КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції Банасько І.М.
Єдиний унікальний номер справи №756/4994/21
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 грудня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мережко М.В.,

суддів - Ігнатченко Н.В., Савченка С.І.,

секретар -Олешко Л.Ю.

Розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 02 червня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивачів: Товариство з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Затишна оселя», Департамент з питань державного архітектурно-будівельного контролю м. Києва, про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження спільним майном, зобов`язання вчинити дії.

Заслухав доповідь судді апеляційного суду, дослідив матеріали справи, перевірив доводи апеляційної скарги, -

В с т а н о в и в :

У квітні 2021 року ( 05 квітня 2021 року ) до Оболонського районного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_2 та інших позивачів про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження спільним майном.

В обґрунтування позовних вимог позивачі посилаються на те, що вони є власниками житлових та нежитлових приміщень у будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Зокрема, ОСОБА_2 є власником нежилих приміщень з № 1 по № 27 (групи приміщень № 73),

ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_2 за вказаною адресою,

ОСОБА_4 є власником квартири АДРЕСА_3 у вказаному будинку.

Відповідач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_4 у вказаному будинку, площею 125,8 м.кв. на підставі договору дарування квартири від 15 березня 2011 року.

За твердженням позивачів, внаслідок незаконних дій відповідача щодо проведення самочинної реконструкції належної йому квартири , площа цієї квартири була збільшена з 125,8 м.кв. до 239,9 м.кв. (тобто на 114,1 м.кв.) за рахунок спільного майна співвласників багатоквартирного будинку АДРЕСА_5 . Зазначені дії відповідача порушують права позивачів як співвласників спільного майна будинку , оскільки збільшення площі квартири відповідача відбулось за рахунок приєднання до неї приміщень технічного поверху будинку, даху будинку на якому надбудовано мансарду, демонтажу міжповерхового перекриття, втручання в інженерні комунікації будинку, що є частиною спільного майна, здійснено частковий демонтаж та блокування вентшахти вбудованих приміщень будинку АДРЕСА_5 та заблоковано частину квартирних (кухонних) вентканалів без згоди співвласників будинку.

На переконання позивачів в діях відповідача вбачається факт самочинного будівництва та ряд порушень, які останній відмовляється усунути, продовжує здійснювати будівельні роботи та перешкоджає управляючій компанії відновити на даху будинку інженерні комунікації з метою відновлення нормального функціонування вентиляції. Внаслідок самовільної реконструкції квартири АДРЕСА_4 , відповідач всупереч встановлених законодавством процедур та волі інших співвласників багатоквартирного будинку здійснив самочинне захоплення і виділення в натурі частки із спільного майна багатоквартирного будинку чим порушив право власності інших співвласників багатоквартирного будинку та обмежив їх право у використанні спільного майна багатоквартирного будинку, а через псування приміщень та обладнання будинку також порушує умови безпечного проживання інших співвласників будинку АДРЕСА_5 .

Як зазначають позивачі у позовній заяві, з метою досудового врегулювання спору відповідачу неодноразово направлялись вимоги щодо припинення незаконних дій, як з боку співвласників будинку , так і з боку управляючої будинком організації. Проте , ОСОБА_1 відмовляється від їх припинення і продовжує здійснювати незаконну реконструкцію квартири.

Тому, з огляду на вищевикладене позивачі просять суд:

1) зобов`язати ОСОБА_1 усунути перешкоди в користуванні спільним майном будинку (дахом, технічним поверхом), що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом зупинення будівельних робіт за межами квартири АДРЕСА_4 у її проектних розмірах на дату введення будинку в експлуатацію та демонтажу надбудови на даху будинку з відновленням міжповерхових перекриттів, демонтажу перегородок над квартирою АДРЕСА_4 на технічному поверсі;

2) зобов`язати ОСОБА_1 здійснити заходи щодо приведення інформації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відносно об`єкта нерухомого майна - квартири, що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 , у відповідність до договору дарування квартири від 15 березня 2011 року , та змінити характеристики об`єкта нерухомого майна в частині площі квартири, виходячи, що загальна площа квартири становить 125,8 м.кв.

Від представника відповідача 07 червня 2021 року до суду надійшов відзив на позовну заяву. У відзиві просив суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Зазначив , що 22 липня 2007 року між ЗАТ «Трест Київміськбуд - 1» (Забудовник) та ОСОБА_1 (Інвестор) було укладено договір інвестування у нерухомість № 133-3-ВПП (1). Згідно з договором Забудовник зобов`язався своїми силами і засобами збудувати і передати об`єкт інвестування Інвестору, а Інвестор зобов`язався сплатити Забудовнику грошові кошти за закріплений об`єкт інвестування. Об`єктом інвестування є нежитлові приміщення на технічному поверсі об`єкту будівництва та покрівлі об`єкта будівництва - за проєктом об`єкту будівництва. Відповідно до довідки про здійснення повного розрахунку за об`єкт інвестування від 26 березня 2009 року , відповідач у повному обсязі виконав умови договору інвестування у нерухомість шляхом перерахування 456 400,00 грн, що на переконання представника відповідача відповідає вартості інвестованих нежитлових приміщень за проектом, що знаходиться у будинку за адресою : АДРЕСА_1 , загальною площею 375,80 кв.м.

За твердженням представника відповідача, реалізуючи свої законні права з договору інвестування, 27 березня 2009 року між ЗАТ «Трест Київміськбуд - 1» та ОСОБА_1 було підписано акт прийому передачі нежитлових приміщень Інвестору, згідно з яким Забудовник побудував та передав у власність, а Інвестор прийняв нежитлові приміщення на технічному поверсі об`єкту будівництва, за проєктом, що знаходиться у вказаному будинку , загальною площею 375,80 кв.м.

Як зазначає представник відповідача у відзиві, 01 березня 2011 року зборами співвласників багатоквартирного будинку за підсумками голосування було одноголосно прийнято рішення про надання згоди на реконструкцію квартири АДРЕСА_4 , а 19 серпня 2013 року зборами співвласників багатоквартирного будинку за місцезнаходженням: АДРЕСА_1 , було погоджено реконструкцію даної квартири та погоджено технічний паспорт від 03 травня 2013 року .

Представник відповідача вважає, що в матеріалах справи відсутній проект будівництва житлового будинку, а тому будь-які твердження, що реконструкція відбулась з приєднанням технічного поверху не може свідчити про те, що відповідні приміщення є допоміжними.

На переконання представника, відповідачем не здійснювалось самовільне демонтування вентшахти та спорудження фасадної арки, оскільки за проектом будівництва відповідна фасадна ніша немає виходу назовні. Акт обстеження внутрішньобудинкових інженерних комунікацій багатоповерхового житлового будинку від 06 березня 2020 року та припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки від 16 червня 2020 року не містять інформації про приналежність нежитлових приміщень, за рахунок яких відбулась реконструкція квартири АДРЕСА_4 до допоміжних. Відповідач, починаючи з 2012 року сплачував рахунки за житлово - комунальні послуги, виходячи з площі квартири у розмірі 239,9 кв.м., про що було відомо житлово - експлуатаційним організаціям та співвласникам. Відповідність квартири АДРЕСА_4 державним будівельним нормам підтверджується довідкою про технічні показники об`єкту нерухомого майна (сертифікат АЕ № 002179) від 03 травня 2013 року . (том 1, а.с. 208 - 218)

Третя особа - Департамент з питань державного архітектурно - будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) подала 24 травня 2022 року письмові пояснення. У письмових поясненнях зазначила, що Департамент не видавав, не реєстрував документів, що дають право на виконання підготовчих, будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів щодо реконструкції квартири АДРЕСА_4 у вказаному будинку .

Під час виїзду на місце посадової особи Департаменту з метою проведення перевірки власник квартири/замовник будівництва та/або його уповноважені особи були відсутні, що унеможливило проведення перевірки. За таких обставин, Департамент письмово запросив замовника будівництва ОСОБА_1 , та/або уповноважених осіб з необхідними для проведення перевірки документами. На запрошення до Департаменту містобудування ОСОБА_1 не з`явився.

Оскільки Департамент не наділений повноваженнями щодо примусового впливу на суб`єктів містобудування, Департамент письмово звернувся до Оболонського управління поліції ГУ НП у м. Києві з проханням сприяти у проведенні перевірки. Інформація від правоохоронних органів не надходила.

