Ухвала

Іменем України

28 грудня 2022 року

м. Київ

справа № 752/6879/20

провадження № 61-12837ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Ступак О. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Акціонерне товариство «Альфа Банк»,

третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Апатенко (Разумовська) Марина Анатоліївна,

розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на додаткове рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 13 вересня 2022 року у складі судді Плахотнюк К. Г. та постанову Київського апеляційного суду від 17 листопада 2022 року у складі колегії суддів: Левенця Б. Б., Борисової О. В., Ратнікової В. М.,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Альфа Банк», в якому просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 26 грудня 2019 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Апатенко (Разумовською) М. А. і зареєстрований в реєстрі з № 1732, про стягнення з ОСОБА_1 суми боргу за кредитним договором від 18 квітня 2008 року № 490064514, укладеним між ОСОБА_1 та Закритим акціонерним товариством «Альфа-Банк», а також стягнути судові витрати на правову (правничу) допомогу.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 21 жовтня 2021 року вказаний позов задоволено.

Додатковим рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 13 вересня 2022 року заяву представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до АТ «Альфа-Банк», третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Апатенко (Разумовська) М. А., про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, задоволено частково. Ухвалено додаткове рішення у справі, яким стягнуто з АТ «Альфа-Банк» на користь ОСОБА_1 судові витрати на правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн.

Не погодившись із додатковим рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 13 вересня 2022 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав до суду апеляційну скаргу, у якій просив скасувати додаткове рішення та ухвалити нове, яким стягнути з АТ «Альфа-Банк» на користь ОСОБА_1 суму витрат на правову допомогу у розмірі 26 080,00 грн.

Постановою Київського апеляційного суду від 17 листопада 2022 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задоволено частково. Додаткове рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 13 вересня 2022 року скасовано, ухвалено нове судове рішення, яким заяву представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про компенсацію судових витрат на правничу допомогу залишено без розгляду.

Скасовуючи додаткове рішення та залишаючи заяву без розгляду апеляційний суд керувався тим, що представник позивача звернувся із заявою про відшкодування витрат на правничу допомогу 20 січня 2022 року, тобто після закінчення п`ятиденного строку, передбаченого частиною восьмою статті 141 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), та не заявляв клопотання про поновлення такого строку.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 19 грудня 2022 року через засоби поштового зв`язку звернувся з касаційною скаргою на додаткове рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 13 вересня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 17 листопада 2022 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове судове рішення, яким стягнути з АТ «Альфа Банк» на користь ОСОБА_1 суму витрат на правову допомогу у розмірі 26 080,00 грн.

Касаційну скаргу представник заявника обґрунтовує тим, що розмір стягнутих витрат на правову допомогу додатковим рішенням є необґрунтовано зменшеним, оскільки відповідачем не подавалась заява про зменшення суми витрат на правову допомогу у відповідності до частини шостої статті 137 ЦПК України.

Крім того, вважає, що поза увагою апеляційного суду залишився той факт, що позивач не був присутній під час проголошення рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 21 жовтня 2021 року, з повним текстом ознайомився лише 10 січня 2022 року, а тому дійшов помилкового висновку, що позивач пропустив строк звернення з відповідною заявою.

Зазначає, що суд апеляційної інстанції не застосував правові позиції щодо застосування норм права, висловлені у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 04 жовтня 2021 у справі № 922/3436/20, від 25 травня 2021 року у справі № 910/7586/19, від 19 липня 2021 року у справі № 910/16803/19, чим позбавив права позивача на компенсацію фактично понесених витрат (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

Відповідно до частини шостої статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою.

Пунктом 3 частини першої статті 270 ЦПК України встановлено, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Положеннями статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Згідно з частиною восьмою статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до статті 246 ЦПК України, якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу.

Отже, для відшкодування витрат на професійну правову допомогу, учасник справи зобов`язаний надати суду докази понесення таких витрат до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву та подала попередній розрахунок таких витрат.

Водночас суд, вирішуючи питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, зобов`язаний врахувати подані стороною у строк, визначений частиною восьмою статті 141 ЦПК України, докази, надати їм належну оцінку і лише після цього прийняти відповідне судове рішення з цього питання.

Указані висновки узгоджуються із позицією Великої Палати Верховного Суду щодо порядку стягнення витрат на правову допомогу, викладеною у постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15.

