Справа № 191/359/22
Провадження № 2/191/136/22
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
03 серпня 2022 року м. Синельникове
Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Прижигалінської Т.В.
за участю секретаря - Силкіної О.Г.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Синельникове цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
Позивач звернув до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вінОСОБА_1 , є власником будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується Договором купівлі-продажу житлового будинку від 15.12.2021 року, посвідченого Приватним нотаріусом Синельниківського районного нотаріального округу Новіковою І.Ю. та зареєстрований в реєстрі за № 1607.
Відповідачем по справі, є колишній власник вищезазначеного будинку, який на момент укладання договору купівлі-продажу зобов`язався знятися з реєстрації за даною адресою протягом місяця, що підтверджується п.3.8 договору купівлі-продажу «Сторони домовились, що в строк до 15.01.2022 року, зареєстровані у вищезазначеному відчужуваному житловому будинку особи зобов`язані знятися з реєстраційного обліку».
Згідно довідки № 644 від 07.02.2022 року у будинку зареєстрований ОСОБА_2 1963 року народження, який не проживає за вищезазначеною адресою з 2010 року по теперішній час.
Добровільно знятись з реєстраційного обліку відповідач не бажає, що призводить до додаткових матеріальних витрат на оплату житлово - комунальних послуг, придбання газу, які позивач здійснює за свій рахунок.
Відповідач спричиняє йому, як власнику, певні незручності (оформлення субсидій та інше) та порушує його права, надані йому діючим законодавством, а саме розпоряджатися своєю власністю, в зв`язку з чим, він звернувся до суду з даним позовом.
Враховуючи вищевикладені обставини просить суд визнати ОСОБА_2 1963 року народження, особою, що втратила право користування будинком АДРЕСА_1 .
До початку судового засідання від позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Не заперечує проти ухвалення заочного рішення.
Відповідач, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, що підтверджується поштовим повідомленням, у судове засідання не з`явився. Правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався.
В зв`язку з тим, що суд не має відомостей про причину неявки відповідачів, які були повідомлені належним чином, і які про причини своєї неявки суд не повідомили, заяву про розгляд справи за їх відсутності суду не надали, відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
В зв`язку з тим, що позивач не заперечує проти розгляду справи по суті за відсутності відповідача, суд з його згоди ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.
Суд, дослідивши докази, викладені в письмових матеріалах справи, давши їм належну оцінку, встановив наступне.
За правилами статей 2,12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК).
Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
Водночас, відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Вимоги ст. 264 ЦПК України зобов`язують суд під час ухвалення рішення вирішити чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.
Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 15.12.2021 року, посвідченого Приватним нотаріусом Синельниківського районного нотаріального округу Новіковою І.Ю. та зареєстрований в реєстрі за № 1607 ОСОБА_1 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 .
Згідно п.3.8 вищезазначеного договору купівлі-продажу - «Сторони домовились, що в строк до 15.01.2022 року, зареєстровані у вищезазначеному відчужуваному житловому будинку особи зобов`язані знятися з реєстраційного обліку».
З довідки № 644 від 07.02.2022 року вбачається, що у будинку АДРЕСА_1 зареєстрований ОСОБА_2 , 1963 року народження, але за даною адресою не проживає з 2010 року по теперішній час.
У відповідності до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Згідно зі ст.17 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.
Згідно зі ст.386 ЦК України власник який має підстави передбачати можливість порушення свого права іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
Відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про позбавлення права користування житловим приміщенням.
Виходячи з того, що Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення ст..7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.
Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим таку вимогу, як позбавлення права користування житловим приміщенням.
Таким чином, з огляду на вищевикладене, та виходячи з того, що позивач є власником зазначеного вище будинку, а реєстрація відповідача в ньому, створює позивачу перешкоди у володінні ним, позовні вимоги про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням підлягають задоволенню.
Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
У даному випадку на користь позивача ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору у сумі 992 гривні 40 копійок.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 12, 81, 141, 259, 263-265, 280-281 ЦПК України, суд,-
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 1963 року народження, особою, що втратила право користування будинком АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 , 1963 року народження, РНОКПП: НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 судовий збір у сумі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя Т. В. Прижигалінська