Тому, у письмових поясненнях Департамент звернув увагу на те, що проведення перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, складання за її результатами матеріалів у відповідності до Порядку здійснення державного архітектурно - будівельного контролю, затвердженого постановою КМУ від 23 травня 2011 року № 553 та у разі виявлення порушень, вжиття заходів відповідно до вимог законодавства України, можливе після надання замовником будівництва необхідних документів або ж після належного реагування правоохоронних органів.

Просили суд прийняти рішення відповідно до вимог законодавства України та розглянути справу без участі представника Департаменту. (том 1, а.с. 120 - 127)

Третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Затишна оселя» (далі - ТОВ «УК» «Затишна оселя») надала пояснення 31 травня 2021 року, в яких зазначила, що заявлені позивачами позовні вимоги та обставини, покладені в їх обґрунтування визнає у повному обсязі, а також погоджується з правовою оцінкою обставин, наданих позивачами, просить здійснювати судовий розгляд справи за відсутності уповноваженого представника. (том 1, а.с. 161)

У відповіді на відзив представник позивачів, заперечуючи щодо обставин викладених у відзиві на позовну заяву зазначив , що надані відповідачем копії протоколів не є достатніми та належними доказами волевиявлення співвласників багатоквартирного будинку , оскільки зазначені протоколи підписані виключно працівниками обслуговуючої компанії та не містять жодного підпису співвласника будинку. Окрім того, збори співвласників будинку не є органом уповноваженим надавати дозвіл на проведення тих чи інших будівельних робіт, а фізична особа - підприємець ОСОБА_5 , яким видано довідку про технічні характеристики об`єкта нерухомого майна не є особою уповноваженою законом чи державою на підтвердження фактів щодо необхідності (чи її відсутності) отримання дозвільних документів на будівництво.

Разом з тим, представник відповідачів на спростування позиції відповідача посилається на те, що Договір інвестування у нерухомість від 22 липня 2007 року № 133-3-ВПП(1) не є згідно діючого законодавства правовстановлюючим документом, що підтверджує право власності на які - небудь нежитлові приміщення. Згідно існуючого в Україні публічного порядку спільне майно співвласників багатоквартирного будинку не може бути відчужене третім особам. Згідно обставин та висновків Верховного Суду приміщення приєднані відповідачем до квартири АДРЕСА_4 в результаті незаконної реконструкції відносяться саме до спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема допоміжних приміщень та конструктивних елементів багатоквартирного будинку, а не являються окремим об`єктом нерухомого майна - нежитловими приміщеннями. Жодних доказів того, що нежитлові приміщення, у придбання яких начебто інвестував кошти відповідач, будувались не як допоміжні приміщення багатоквартирного будинку, а як окремі об`єкти нерухомого майна останній не надав.

Разом з тим, представник позивачів вказує на те, що відповідач жодним чином не спростував того, що права позивачів в тому числі були порушені внаслідок блокування ОСОБА_1 частини вентиляційних каналів будинку (жилих і нежилих приміщень), локальні пошкодження покрівельної мембрани великою кількістю складових на даху залишків каменю, зміною інженерних комунікацій в межах технічного (горищного) поверху, складування горючих матеріалів на технічному поверсі. (том 1, а.с. 243 - 250)

У письмових поясненнях від 11 червня 2021 року , третя особа зазначила про те, що відповідач у відзиві посилається на те, що 14 вересня 2012 року між ним та ТОВ «Експлуатаційна компанія» було укладено договір про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території, за умовами якого загальна площа квартири відповідача складає 239,9 кв.м. Зокрема, між ТОВ «УК «Затишна оселя» та відповідачем з метою надання комунальних та інших послуг укладений договір від 01 лютого 2017 року , відповідно до умов якого ОСОБА_1 належить квартира АДРЕСА_4 , загальною площею 125,8 кв.м., житловою площею 66,1 кв.м. Як вказує третя особа саме на підставі зазначеного договору надаються відповідачу послуги та здійснюється нарахування вартості за спожиті послуги, жодних інших відомостей щодо загальних розмірів квартири АДРЕСА_4 ( відповідача ) договір від 01 лютого 2017 року не містить.

За твердженням третьої особи, інвестиційний договір на нежитлові приміщення від 22 липня 2007року , яким відповідач обгрунтовує правомірність збільшення площі квартири не може свідчити про набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно. Інвестиційний договір може бути підставою для здійснення певних заходів у разі реалізації яких об`єкт вводиться в експлуатацію, оформлюються правовстановлюючі документи на нерухомість та здійснюється державна реєстрація.

На переконання третьої особи відповідачем не надано жодних документів, які мають супроводжувати проведення відповідних будівельних робіт та введення об`єкту в експлуатацію, підтверджувати правомірність реконструкції квартири з одночасним її збільшенням. Самовільно захоплені площі технічного поверху та горища не є відокремленими об`єктами нерухомості та одночасно є невід`ємною складовою спільного майна власників квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку. (том 2, а.с.16-17)

Представник позивачів у поясненнях від 22 жовтня 2021 року вказав на те, що надані представником відповідача копії проектної документації не можуть розцінюватись, як належний, допустимий та достовірний доказ, оскільки проєктна документація мала пройти погодження та державну експертизу, а у випадку внесення до неї змін підлягала перепогодженню. Жодних доказів на підтвердження факту її існування та відповідність даним критеріям представником відповідача суду не надано. Окрім того, документи під назвою «Робоча документація» надані представником відповідача не містять будь - якої вказівки щодо їх походження.

Разом з тим, представник позивачів у письмових поясненнях звернув увагу на те, що копії окремих листів робочої документації отриманих ним від ТОВ «УК «Затишна оселя» мають суттєву відмінність від копій наданих представником відповідача. Згідно копій робочої документації отриманої від управляючої компанії фасад будівлі (арк. 22) не містить ніяких надбудов на даху будинку, зображення яких присутні на малюнку, що міститься у складі документації наданих відповідачем. На переконання представника позивачів даний малюнок взагалі не містить ніяких підписів посадових осіб чи реквізитів, які мають бути присутні на кресленнях робочої документації. Плани технічного поверху та горища (арк 3 та арк 11) на відміну від документів відповідача не містять ніякої інформації про наявність на даних поверхах нежитлових приміщень №2, №3 та №4, площею 212,41 м.кв., 21,44 м. кв. та 23,73 м.кв. відповідно, а лише вказують на наявність вбудованих приміщень (підсобних) № 1 та №2. План покрівлі (арк 13) не містить жодної тераси чи надбудови на даху будинку зображених на документах наданих представником відповідача. (том 2, а.с. 196 - 200)

У додаткових письмових поясненнях відповідач висловив свою правову позицію щодо правових підстав наявності у ТОВ «УК «Затишна оселя» проектної документації на будинок за адресою: АДРЕСА_1 , вказавши на те, що проектна документація зберігається виключно в архіві ПрАТ «Трест Київміськбуд-1» та не передавалась будь-якій третій особі. Суттєва неузгодженість копій окремих аркушів проектної документації, наданих позивачем з іншими матеріалами справи на переконання відповідача свідчить про грубу підробку з метою введення суду в оману щодо дійсних обставин справи, або про те, що окремі аркуші бралися з різних документацій, які між собою не пов`язані.( том 2, а.с. 224 - 231)

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 02 червня 2022 року позов задоволено частково.

Зобов`язано ОСОБА_1 усунути перешкоди в користуванні спільним майном будинку (дахом, технічним поверхом), що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом демонтажу надбудови на даху будинку з відновленням міжповерхових перекриттів та демонтажу перегородок над квартирою АДРЕСА_4 , на технічному поверсі.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивачів( кожному із позивачів ) по 908 грн судового збору.

Додатковим рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 24 червня 2022 року вирішено питання про судові витрати на професійну правничу допомогу.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

Просив скасувати рішення суду, посилаючись на порушення норм матеріального права , та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. В апеляційній скарзі зазначає, що суд при винесенні рішення не з`ясував обставини, що мають значення для вирішення справи, суд безпідставно не взяв до уваги всі докази надані відповідачем на спростування доводів позивачів, а відтак висновок суду є помилковим. Додаткове рішення відповідач не оскаржував, а відтак додаткове рішення не підлягає перегляду в апеляційному порядку.

У відзиві на апеляційну скаргу, представник позивачки ОСОБА_2 зазначив , зо в апеляційній скарзі відповідача не зазначено жодної з встановлених законом підстав, відповідно до яких рішення суду має бути скасовано. Апелянт посилається на докази ,які не досліджувались судом першої інстанції, та не відносяться до предмета спору даної справи (зокрема в частині стану нерухомості, яка належить позивачам). За таких обставин скарга є безпідставною. На думку представника позивачів апелянт навмисно користується процесуальними тонкощами чинного законодавства , і що єдиною метою апелянта є затягування часу та перешкоджання спробам позивачів забезпечити захист своїх прав як власників майна.