Як убачається з оскаржуваних судових рішень, у позовній заяві представником ОСОБА_1 - ОСОБА_2 заявлено про стягнення з відповідача судових витрат та наведено їх орієнтовний розрахунок, а саме судовий збір у розмірі 840,80 грн та витрати на правничу допомогу у розмірі 25 000,00 грн.

На підтвердження повноважень представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 до суду надано копію ордера на надання правничої допомоги серії КС № 124928 від 07 лютого 2020 року.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 21 жовтня 2021 року позов задоволено. Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 26 грудня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Апатенко (Разумовською) М. А. і зареєстрований в реєстрі з № 1732 про стягнення звернення за кредитним договором від 18 квітня 2008 року № 490064514. Стягнуто з АТ «Альфа-Банк» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 840,80 грн.

Рішення ухвалено за відсутності сторін у судовому засіданні.

При цьому, як встановлено судами з матеріалів справи, представник ОСОБА_1 - адвокат Андрощук С. В. подавав до суду першої інстанції заяву, в якій вказував, що ОСОБА_1 не проти, щоб суд розглянув справу без його участі.

20 січня 2022 року на електронну пошту Голосіївського районного суду міста Києва надійшла заява від представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про компенсацію судових витрат на правничу допомогу у розмірі 26 080,00 грн, до якої долучено докази понесення витрат, а саме: договір від 07 лютого 2020 року № 0003/40/2-7/2020 про надання правової допомоги, додаткову угоду № 1 до договору від 07 лютого 2020 року, витяг з рахунку, акт № 2 про надання правової допомоги від 13 січня 2022 року.

Апеляційним судом обґрунтовано враховано, що рішення у справі ухвалено 21 жовтня 2021 року, а заяву про компенсацію судових витрат з відповідними доказами подано 20 січня 2022 року, тобто поза межами визначеного частиною восьмою статті 141 ЦПК України п`ятиденного строку. При цьому заявником до суду не подано заяви про поновлення пропущеного процесуального строку, встановленого частиною восьмою статті 141 ЦПК України для подання доказів понесених судових витрат.

Строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом (стаття 120 ЦПК України).

Право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (стаття 126 ЦПК України).

У відповідності до статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію.

Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), щодо якої пропущено строк.

Про поновлення або продовження процесуального строку суд постановляє ухвалу. Про відмову у поновленні або продовженні процесуального строку суд постановляє ухвалу, яка не пізніше наступного дня з дня її постановлення надсилається особі, яка звернулася із відповідною заявою.

Аналіз положень статті 126, частини восьмої статті 141 ЦПК України дозволяє дійти висновку, що у випадку неподання доказів витрат протягом визначеного частиною восьмою статті 141 ЦПК України п`ятиденного строку заява про розподіл судових витрат, зроблена стороною до закінчення судових дебатів у справі, повинна залишатися судом без розгляду, що унеможливлює розгляд судом питання розподілу судових витрат без поновлення цього строку.

Зазначена позиція відповідає правовому висновку Верховного Суду, висловленому у постанові від 17 листопада 2021 року у справі № 205/213/20, та якої дотримався суд апеляційної інстанції.

Доводи заявника про те, що заява подана ним в межах строку, передбаченого частиною восьмою статті 141 ЦПК України, Суд оцінює критично, оскільки такі зводяться до власного тлумачення заявником зазначеної норми права.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про залишення заяви про стягнення витрат на правову допомогу без розгляду.

Доводи касаційної скарги не спростовують правильних висновків суду апеляційної інстанції, натомість зводяться до незгоди з наданою судами оцінкою доказам на підтвердження витрат на правову допомогу, проте в силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та здійснювати переоцінку доказів.

Посилання заявника у касаційній скарзі на те, що суд першої інстанції протиправно зменшив розмір суми витрат на правничу допомогу без відповідної заяви відповідача, оскільки додаткове рішення було скасовано судом апеляційної інстанції, відтак зазначені доводи касаційної скарги не мають правового значення для вирішення справи.

Отже, перевіривши зміст касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень, Верховний Суд дійшов висновку, що скарга є необґрунтованою, оскільки Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновки щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суди розглянули справу відповідно до такого висновку.

Керуючись пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадженняу справі за позовом ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє ОСОБА_2 , до акціонерного товариства «Альфа-Банк», третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Апатенко (Разумовська) Марина Анатоліївна про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на додаткове рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 13 вересня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 17 листопада 2022 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І. Ю. Гулейков С. О. Погрібний О. В. Ступак