійно на офіційному сайті банку privatbank.ua.

На а. с. 16 наявна копія витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна».

На а. с. 67 - 68 міститься копія паспорту ОСОБА_1 .

На а. с. 12, 13 містяться довідки ПриватБанку про видачу кредитних карток та про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 , згідно яких 30 вересня 2016 року встановлено кредитний ліміт, який змінювався в подальшому.

На а. с. 76 - 81 міститься виписка з рахунку за договором б/н станом на 16 листопада 2020 року, клієнт ОСОБА_1 .

На а. с. 6 - 11 знаходяться розрахунки заборгованості за договором б/н від 25 листопада 2015 року, укладеним між ПриватБанком та клієнтом ОСОБА_1 , станом на 30 вересня 2019 року та 15 листопада 2020 року. Згідно підсумку до розрахунку на а. с. 11, наявна заборгованість 17135,38 грн., з яких 14573,34 грн. заборгованість за тілом кредиту, в тому числі 10213,40 грн. заборгованість за поточним тілом кредиту, 4359,94 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 747,50 грн. заборгованість за нарахованими відсотками, 1814,54 грн. заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн. заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; 0,00 грн. - нарахована пеня, 0,00 грн. нарахована комісія.

На а. с. 17 - 65 знаходиться копія Умов та Правил надання банківських послуг.

На а. с. 66 знаходиться копія наказу-шаблону № 906 від 29 жовтня 2015 року «Щодо актуалізації «Умов і правил надання банківських послуг».

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Оцінюючи висновки суду першої інстанції по суті позовних вимог в сукупності з доводами апеляційної скарги, апеляційний суд керується наступним.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Відповідно до ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст. 638, 642 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Звертаючись до суду з позовом, АТ КБ «Приватбанк» вказувало на те, що позичальник не виконує свої зобов`язання за договором, у зв`язку з чим утворилася заборгованість.

Відмовляючи АТ КБ «ПриватБанк» в позові в цілому, суд першої інстанції виходив із того, що підписавши 25 листопада 2015 року та 29 листопада 2018 року анкети-заяви, відповідач висловила згоду на отримання банківських послуг, однак доказів того, яким чином було задоволено цю заяву і щодо яких саме послуг та відповідно до якого тарифного плану, а також видачі відповідачу за цим договором платіжного інструменту (банківської картки) матеріали справи не містять. Стверджуючи про факт надання відповідачу кредиту шляхом встановлення кредитного ліміту на видану останньому кредитну картку, позивач не надав суду жодного належного та допустимого доказу, яким би підтвердив, що відповідачу видавалася картка та якого саме виду, що йому відкривався картковий рахунок, а відтак і встановлений розмір наданого кредиту, а звідси перевірити розмір нарахованих сум боргу, процентів та штрафних санкцій відповідачу не є можливим. Порушено вимоги чинного законодавства щодо форми договору, який клієнтом не підписувався, відсутня графа щодо узгодження кредитного ліміту, номер виданої кредитної картки, термін її дії та з якими саме затвердженими Умовами і правилами, тарифами ознайомлена особа та на які дала згоду в анкеті-заяві - не зазначено; анкета-заява не містить ознак узгодження в письмовій формі умов щодо розміру кредиту, процентів за користування кредитом, розміру пені та штрафу, виду виданої кредитної картки тощо. Суд не може прийняти виписку про рух коштів як доказ дії договору щодо користування відповідачем картковим рахунком та використання кредитних коштів, так як відсутні будь-які відомості, що свідчать про отримання саме відповідачем та саме цих карток зі спірним договором, а отже, і користування ним цими кредитними коштами.

При цьому суд першої інстанції залишив поза увагою, що позивач не просив стягнути з відповідача штрафні санкції, а лише заборгованість за тілом кредиту і процентами, однак встановив обставини про відсутність згоди щодо цих умов договору, які не входять до предмету доказування. Крім того, суд не надав належної оцінки виписці по рахунку ОСОБА_1 , наданої позивачем (а. с. 76 - 81).