Відповідно до ст. 44 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до ст.ст 128-131 ЦПК України сторони повідомлені про день та час розгляду справи на 01 грудня 2022 року за адресами , наявними в матеріалах справи. Сторони та їх представники приймали участь у розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачі є власниками приміщень у будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_2 є власником нежилих приміщень з № 1 по № 27 (групи приміщень № 73),

ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_2 за вказаною адресою,

ОСОБА_4 є власником квартири АДРЕСА_3 у вказаному будинку . (том. 3, а.с.5).

Відповідач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_4 у вказаному будинку , площею 125,8 м.кв. на підставі договору дарування квартири від 15 березня 2011 року (том 1, а.с. 69).

Управителем багатоквартирного будинку АДРЕСА_5 є ТОВ «УК «Затишна оселя», яка надає співвласникам даного будинку послугу з управління даним будинком на підставі рішення співвласників будинку та у відповідності до договору про надання послуги з управління багатоквартирним будинком від 28 грудня 2016 року (том 1, а.с. 62-68).

Згідно акту обстеження від 06 березня 2020 року внутрішньобудинкових інженерних комунікацій багатоповерхового житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (том 1, а.с. 23 - 28) через численні скарги мешканців будинку та власників нежитлових приміщень до ТОВ «УК «Затишна оселя» щодо сторонніх запахів в квартирах та на сходовій клітині, а також через погану роботу вентиляції кухонних вентканалів частини квартир, незадовільної роботи припливно - витяжної вентиляції нежитлових приміщень, ТОВ «УК «Затишна оселя» з метою проведення обстеження технічного стану внутрішньобудинкових вентиляційних комунікацій було сформовано комісію у складі інженера ОСОБА_6 , власника квартири АДРЕСА_6 , представника ініціативної групи мешканців будинку ОСОБА_7 , уповноваженого представника власниці вбудованих нежитлових приміщень ОСОБА_2 - ОСОБА_8 та залучено експертів у сфері будівництва та архітектури.

За наслідками обстеження, яке проводилося у два етапи було встановлено, зокрема:

-факт демонтажу вентшахти вбудованих приміщень вище позначки + 32,920. Замість передбаченого проектом випуску на 700 мм вище рівня покрівлі, шахту було демонтовано і заглушено горизонтальною в площині перекриття над фасадною аркою;

-на покрівлі будинку, де раніше перебував самовільно демонтований випуск вентшахти з дефлектором, виявлено непередбачену проектом будинку кам`яну стіну, що є частиною самовільно побудованою без оформленої та погодженої належним чином проєктно - дозвільної документації капітальної надбудови над квартирою АДРЕСА_4 ;

-в точці примикання циліндричного покриття сходовї клітки до надбудованої стіни утворився сніговий мішок, водовідведення з якого організовано за допомогою саморобної воронки з викиданням води на плаский дах. Воронку розташовано безпосередньо над самовільно заглушеною вентиляційною шахтою вбудованих приміщень;

-численні порушення в процесі здійснення надбудови над квартирою АДРЕСА_4 , зміна техніко - економічних показників будинку без проєктно - дозвільної документації;

-частковий демонтаж міжповерхових перекриттів 9-го та технічного (горищного) поверхів;

-додаткове навантаження несучих конструкцій будинку масивними кам`яними стінами з натурального каменю та цегли;

-блокування частини квартирних (кухонних) вентканалів, розташованих по осі «8», локальні пошкодження покрівельної мембрани великою кількістю складових на даху залишків каменю; зміна інженерних комунікацій в межах технічного (горищного) поверху; блокування частини квартирних вентиляційних каналів, розташованих по осі «8».

З цього акту слідує, що перший етап обстеження виконувався в присутності відповідача ОСОБА_1 , який є власником кватири АДРЕСА_4 та яким було проігноровано неодноразово озвучену вимогу представників комісії надати оформлену належним чином проектно - дозвільну документацію.

Листом від 26 березня 2020 року № 616 (том 1, а.с. 39-40) ТОВ «УК «Затишна оселя» звернулась до відповідача з вимогою у найкоротші строки усунути виявлені згідно акту від 06 березня 2020 року порушення, повідомивши управляючу компанію про дату та час проведення відповідних робіт для контролю за безпечністю їх виконання та повного усунення виявлених порушень, а у випадку відмови від виконання зазначеної вимоги та затягування її виконання відповідача попереджено про здійснення зазначених робіт за власний кошт з послідуючим відшкодуванням цих коштів, а також про звернення до відповідних компетентних органів.

Відповіді на лист надано не було.

У листі від 12 травня 2020 року (том 1, а.с. 37) Департамент з питань державного архітектурно - будівельного контролю міста Києва повідомив ТОВ «УК «Затишна оселя» про те, що Департамент не видавав, не реєстрував документів, що дають право на виконання підготовчих/будівельних робіт та засвідчують прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта за адресою: АДРЕСА_1

За заявою мешканців та власників квартир і нежитлових приміщень будинку щодо вжиття заходів з відвернення надзвичайної ситуації (том 1, а.с. 26 - 28), Оболонським районним управлінням ДСНС України у м. Києві було проведено перевірку наведених у заяві фактів щодо втручання власником квартири АДРЕСА_4 ОСОБА_1 в роботу припливно - витяжної вентиляції, у конструкції будинку, порушення їх цілісності та самовільної надбудови на покрівлі будинку.

Актом Оболонського районного управління ГУ ДСНС України у м. Києві від 10 червня 2020 року № 220, складеного за результатами проведення планового (позапланового) заходу державного нагляду (контролю) щодо дотримання суб`єктом господарювання законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки ТОВ «УК «Затишна оселя» (том 1, а.с. 29-34) було встановлено наявність порушень вимог законодавства в частині внесення зміни до елементів системи вентиляції будинку, закривання витяжних каналів й отворів вентиляційної системи нежитлових приміщень першого поверху на рівні покрівлі, розміщення на технічному поверсі складських приміщень, не надання проєктної документації, затвердженої у встановленому порядку щодо реконструкції, технічного переоснащення та капітального ремонту (приміщень технічного поверху та покрівлі будинку), зниження під час експлуатації об`єкту рівня пожежної безпеки (збільшено умовну висоту будинку), встановленого законодавством, яке було чинним на момент початку використання об`єкта.

З метою усунення зазначених порушень Оболонським районним управлінням ГУ ДСНС України у м. Києві 16 червня 2020 року видано ТОВ «УК «Затишна оселя» припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки № 140 (том 1, а.с. 35), в якому зазначено, що з метою усунення виявлених під час перевірки порушень щодо додержання (виконання) вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки, вказаних у акті вимагається вжити таких заходів: заборонити внесення зміни до елементів системи вентиляції будинку та забезпечити викид у найвищому місці даху вертикально в гору шляхом виконання необхідної висоти вентиляційної труби нежитлових приміщень; відновити витяжні канали й отвори вентиляційної системи нежитлових приміщень першого поверху на рівні покрівлі; на технічному поверсі прибрати складську дільницю; надати проектну документацію затверджену у встановленому порядку щодо реконструкції, технічного переоснащення та капітального ремонту приміщень технічного поверху та покрівлі будинку; під час експлуатації будинку заборонити знижувати рівень пожежної безпеки (умовну висоту будинку привести відповідно до затвердженого проекту будівництва будинку), встановлений законодавством, яке було чинним на момент початку використання об`єкта.

У приписі ТОВ «УК «Затишна оселя» від 13 липня 2020 року (том 1, а.с. 46) адресованому відповідачу, управляюча компанія вказала, що відповідно до припису Оболонського районного управління ГУ ДСНС України у м. Києві від 16.06.2020, з метою усунення виявлених під час перевірки порушень щодо додержання (виконання) вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки, ОСОБА_1 необхідно в термін до 17 липня 2020 року усунути такі порушення: заборонити внесення зміни до елементів системи вентиляції будинку та забезпечити викид у найвищому місці даху вертикально в гору шляхом виконання необхідної висоти вентиляційної труби нежитлових приміщень; відновити витяжні канали й отвори вентиляційної системи нежитлових приміщень першого поверху на рівні покрівлі; на технічному поверсі прибрати склад будівельних матеріалів; на даху будинку прибрати каміння та відновити ділянку покриття покрівлі, пошкодженого внаслідок тривалого зберігання даного матеріалу на покрівлі; надати проєктну документацію затверджену у встановленому порядку щодо реконструкції, технічного переоснащення та капітального ремонту приміщень технічного поверху та покрівлі будинку. Даний припис був отриманий відповідачем, що підтверджується його особистим підписом.

