Номер провадження № 2/521/1896/22
20 жовтня 2022 року м. Одеса
Малиновський районний суд міста Одеси в складі:
головуючого судді - Громіка Д.Д.,
при секретарі - Котигорох Н.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду міста Одеси, матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Департаменту міського господарства Одеської міської ради, третя особа Комунальне підприємство «Міське агентство з приватизації житла», про визнання недійсним та скасування розпорядження та свідоцтва про право власності на житло,-
До Малиновського районного суду міста Одеси надійшов позов ОСОБА_1 до Департаменту міського господарства Одеської міської ради, третя особа Комунальне підприємство «Міське агентство з приватизації житла», про визнання недійсним та скасування розпорядження та свідоцтва про право власності на житло.
Згідно Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, головуючим по вищевказаній цивільні справі визначено суддю Громіка Д.Д.
Ухвалою судді про прийняття цивільної справи до свого провадження та відкриття провадження по справі від 28.12.2021 року було постановлено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження.
Розглянувши матеріали позовної заяви, суд приходить до наступних висновків.
Конституцією України закріплено право кожного на судовий захист.
Суд, як передбачено в статті 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Ця норма кореспондується із постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013р. № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», яка наголошує, що суди мають враховувати, що забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.
Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Дана норма втілена в національному законодавстві, зокрема в ч.1 ст.7 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», яка регламентує, що кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом.
Законом України «Про виконання рішень, застосування практики Європейського суду з прав людини», визначено, що інститут підсудності безпосередньо пов`язаний із забезпеченням права на справедливий судовий розгляд, який закріплений у п.1 ст.6 Конвенції, оскільки за його допомогою визначається «належний суд», тобто суд, уповноважений розглядати конкретну справу.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 12.10.1978р. у справі «Zand v.Austria» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у ч.1 ст.6 Конвенції, передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий не маючи юрисдикції судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.
Недотримання правил територіальної юрисдикції (підсудності) є порушенням процесуального закону, який є підставою для скасування рішення з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю (ч.1 ст.378 ЦПК України).
Відповідно до частини 1статті 30 ЦПК України, позови, які виникають з приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або його основної частини.
Відтак виключна підсудність застосовується до тих позовів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, тобто спір може стосуватися як правового статусу нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані із нерухомим майном.
При цьому, виключна підсудність встановлена з метою забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи. Зазначені у законі суди можуть здійснити такий розгляд, оскільки в районі їх діяльності знаходиться основна маса доказів.
Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пунктах 41, 42 Постанови від 01.03.2013р. №3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність, є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. У разі конкуренції правил підсудності мають застосовуватися правила виключної підсудності.
Виходячи з аналізу зазначених правових норм, правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна, стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об`єктом якого є нерухоме майно тощо.
Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Із матеріалів позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1 просить суд визнати недійсним та скасувати дублікат розпорядження органу приватизації, видане УЖКГ виконкому ОМР народних депутатів за №7945 від 19 квітня 1993 року, про передачу квартири АДРЕСА_1 у приватну власність ОСОБА_2 , а також визнати недійсним та скасувати дублікат свідоцтва про право власності на житло, зареєстроване та записане у реєстрову книгу за №5-645, видане 19 квітня 1993 року УЖКГ виконкому ОМР народних депутатів, на підставі якого ОСОБА_2 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 .
Отже, з матеріалів справи з`ясувалось, що спір між сторонами виник з приводу нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_1 , яка розташована на території Приморського району м. Одеси, що за правилами виключної підсудності (стаття 30 ЦПК України) належить до територіальної юрисдикції (підсудності) Приморського районного суду м. Одеси.
Згідно п.1 ч.1 ст.31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.
Відповідно до ч. 3 ст. 31 ЦПК України передача справи на розгляд іншого суду за встановленою цим Кодексом підсудністю з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.
Згідно положень ст. 32 ЦПК України спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.
Керуючись ст.ст. 2, 30, 31, 258, 260, 353, 354 ЦПК України, суддя, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до Департаменту міського господарства Одеської міської ради, третя особа Комунальне підприємство «Міське агентство з приватизації житла», про визнання недійсним та скасування розпорядження та свідоцтва про право власності на житло передати за підсудністю до Приморського районного суду м. Одеси.
Копію ухвали про передачу справи за підсудністю направити учасникам справи.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 15-денний строк з дня її проголошення, з урахуванням п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України.

Передача справи на розгляд іншого суду за встановленою підсудністю з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 31 ЦПК України, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

Суддя: Д.Д. Громік