Верховним Судом в постанові від 16 вересня 2020 року в справі N 200/5647/18 (провадження N 61-9618св19) сформульовано правовий висновок, згідно якого доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Таким чином, виписка по картковому рахунку, що міститься в матеріалах справи, може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судом апеляційної інстанції у сукупності з іншими доказами.

Наведені роз`яснення залишились поза увагою суду першої інстанції та безпідставно відхилено як належний, допустимий та достовірний доказ виписку з рахунку ОСОБА_1 за договором б/н станом на 16 листопада 2020 року.

Апеляційний суд вважає обґрунтованим посилання апеляційної скарги на правові висновки Верховного Суду в постанові від 16 вересня 2020 року по справі № 200/5647/18 (провадження № 61-9618св19), згідно яких апеляційному суду необхідно дослідити виписку по картковому рахунку у сукупності з іншими доказами та перевірити, чи було встановлено відповідачу кредитний ліміт, якщо було встановлено, то в якому розмірі, чи отримував він кредитну картку та строк її дії, чи користувався останній кредитними коштами (чи отримував готівку у банкоматі та відділенні банку, чи купував товари та чи перерахував кошти на інші рахунки), якщо користувався, то в якому розмірі, чи здійснював повернення кредитних коштів позивачу, якщо здійснював, то в якому розмірі.

Дійшовши висновку про неможливість прийняття виписки про рух коштів як доказу дії договору щодо користування відповідачем картковим рахунком та використанням карткових коштів, судом першої інстанції не враховано довідки АТ КБ «ПриватБанк» (а. с. 12), за якою було видано кредитні картки НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , що відповідає даним виписки з рахунку клієнта ОСОБА_1 .

Крім того, із виписки з особового рахунку ОСОБА_1 чітко вбачаються дати і розмір встановлення і зміни кредитного ліміту, які узгоджуються з відомостями довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 .

Відтак, передчасними та помилковими є висновки суду першої інстанції про відсутність доказів користування відповідачем картковим рахунком та використання відповідачем кредитних коштів.

Таким чином, суд першої інстанції, розглядаючи даний позов, не визначився з обсягом позовних вимог, характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, не врахував висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду, неповно та не всебічно дослідив наявні у справі докази і не дав їм належну оцінку всупереч ст. 76-78, 81, 89, 263, 264 ЦПК України.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Характеристиками доказів є їх належність, достовірність, допустимість та достатність. Так, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. ст. 77 - 80 ЦПК України).

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

При цьому згідно пункту 3 вказаного Положення клієнтські рахунки це особові рахунки, за якими обліковуються кошти клієнтів банку. До клієнтських рахунків належать кореспондентські, поточні, вкладні (депозитні) рахунки, рахунки умовного зберігання (ескроу).

Таким чином наявна в матеріалах справи виписка по рахунку, за яким обліковуються кошти клієнта банку, в сукупності з іншими доказами, може підтверджувати фактичне отримання кредитних коштів і заборгованість відповідача ОСОБА_1 за виданим кредитом.

Відповідач після отримання картки за умовами укладеного з банком договору здійснила дії щодо проведення її активації, користувалася карткою, отримувала кредитні кошти, частково погашала заборгованість за кредитним договором, що підтверджується випискою з рахунку.

Є обґрунтованими доводи апеляційної скарги, що відповідач не навів ніяких обставин та не надав будь-яких доказів, які б свідчили про те, що кредитний договір був укладений без вільного волевиявлення відповідача, і що відповідач не скористався правом, передбаченим ч. 2 ст. 1056 ЦК України, п. 6 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживача», щодо відкликання згоди на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Відповідач не надав ніяких належних та допустимих доказів на підтвердження того, що він був обмежений у праві вибору умов кредитування та що передбаченими договором умовами виключається чи обмежується відповідальність другої сторони за порушення зобов`язання, або наявні інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася, і що він, виходячи зі своїх інтересів, не прийняв би цих умов за наявності у нього можливості брати участь у визначенні умов договору.