Як убачається з протоколу зустрічі ТОВ «УК «Затишна оселя» та співвласників житлових та нежитлових приміщень будинку від 15 липня 2020 року , на якій був присутній ОСОБА_1 було вирішено зобов`язати останнього прибрати склад будівельних матеріалів з приміщень МЗК до 27 липня 2020 року та прибрати каміння (мраморний бут), що розміщене на покрівлі під`їзду 1 корпусу 2 та під`їзду 1 корпусу 3, відновити ділянку покриття покрівлі, пошкоджену внаслідок тривалого зберігання даного матеріалу на покрівлі до 02 серпня 2020 року .

У листі від 16 лютого 2021 року (том 1, а.с. 38) Департамент з питань державного архітектурно - будівельного контролю міста Києва повідомив позивачку ОСОБА_2 про те, що Департамент не видавав, не реєстрував документів, що дають право на виконання підготовчих/будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів за адресою: АДРЕСА_1 .

Під час виїзду на місце посадової особи Департаменту з метою перевірки власник квартири/замовник будівництва та/або його уповноважені особи були відсутні, що унеможливило проведення перевірки. Департамент письмово запросив замовника будівництва, фізичну особу, та/або уповноважених осіб з необхідними для проведення перевірки документами. На письмові запрошення до Департаменту зазначений суб`єкт містобудування не з`явився. Департамент письмово звернувся до Оболонського управління поліції ГУ НП у м. Києві з проханням сприяти у проведенні перевірки.

Відповідачем не надано доказів , щодо усунення перелічених порушень.

В інформаційній довідці з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (том 1, а.с. 147 - 148), параметри запиту - реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 31781437 міститься інформація про те, що відповідач - ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_4 , загальною площею 125,80 кв. м., житловою площею 66,10 кв.м. Право власності на дану квартиру відповідачем набуто на підставі договору дарування квартири.

При цьому в інформаційній довідці з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (том 1, с. 149-150), параметри запиту - реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000 міститься інформація про те, що ОСОБА_1 на праві власності належить квартира АДРЕСА_4 , загальною площею 239,9 кв.м, житловою площею 86,8 кв.м. на підставі рішення Святошинського районного суду міста Києва від 05 червня 2012 року (справа № 2608/7123/12) . Право власності припинено, дата, час державної реєстрації 30 листопада 2020 року на підставі рішення Київського апеляційного суду від 03 листопада 2020 року ( справі № 2608/7123/12) .

Згідно відомостей, що містяться у Єдиному державному реєстрі судових рішень у провадженні Святошинського районного суду міста Києва перебувала цивільна справа №2608/7123/12 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_9 про визнання права власності на реконструйовану квартиру АДРЕСА_7 , загальною площею 239,9 кв.м. та житловою площею 86,8 кв.м., визнання попереднього договору міни від 16 січня 2012 року , укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_9 недійсним.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 05 червня 2012 року ( справа №2608/7123/12) позов задоволено частково. Визнано за ОСОБА_1 право власності на реконструйовану квартиру АДРЕСА_4 ,загальною площею 239,9 кв.м. та житловою площею 86,8 кв.м.; визнано попередній договір міни від 16 січня 2012 року , укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_9 нікчемним з моменту його укладення; стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_1 3219,00 грн сплаченого державного мита; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду міста Києва від 03 листопада 2020 року ( справі №2608/7123/12) рішення Святошинського районного суду міста Києва від 05 червня 2012 року в частині задоволення позовних вимог про визнання за ОСОБА_1 права власності на реконструйовану квартиру АДРЕСА_4 , загальною площею 239,9 кв.м. та житловою площею 86,8 кв.м. скасовано, та ухвалено в цій частині нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання права власності відмовлено.

Постановою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 29 вересня 2021 року постанову Київського апеляційного суду від 03 листопада 2020 року залишено без змін.

У наявному в матеріалах справи технічному паспорті на спірну квартиру, який виготовлений 27.09.2011 убачається, що реконструкція квартири здійснена з приєднанням технічного поверху та надбудови. Даний технічний паспорт містить примітку, що дозвіл на реконструкцію з приєднанням технічного поверху та надбудови в БТІ не подано.

В матеріалах справи міститься технічний паспорт на спірну квартиру, виготовлений 02 квітня 2020 року, з якого убачається, що до належної відповідачу квартири приєднано технічний поверх і надбудову, внаслідок чого загальна площа квартири становить 239,9 кв.м., а житлова площа 86,8 кв.м.

Тобто, судом першої інстанції установлено, що має місце факт проведення реконструкції квартири АДРЕСА_4 , оскільки її початкова загальна площа згідно договору дарування квартири від 15 березня 2011 року становила 125,80 кв. м., а житлова площа 66,10 кв.м., тоді як в результаті приєднання технічного поверху і надбудови її загальна площа збільшилась до 239,9 кв.м, тобто на 114,1 кв.м. без отримання дозвільної документації на проведення будівельних робіт.

З наданих відповідачем на спростування позовних вимог документів убачається, що 22 липня 2007 року між Закритим акціонерним товариством «Трест Київміськбуд - 1» (Забудовник) та ОСОБА_1 (Інвестор) було укладено договір інвестування у нерухомість № 133-3-ВПП (1) (том 2, а.с. 87 - 88), відповідно до умов якого Забудовник зобов`язується своїми силами і засобами збудувати та передати об`єкт інвестування Інвестору, а Інвестор зобов`язується сплатити Забудовнику грошові кошти за закріплений об`єкт інвестування.

Згідно п.2.2. договору для закріплення за Інвестором певного об`єкту інвестування, Інвестор має сплатити 100% загальної вартості об`єкту інвестування за поточною ціною яка встановлена на дату розрахунків, до 01 грудня 2007 року .

Відповідно до п.2.3. договору об`єктом інвестування є нежитлові приміщення за адресою: АДРЕСА_8 ( будів) технічний поверх (горище) та покрівля об`єкту будівництва; Приміщення - нежитлові приміщення на технічному поверсі об`єкту будівництва (у визначених договором осях) та покрівлі об`єкта будівництва (у визначених договором осях) - за проектом об`єкту будівництва. Загальна площа - 375,80 кв.м.

В п. 2.5. договору сторони передбачили, що після сплати інвестором 100% вартості проектної площі об`єкту інвестування, Забудовник передає Інвестору цей об`єкт інвестування з виконаними на ньому роботами. Інвестор самостійно, за свій рахунок, оформлює технічний паспорт БТІ.

Функціональне призначення об`єкту інвестування - проведення перепланування, реконструкції, об`єднання, будівництво надбудови над нежитловими приміщеннями та квартирою, облаштування мансарди, облаштування терас та інші будівельні переоснащення для квартири АДРЕСА_4 , що знаходиться на 9 поверсі в об`єкті будівництва (п. 2.6. договору).

Додатком від 06 лютого 2008 року № 1 до цього договору є план - схема об`єкта інвестування - нежитлові приміщення № 2.

В додатковій угоді від 06 лютого 2008 року № 1 до договору від 22 липня 2007 року сторони внесли зміни до окремих пунктів договору. З - поміж іншого, в цій додатковій угоді визначено, що об`єктом інвестування є нерухомість, будівництво якої здійснює Забудовник, інвестування в яку здійснює Інвестор. Об`єктом інвестування є нежитлові приміщення за адресою: АДРЕСА_8 (будів) технічний поверх 2 та технічний поверх 3; приміщення - нежитлові приміщення № 2; площа нежитлових приміщень - 169,93 кв.м.; план - схема об`єкта інвестування, яка є додатком № 1 до даного договору є невід`ємною частиною договору. Об`єкт інвестування не підлягає окремому від об`єкта будівництва введенню в експлуатацію, об`єкт інвестування приймається в експлуатацію на підставі акта державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого об`єкта будівництва. Зміни до проектної документації погоджувати із Забудовником.

Додатковою угодою № 2 (том 2, а.с. 91) сторони внесли зміни до п. 2.3 договору від 22 липня 2007 року , який виклали у наступній редакції: Об`єктом інвестування є нежитлові приміщення за адресою: АДРЕСА_9 . Поверх: технічний поверх 2 та технічний поверх 3. Приміщення - нежитлові приміщення №2. Площа нежитлових приміщень - 169,93 кв.м. В збудованому об`єкті інвестування виконуються загально - будівельні роботи відповідно до характеристики, викладеної у робочій документації об`єкту будівництва. Об`єкт інвестування передається Інвестору без чистого опорядження. План-схема об`єкта інвестування, яка є Додатком № 1 до цього договору є невід`ємною частиною договору.

Між ЗАТ «Трест Київміськбуд-1» (Забудовник) та ОСОБА_1 (Інвестор) 27 березня 2009 року було підписано акт прийому - передачі нежитлових приміщень Інвестору (том 2, а.с. 92). У цьому Акті, зазначено, що згідно з договором інвестування у нерухомість № 133-3-ВПП (1) від 22. 07.2007 Забудовник побудував та передає у власність, а Інвестор приймає нежитлові приміщення на технічному поверсі об`єкту будівництва та покрівлі об`єкту будівництва за проектом, що знаходиться в будинку за адресою : АДРЕСА_1 , загальною площею - 375,80 кв.м. Функціональне призначення об`єкту інвестування - проведення перепланування, реконструкції, об`єднання, будівництво надбудови над нежитловими приміщеннями та квартирою, облаштування мансарди, облаштування терас та інші будівельні переоснащення для квартири АДРЕСА_4 . Остаточна вартість інвестицій нежитлових приміщень згідно договору інвестування у нерухомість складає 456 400,00 грн. Інвестор повністю сплатив Забудовнику зазначену вартість нежитлових приміщень.

Згідно довідки ЗАТ «Трест Київміськбуд-1» від 31 березня 2009 року ОСОБА_1 здійснив повний розрахунок за об`єкт інвестування.

Угодою від 31 березня 2009 року (том 2, а.с. 93), підписаною між ЗАТ «Трест Київміськбуд-1» (Забудовник) та ОСОБА_1 (Інвестор) внесено зміни до акту прийому - передачі нежитлових приміщень Інвестору від 27 березня 2009 року . У зазначеній угоді сторони внесли зміни до окремих пунктів акту. Зокрема, передбачили, що згідно з договором інвестування у нерухомість від 22 червня 2007 року Забудовник побудував та передає у власність, а Інвестор приймає нежитлові приміщення № 2 за робочою документацією на об`єкт будівництва, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею - 169,93 кв.м. Об`єкт інвестування не підлягає окремому введенню в експлуатацію.

Зі змісту протоколів зборів співвласників багатоквартирного будинку за місцезнаходженням: АДРЕСА_1 від 01 березня 2011 року та від 19 серпня 2013 року , підписаних головою зборів (директором ТОВ «Експлуатаційна компанія») ОСОБА_10 та секретарем зборів (виконавчим директором ТОВ «Експлуатаційна компанія») ОСОБА_11 , поданих відповідачем убачається, що 01 березня 2011 року відбулися збори співвласників будинку, на яких вирішувалось питання про надання згоди на реконструкцію квартири АДРЕСА_4 та збільшення її до загальної площі 239,9 кв. За підсумками голосування вирішено надати згоду. При цьому, 19 серпня 2013 року було проведено збори співвласників будинку, на яких вирішувалися питання про погодження проведеної реконструкції квартири АДРЕСА_4 та погодження технічного паспорта від 03 травня 2013 року реконструйованої квартири АДРЕСА_4 . За підсумками голосування було вирішено погодити.

Згідно довідки про технічні показники об`єкта нерухомого майна від 03 травня 2013 року (том 2, а.с. 144), наданої відповідачем в спростування позовних вимог, квартира АДРЕСА_4 , відповідає вимогам ДБН, характеристиці конструктивних елементів, будівельній готовності та технічному стану, загальна та житлова площа змінилися внаслідок ремонтних робіт, які не потребують документів на їх виконання, та після закінчення яких квартира не потребує введенню в експлуатацію.

Частково задовольняючи позовні вимоги, з висновками якого погоджується суд апеляційної інстанції, суд першої інстанції виходив із такого.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивачі вважали, що у діях відповідача вбачається факт самочинного перепланування та реконструкції квартири, оскільки приєднані до квартири АДРЕСА_4 допоміжні приміщення є спільним майном співвласників багатоквартирного будинку, які відповідач ОСОБА_1 приєднав до своєї квартири з початковою загальною площею 125,8 кв.м. без відповідних дозволів та згоди усіх співвласників квартир.

Відповідач та його представник не заперечували того факту, що мала місце реконструкція квартири, внаслідок якої відбулось збільшення її площі. Однак, вважають, що відповідна реконструкція була погоджена із співвласниками багатоквартирного будинку та збільшення її площі відбулось не за рахунок допоміжних приміщень, що є спільним майном співвласників багатоквартирного будинку, а за рахунок інвестованих відповідачем нежитлових приміщень за проектом, що знаходиться в будинку за адресою: АДРЕСА_1 , розміщених на технічних поверхах 2 та 3, загальною площею 169,93 кв.м., та які не відносяться до житлового фонду і є самостійним об`єктом цивільно-правових відносин.

Згідно частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Такими способами захисту можуть бути, зокрема припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення (пункти 3, 4 частини другої статті 16 ЦК України).

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України).

Частинами першою - сьомою статті 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно частини другої статті 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Отже, частина друга статті 382 ЦК України визначає правовий режим допоміжних приміщень і приміщень загального користування житлового будинку у дво- або багатоквартирному будинку. Зокрема, за власниками квартир у таких будинках на праві спільної сумісної власності закріплюються приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше ніж одну квартиру. Ця норма спрямована на врегулювання порядку користування мешканцями квартир зазначеними приміщеннями та обладнанням.

Усі зазначені об`єкти становлять єдине ціле з квартирами і житловим будинком, призначені вони для постійного обслуговування і забезпечення відповідної експлуатації всього будинку.

За вимогами частин першої, другої статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» допоміжними приміщеннями багатоквартирного будинку є приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку (сходові клітини, вестибюлі, перехідні шлюзи, позаквартирні коридори, колясочні, кладові, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші технічні приміщення).

Верховний Суд у постанові від 06 серпня 2019 року ( справа № 914/843/17) зазначив, що допоміжними приміщеннями є всі без винятку приміщення багатоквартирного житлового будинку, незалежно від наявності або відсутності в них того чи іншого обладнання, комунікацій, адже їх призначенням є обслуговування не лише будинку, а й власників квартир, підвищення життєвого комфорту і наявність різних способів задоволення їх побутових потреб, пов`язаних із життєзабезпеченням. І лише приміщення, що з самого початку будувалися як такі, використання яких мало інше призначення (магазини, перукарні, офіси, поштові відділення тощо), залишаються тими, що не підпадають під правовий режим допоміжних приміщень.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 18 липня 2018 року (справа № 916/2069/17), від 22 листопада 2018 року (справа № 904/1040/18), від 15 травня 2019 року (справа № 906/1169/17).

Частиною першою та другою статті 5 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» передбачено, що спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників. Спільне майно багатоквартирного будинку не може бути поділено між співвласниками, і такі співвласники не мають права на виділення в натурі частки із спільного майна багатоквартирного будинку.

Співвласники мають право вільно користуватися спільним майном багатоквартирного будинку з урахуванням умов та обмежень, встановлених законом або рішенням співвласників. Реалізація співвласником своїх прав не може порушувати права інших співвласників (пункт 1 частини першої та частина друга статті 6 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку»).

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 09 листопада 2011 року № 14-рп/2011 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_12 , положення пункту 2 статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» необхідно розуміти так, що власники квартир дво- або багатоквартирних житлових будинків та житлових приміщень у гуртожитку, незалежно від підстав набуття права власності на такі квартири, житлові приміщення, є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою.

Згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 02 березня 2004 року № 4-рп/2004 у справі за конституційним зверненням ОСОБА_13 та інших громадян про офіційне тлумачення положень пункту 2 статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та за конституційним поданням 60 народних депутатів України про офіційне тлумачення положень статей 1, 10 цього Закону (справа про права співвласників на допоміжні приміщення багатоквартирних будинків), допоміжні приміщення (підвали, сараї, комірки, горища, колясочні та інше) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків. Питання щодо згоди співвласників допоміжних приміщень на надбудову поверхів, улаштування мансард у багатоквартирних будинках, на вчинення інших дій стосовно допоміжних приміщень (оренда тощо) вирішується відповідно до законів України, які визначають правовий режим власності.