Апеляційний суд також враховує, що у даній справі договір у встановленому законом порядку відповідачем не оспорювався та не визнавався недійсним, власного розрахунку заборгованості не надано, а позивачем при цьому доведено обставини, на які він посилався на підтвердження своїх вимог, в частині наявності підстав для стягнення заборгованості та тілом кредиту і розміру заборгованості.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Таким чином, рішення суду першої інстанції ухвалене в результаті неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, висновки суду, викладені в рішенні, не відповідають обставинам справи, рішення не може вважатись законним і обґрунтованим, не може залишатись в силі та підлягає скасуванню.

Розглядаючи по суті позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості, апеляційний суд виходить із того, що 25 листопада 2015 року та 29 листопада 2018 року ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» та підписала анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, на підставі якої отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картку.

Виходячи із наведеного, оскільки заборгованість за тілом кредиту позичальником повернута не була, банк отримав право на задоволення своїх вимог кредитора шляхом стягнення заборгованості за тілом кредиту, яка згідно розрахунку заборгованості станом на 15 листопада 2020 року складає 14573,34 грн., даний розмір заборгованості відповідачем не спростований, власного розрахунку ним не надано.

Разом із тим, позивачем не підтверджено належними доказами можливість нарахування відсотків за користування кредитом у розмірі, зазначеному в розрахунку заборгованості.

Відповідно до ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції станом на час підписання анкети-заяви від 25 листопада 2015 року) споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі.

Крім того, відповідно до ч. 6 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» (в редакції станом на час підписання анкети-заяви від 29 листопада 2018 року), споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцю будь-які платежі, не зазначені у договорі про споживчий кредит.

Зокрема, наявні в матеріалах справи витяги з Умов та Правил надання банківських послуг та Тарифів не містить підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 25 листопада 2015 року та 29 листопада 2018 року шляхом підписання анкети-заяви.

Відсутність підпису відповідача на витягах з Умов та Правил і Тарифів фактично надає можливість банку надавати ці документи в будь-якій редакції та стверджувати, що зазначені умови погоджені з відповідачем.

Зазначення в заяві на видачу кредиту про ознайомлення відповідача з умовами надання кредиту, без ідентифікації самих умов, як таких, що погоджені підписом відповідача (в даному випадку Тарифів), не може бути належним доказом ознайомлення та погодження відповідача саме з тією редакцією умов, на якій наполягає банк.

Наявні в матеріалах справи витяги з Умов та Правил і Тарифів не містять підпису відповідача. Позивач не надав належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови та Правила і Тарифи є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови та Правила і Тарифи мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника.

Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що зазначено у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року, провадження № 6-16цс15.

Також Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 зробила висновок, що у даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України щодо договору приєднання, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача, неодноразово змінювалися АТ КБ «ПриватБанк», тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-якій редакції, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, наданий банком Витяг з Умов не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин.

Велика Палата Верховного Суду зауважила, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Конституційний Суд України у рішенні у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку про необґрунтованість вимог щодо стягнення з відповідача відсотків.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України є підставами для його скасування із прийняттям нової постанови про часткове задоволення позову шляхом стягнення заборгованості за тілом кредиту 14573,34 грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України із відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання позову та апеляційної скарги пропорційно до їх задоволення (85 %) 4466,75 грн.

Керуючись ст. 7, 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Солом?янського районного суду м. Києва від 13 грудня 2021 року скасувати і прийняти нову постанову.

Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (м. Київ вул. Грушевського 1-д ) заборгованість за тілом кредиту в розмірі 14573,34 грн. та судові витрати в розмірі 4466,75 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді : Кашперська Т.Ц.

Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.