Відповідно до частини другої статті 383 ЦК України власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Статтею 10 Житлового кодексу Української РСР визначено, що громадяни зобов`язані дбайливо ставитися до будинку, в якому вони проживають, використовувати жиле приміщення відповідно до його призначення, додержувати правил користування жилими приміщеннями, економно витрачати воду, газ, електричну і теплову енергію. Жилі будинки і жилі приміщення не можуть використовуватися громадянами на шкоду інтересам суспільства.

Згідно зі статтею 152 ЖК УРСР (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) переобладнання і перепланування жилого будинку (квартири), що належить громадянинові на праві приватної власності, провадяться з дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів.

Порядок здійснення переобладнання та перепланування жилого приміщення визначено у Правилах утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76 (далі - Правила).

Пунктом 3.2.1 Правил установлено, що на горищах та технічних поверхах повинен забезпечуватися: температурно-вологісний режим горищних приміщень, що перешкоджає випаданню конденсату на поверхні захисних конструкцій; доступ до всіх елементів і чистота горищного приміщення. Горищні приміщення не повинні бути захаращені будівельним сміттям, домашніми й іншими речами та обладнанням; використання горищних приміщень під майстерні, для сушіння білизни і під складські приміщення не допускається (пункти 3.2.5, 3.2.7 Правил).

Аналіз зазначених норм права дає можливість дійти висновку про те, що співвласники горища - власники квартир у багатоквартирному будинку, зобов`язані дбайливо ставитися до будинку, у якому вони проживають, використовувати жиле приміщення відповідно до його призначення. Допоміжні приміщення, а саме горище, яке призначене для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців, не підлягає приватизації та не може бути поділене і виділене власнику квартири в багатоквартирному житловому будинку без втрати його функціонального призначення.

У пункті 1.3 Рішення Конституційного Суду України від 02 березня 2004 року № 4-рп/2004 зазначено, що питання щодо згоди співвласників допоміжних приміщень на надбудову поверхів, улаштування мансард у багатоквартирних будинках, на вчинення інших дій стосовно допоміжних приміщень (оренда тощо) вирішується відповідно до законів України, які визначають правовий режим власності.

Системний аналіз наведених правових норм свідчить про те, що будь-які переобладнання або перепланування допоміжних приміщень у жилих багатоквартирних будинках можуть проводитися тільки за згодою співвласників і за умови, що такі зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку.

Право спільної власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Отже, щоб не порушувався принцип спільності здійснення права спільної сумісної власності, будь-яка дія стосовно переобладнання чи реконструкції допоміжних приміщень вимагає погодження всіх співвласників.

Для проведення власником приватного житлового фонду переобладнання і перепланування житлових приміщень, зокрема тих, які передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, необхідний дозвіл власника будинку (квартири). На підставі дозволу співвласників на проведення переобладнання і перепланування житлових приміщень власник звертається до виконавчого комітету місцевої ради (аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду 25 травня 2021 року у справі № 461/9578/15-ц).

Як убачається з документів наявних у матеріалах справи належна відповідачу на праві власності кв АДРЕСА_4 , загальною площею 125,8 кв.м. збільшилась до 239,9 кв.м., тобто на 114,1 кв.м. за рахунок приєднання до неї частини технічного поверху та надбудови на даху будинку.

З огляду на вказане, висновок суду про те, що на спірне майно поширюється правовий режим права спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку, а відтак будь-які переобладнання або перепланування допоміжних приміщень, а саме технічного поверху та даху будинку могли здійснюватися відповідачем тільки за згодою співвласників і за умови, що такі зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку, ґрунтується на вимогах законодавства .

На підтвердження правомірності набуття права на нежитлові приміщення та дій щодо збільшення за їх рахунок площі квартири відповідач послався на наявність укладеного із Забудовником договору інвестування, а в підтвердження наявності згоди співвласників на проведення будівельних робіт надав суду протоколи зборів співвласників багатоквартирного будинку від 01 березня 2011 року та від 19 серпня 2013 року .

Суд першої інстанції , відхиляючи вказані докази, вірно виходив із того, що вказані докази є суперечливими, та не відповідають вимогам ст. 76-81 ЦПК України .

На підтвердження набуття права власності, відповідач надав суду копію договору інвестування у нерухомість від 22 липня 2007 року № 133-3-ВПП(1) з додатком від 06 лютого 2008 року № 1 та додатковими угодами від 06 лютого 2008 року № 1 та від 30 вересня 2008 року № 2, акт прийому - передачі нежитлових приміщень інвестору від 27 березня 2009 року з угодою про внесення змін до даного акту прийому - передачі від 31 березня 2009 року , довідку про здійснення повного розрахунку за об`єкт інвестування від 31 березня 2009.

Відповідно до змісту цих документів відповідач, як Інвестор прийняв у свою власність побудовані Замовником нежитлові приміщення № 2 (поверх технічний поверх 2 та технічний поверх 3) за робочою документацією на об`єкт будівництва за адресою: АДРЕСА_9 , загальною площею 169,93 кв.м., які не підлягають окремому введенню в експлуатацію.

Разом з тим, слід зауважити, що право власності підтверджується правовстановлюючим документом, який посвідчує правовий зв`язок конкретного майна з особою його власника та складений у порядку, передбаченому законодавством.

Відповідно до переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких проводиться реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна, який був Додатком до Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5, (в редакціях чинних в період з 01 березня 2002 року до 01 січня 2013 року ) та Переліку документів, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, на підставі яких здійснюється державна реєстрація права власності та інших речових прав на нерухоме майно, визначеному в Порядках державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджених постановами Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року № 7903 (діяв з 01 січня 2013 року до 12 лютого 2014 року, пункти 26, 27); від 17 жовтня 2013 року № 868 (діяв з 12 лютого 2014 року до 01 січня 2016 року, пункт 37); від 25 грудня 2015 року № 127 (діяв з 01 січня 2016 року по теперішній час, пункти 40-68) серед переліку документів, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно відповідно до закону договір інвестування у нерухомість, акт прийому - передачі нежитлових приміщень інвестору на які посилається відповідач відсутні.

За змістом вказаних положень, документи, надані відповідачем не можуть підтверджувати правомірність набуття ним права на спірні об`єкти, за рахунок яких відбулось збільшення площі належної йому квартири АДРЕСА_4 , оскільки не є правовстановлюючими документами

Крім того, договір інвестування у нерухомість № 133-3-ВПП(1) від 22 липня 2007 року та додаткові угоди до нього, в тому числі акти прийому - передачі нежитлових приміщень інвестору, за своїм змістом є суперечливими і викликають сумнів в дійсності їх укладення.

Так, із змісту наявного у справі договору дарування від 15 березня 2011 року слідує, що ОСОБА_14 подарував ОСОБА_1 квартиру під АДРЕСА_4 , яка належала дарувальнику згідно свідоцтва про право власності від 2009 року та зареєстрованого в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 15 жовтня 2010 року (а.с.69, т.1).

Із наведеного слідує, що власником квартири під АДРЕСА_4 з червня 2009 року по березень 2011 року був ОСОБА_14 .

З матеріалів справи не вбачається, а відповідачем не надано жодних доказів, що станом на дату укладення договору інвестування у нерухомість № 133-3-ВПП(1) від 22 липня 2007 року відповідач був власником квартири за адресою : АДРЕСА_9 .

Відтак правильним є висновок суду щодо достовірності вказаного доказу , оскільки , укладаючи зазначений договір із Забудовником відповідач ОСОБА_1 взагалі не міг визначати функціональне призначення об`єкту інвестування, а саме проведення будь - яких будівельних переоснащень для квартири АДРЕСА_4 .

Разом з тим, матеріали справи містять окремі аркуші копій проектно - технічної документації на будинок за адресою: АДРЕСА_1 , надані представником відповідача та окремі аркуші копій проектно - технічної документації на зазначений будинок, надані представником позивачів, які суттєво різняться між собою. Зокрема, згідно копій проектної документації поданих представником позивачів фасад будівлі (арк 22) не містить надбудов на даху будинку, зображення яких присутні на малюнку, що міститься у складі документів наданих представником відповідача.

Окрім того, плани технічного поверху та горища (арк 3 та арк 11) на відміну від документів представника відповідача не містять ніякої інформації про наявність на даних поверхах нежитлових приміщень №2, № 3, № 4, а лише вказують на наявність вбудованих приміщень (підсобних) № 1 та № 2.

Зазначені вище копії окремих аркушів проектної документації, що надані обома сторонами не можуть буди розцінені судом як належні та допустимі докази, оскільки стосуються одного об`єкту, а містять дані протилежні один одному. Окрім того, жодною із сторін не доведено факту дійсного існування проектної документації саме у поданій ними редакції, затвердження її в установленому законом порядку, тобто з проходженням державної експертизи та подальшого погодження.

Слід зауважити, що зважаючи на характер спірних правовідносин, предмет, підстави позову, документи подані сторонами, суд першої інстанції з метою правильного вирішення спору ,неодноразово роз`яснював сторонам право клопотати перед судом про призначення у справі судової будівельно - технічної експертизи, що відображено у протоколах судових засідань. Сторони необхідності у призначенні судової будівельно - технічної експертизи не вбачали .

Частиною першою статті 182 ЦК України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Аналогічну правову норму містив Цивільний кодекс України у редакції до 2013 року.

Належних доказів реєстрації за ОСОБА_1 права власності на об`єкт інвестування матеріали справи не містять.

В матеріалах справи наявна інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (том 1, а.с. 149-150), відповідно до якої 10 квітня 2020 року за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_4 на підставі рішення Святошинського районного суду міста Києва від 05 червня 2012 року ( справі № 2608/7123/12.) . Проте, дана довідка одночасно містить відмітку про те, що 30 листопада 2020 року право власності за відповідачем припинено на підставі постанови Київського апеляційного суду від 03 листопада 2020 року ( справа № 2608/7123/12). Зазначена постанова суду апеляційної інстанції була залишена без змін постановою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 29 вересня 2021 року.

Як вже зазначалося у цьому рішення вище, рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 05 червня 2012 року (справа № 2608/7123/12), позов ОСОБА_1 було задоволено. Визнано за ОСОБА_1 право власності на реконструйовану квартиру АДРЕСА_4 , загальною площею 239,9 кв.м. та житловою площею 86,8 кв.м. Визнано попередній Договір міни від 16 січня 2012 року, укладений між ним та ОСОБА_9 нікчемним з моменту його укладення. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Із змісту зазначеного рішення суду убачається, що збільшення загальної площі належної йому квартири з 125,8 кв.м. до 239,9 кв.м. відповідач обгрунтовує фактами протилежними тим на які посилається у цій справі. Зокрема, необхідність звернення до Святошинського районного суду міста Києві з вищезгаданим позовом мотивує тим, що внаслідок неналежного виконання ОСОБА_9 попереднього договору міни від 16 січня 2012 року та повернення ОСОБА_1 ключів від квартири, останній потрапивши до зазначеної квартири побачив, що без його відома зроблене незаконне перепланування та реконструкцію, в результаті чого загальна площа квартири стала становити 239,9 кв.м. та житлова площа 86,8 кв.м.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 05 червня 2012 року скасоване постановою Київського апеляційного суду від 03 листопада 2020 року в частині задоволення позовних вимог про визнання за ОСОБА_1 права власності на реконструйовану квартиру АДРЕСА_4 , загальною площею 239,9 м2 та житловою площею 86,8 м2 та ухвалено в цій частині нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання права власності відмовлено.

Суд касаційної інстанції, переглядаючи постанову Київського апеляційного суду від 03 листопада 2020 року та залишаючи її без змін встановив те, що ОСОБА_1 не отримавши відповідні дозволи, а також згоду всіх власників квартир у багатоквартирному будинку за адресою: АДРЕСА_1 , самочинно перепланував та реконструював допоміжні приміщення вказаного будинку, які перебували у спільній сумісній власності всіх власників квартир багатоквартирного будинку.

Відповідно до ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

З огляду на вказане, обставини, що ОСОБА_1 самочинно перепланував та реконструював допоміжні приміщення вказаного будинку, які перебували у спільній сумісній власності всіх власників квартир багатоквартирного будинку не потребують доказування.

Критично оцінюючи надані відповідачем на спростування позовних вимог в якості доказів протоколів зборів співвласників багатоквартирного будинку від 01 березня 2011 року (том 2, а.с. 95) та від 19 серпня 2013 року (том 2, а.с. 96) суд першої інстанції виходив з такого .

Посилаючись на вказані протоколи , відповідач стверджує те, що зборами співвласників багатоквартирного будинку було надано згоду на реконструкцію квартири АДРЕСА_4 , та збільшення її до загальної площі 239,9 кв.м., та було погоджено проведення реконструкції даної квартири та погоджено технічний паспорт від 03 травня 2013 року . Зазначені протоколи підписані головою зборів (директором ТОВ «Експлуатаційна компанія» Жуковським Л.В.) та секретарем зборів (виконавчим директором ТОВ «Експлуатаційна компанія» Фурманом А.М.). При цьому, у змісті самих протоколів зазначено, що у зборах взяли участь особисто та через представників всі співвласники, яким належать квартири та/або нежитлові приміщення багатоквартирного будинку на праві приватної власності із зазначенням площ - 21 852,8 кв.м. (01 березня 2011 року ) та 8 471,6 кв.м. (19 серпня 2013 року ), керівники/представники ТОВ «Експлуатаційна компанія» Жуковський Л.В. та секретар зборів (виконавчий директор ТОВ «Експлуатаційна компанія») ОСОБА_11 .

Відповідно до приписів статті 6 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» від 29 листопада 2001 року у редакції чинній станом на час проведення зборів «Рішення зборів співвласників приймається шляхом поіменного голосування. Рішення оформлюється особистим підписом кожного, хто проголосував, у протоколі із зазначенням результату голосування ("за" чи "проти")».

Натомість протоколи зборів співвласників багатоквартирного будинку містять вказівку на те, що на зборах взяли участь особисто та через представників всі співвласники, яким належать квартири та/або нежитлові приміщення багатоквартирного будинку на праві приватної власності,загальною площею - 21 852,8 кв.м. (01 березня 2011 року ) та 8 471,6 кв.м. (19 серпня 2013 року ) з посиланням на їх 100% голосування із результатом «ЗА», але при цьому, жодних підписів співвласників, про те, що вони дійсно брали участь у голосуванні з питань порядку денного, протоколи не містять.

З урахуванням встановлених обставин , слід виснувати , що зазначені протоколи достеменно не підтверджують дійсне волевиявлення співвласників вказаного будинку.

Окрім того, з долученого до матеріалів справи листа власників квартир та нежитлових приміщень будинку за адресою: АДРЕСА_1 щодо участі у зборах співвласників багатоквартирного будинку 01 березня 2011 року та 19 серпня 2013 року (том 2, а.с. 8-9) убачається, що окремі власники заперечили особистим підписом свою участь у зазначених зборах та голосуванні при прийнятті відповідних рішень.

Згідно протоколу від 01 березня 2011 року на зборах співвласників багатоквартирного будинку вирішувалося питання надання згоди на реконструкцію квартири АДРЕСА_4 , та збільшення її до загальної площі 239,9 кв.м. При цьому у протоколі відсутні відомості кому саме надавалась згода на реконструкцію квартири, оскільки станом на 01 березня 2011 року відповідач власником даної квартири не був.

Разом з протоколами , на підтвердження надання згоди на проведення реконструкції допоміжних приміщень, відповідач одночасно надав суду акт прийому-передачі від 27 березня 2009 року між ЗАТ «Трест Київміськбуд-1» (Забудовник) та ОСОБА_1 (Інвестор) нежитлових приміщень Інвестору на технічному поверсі об`єкту будівництва та покрівлі об`єкту будівництва за проектом, що знаходиться в будинку за адресою : АДРЕСА_1 ,та угоду від 31 березня 2009 року про внесення змін до акту прийому - передачі нежитлових приміщень інвестору від 27 березня 2009 року.

Вказані докази є суперечливими, оскільки якщо припустити належність і достовірність акту прийому-передачі від 27 березня 2009 року, угоди від 31 березня 2009 року про внесення змін до акту прийому - передачі нежитлових приміщень інвестору та протоколів загальних зборів, то є цілком очевидним, що згоди співвласників квартир багатоквартирного будинку на такого роду реконструкцію до її проведення відповідачем не було отримано в будь-якому випадку.

Беручи до уваги вищевикладене у своїй сукупності, суд першої інстанції правильно дійшов до переконливого висновку, що відповідачем не доведено належними, допустимими, достовірними, достатніми доказами правомірність набуття у власність спірних об`єктів за рахунок яких відбулася реконструкція квартири АДРЕСА_4 шляхом збільшення її площі, а також й те, що зазначені об`єкти є нежитловими приміщеннями, тобто ізольованими приміщеннями в багатоквартирному будинку, що не належить до житлового фонду і є самостійним об`єктом нерухомого майна, в тому числі були передбачені проектною документацією.

Недоведеність відповідачем встановлених обставин підтверджує те, що останній без правовстановлюючих, дозвільних документів, згоди співвласників багатоквартирного будинку здійснив збільшення площі квартири внаслідок самочинного перепланування та реконструкції квартири шляхом приєднання до неї частини технічного поверху, надбудови на даху будинку, що є допоміжними приміщеннями та перебували в спільній сумісній власності співвласників багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_1 ,

Суд першої інстанції, встановивши на підставі здобутих доказів , що внаслідок проведеної реконструкції квартири АДРЕСА_4 відповідачем здійснено частковий демонтаж та блокування вентшахти вбудованих приміщень будинку за адресою: АДРЕСА_1 , частковий демонтаж міжповерхових перекриттів 9-го та технічного (горищного) поверхів над квартирою АДРЕСА_4 , заблоковано частину квартирних (кухонних) вентканалів, змінено інженерні комунікації в межах технічного (горищного) поверху, дійшов правильного висновку, що вказані переобладнання призвели до порушень вентиляційно - припливної системи у будинку та прав співвласників будинку на безпечні умови проживання.

Відповідно до ст.ст. 76-81 ЦПК України відповідач не надав належних і допустимих доказів не спростування встановлених судом обставин. Не надано таких доказів і до апеляційної скарги .

Посилання відповідача на лист ЗАТ «Трест - Київміськбуд-1» від 19 грудня 2008 року , довідку про технічні показники об`єкту нерухомого майна від 03 травня 2013 року та на те, що відповідач жодних несанкціонованих дій щодо демонтажу вентиляційної шахти та закриття її фасадною аркою не вчиняв, оскільки така конструкція вентиляційної системи не була передбачена у проекті будинку під час його будівництва , судом першої інстанції оцінені критично з огляду на вищевказане .

В добровільному порядку виявлені порушення відповідачем усунуті не були.

Відповідно до частини другої статті 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Згідно статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Виходячи з приписів пункту 4 частини другої статті 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відновлення становища, яке існувало до порушення.

Тобто, із змісту наведених правових приписів слідує, що у разі самочинного будівництва відновлення становища, яке існувало до порушення можливе шляхом знесення (демонтажу) самочинно збудованого об`єкта.

Висновок суду про наявність правових підстав для задоволення позовних в частині зобов`язання відповідача усунути перешкоди в користуванні спільним майном будинку (дахом, технічним поверхом), що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом демонтажу надбудови на даху будинку з відновленням міжповерхових перекриттів та демонтажу перегородок над квартирою АДРЕСА_4 , на технічному поверсі є обґрунтованим.

Щодо позовних вимог в частині зобов`язання відповідача усунути перешкоди в користуванні спільним майном будинку (дахом, технічним поверхом), що розташований за адресою: АДРЕСА_1 шляхом зупинення будівельних робіт, то висновок суду,що позивачами не доведено , що станом на час звернення з відповідним позовом до суду, розгляду справи та прийняття рішення будівельні роботи безпосередньо виконуються, відповідає встановленим обставинам , а тому за відсутності доказів позовні вимоги у цій частині задоволенню не підлягають.

Позовні вимоги в частині зобов`язання ОСОБА_1 здійснити заходи щодо приведення інформації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відносно об`єкта нерухомого майна - квартири, що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 , у відповідність до договору дарування квартири від 15 березня 2011 року , та змінити характеристики об`єкта нерухомого майна в частині площі квартири, виходячи, що загальна площа квартири становить 125,8 м.кв. , відповідно до ст.15,16 ЦК України не відповідають вимогам ефективності обраного позивачами способу захисту за цими вимогами.

Як випливає зі змісту статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено статтею 16 ЦК України.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Спосіб захисту порушеного права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду ( висновки сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі №569/17272/15-ц, від 01 жовтня 2019 року у справі № 910/3907/18, від 06 квітня 2021 року у справі №910/10011/19).

Відповідно до частин першої, другої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

З наведених норм права вбачається, що держава забезпечує захист порушених або оспорюваних прав, свобод та інтересів фізичних осіб. Такі права захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Отже, розглядаючи справу суд має з`ясувати: 1) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 2) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 3) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах.

Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право позивача підлягає захисту обраним ним способом (аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19).

Позивачі у цій справі обрали спосіб захисту порушеного права у вигляді зобов`язання відповідача здійснити заходи щодо приведення інформації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відносно об`єкта нерухомого майна - квартири , у відповідність до договору дарування квартири від 15 березня 2011 року , та змінити характеристики об`єкта нерухомого майна в частині площі квартири, виходячи, що загальна площа квартири становить 125,8 м.кв.

Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту (висновки постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18).

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Тобто спосіб захисту має бути дієвим (ефективним), а його реалізація повинна мати наслідком відновлення порушених майнових або немайнових прав та інтересів особи.

Завданням суду є вирішення спору, який виник між учасниками справи у найбільш ефективний спосіб з метою запобігання ситуаціям, які б спричинили повторне звернення до суду з іншим позовом або захисту порушеного права в інший спосіб. Тобто вирішення справи в суді має на меті, зокрема, вирішення спору між сторонами у такий спосіб, щоб учасники правовідносин не мали необхідності докладати зайвих зусиль для врегулювання спору повторно, або врегулювання спору у іншій спосіб, або врегулювання іншого спору, який виник у зв`язку із судовим рішенням тощо.

Частиною третьою статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню.

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.

Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Тобто, з наведених правових норм слідує, що саме скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав у встановленому законом порядку з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства є підставою для проведення державним реєстратором державної реєстрації набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.

Тому, враховуючи наведене вище, суд дійшов правильного висновку щодо відмови позивачам у задоволенні позову в частині позовної вимоги про зобов`язання відповідача здійснити заходи щодо приведення інформації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відносно об`єкта нерухомого майна - квартири, що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 , у відповідність до договору дарування квартири від 15 березня 2011 року, та змінити характеристики об`єкта нерухомого майна в частині площі квартири, виходячи, що загальна площа квартири становить 125,8 м.кв., оскільки такий спосіб захисту є неефективним, не призводить до поновлення порушених прав.

До того ж як зазначалось вище, в матеріалах справи міститься інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (том 1, а.с. 149-150), з якої убачається, що 10 квітня 2020 року за відповідачем було зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_4 на підставі рішення Святошинського районного суду міста Києва від 05 червня 2012 року у справі № 2608/7123/12, але 30 листопада 2020 право власності за відповідачем припинено на підставі постанови Київського апеляційного суду від 03 листопада 2020 року .

Згідно з вимогами ЦПК України судом було роз`яснено особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, та попереджено про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій.

В тому числі роз`яснено, що згідно із ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.82 цього Кодексу.

Згідно з ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на повагу до свого житла, а втручання публічної влади у здійснення цього права допускається у виключних випадах, в тому числі задля захисту прав та свобод інших осіб.

Конституцією України також серед основних прав і свобод людини й громадянина проголошено право на житло.

У статті 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду. Держава створює умови, за яких кожен громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.

Виходячи з системного аналізу ст. ст. 15, 16 ЦК України, застосування певного способу судового захисту вимагає доведеності належними доказами сукупності таких умов: наявності у позивача певного права (інтересу); порушення (невизнання або оспорювання) такого права (інтересу) з боку відповідача; належності обраного способу судового захисту (адекватність наявному порушенню та придатність до застосування як передбаченого законодавством), і відсутність (недоведеність) будь-якої з означених умов унеможливлює задоволення позову.

Тобто, відповідно до ЦПК України обов`язок доведення факту порушення або оспорювання прав і охоронюваних інтересів покладено саме на позивача, а відсутність порушеного права встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Разом з тим, з урахуванням практики ЄСПЛ (пункт 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, заява № 22414/93) та пункт 75 рішення від 05 квітня 2005 року у справі "Афанасьєв проти України" (заява № 38722/02) судом враховано, що в кінцевому результаті ефективний спосіб захисту прав повинен забезпечити поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування, тобто такий захист повинен бути повним та забезпечувати таким чином мету здійснення правосуддя та принцип процесуальної економії (забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту).

З огляду на вказане , доводи апеляційної скарги є безпідставними .

Відповідно до вимог ст.375 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України ,колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 365, 367,369,374,375,381 - 384 ЦПК України, суд-

П о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 02 червня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини судового рішення з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення складено 12 грудня 2022 року.

Головуючий:

Судді: