Справа № 214/2949/21
2/214/985/22
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

(заочне)

18 липня 2022 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Ковтун Н.Г.,

за участю

секретаря судового засідання - Фартушної Є.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору: виконавчий комітет Саксаганської районної у місті ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

15 квітня 2021 року до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області надійшла цивільна справа за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору: виконавчий комітет Саксаганської районної у місті ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в якій просить суд: усунити перешкоди в користуванні і розпорядженні ОСОБА_1 , належною їй квартирою на підставі права власності квартирою АДРЕСА_1 , шляхом визнання ОСОБА_2 , 1991 року народження такою, що втратила право користування вказаним нерухомим майном.

В обґрунтування заявлених позовних вимог, позивач зазначила, що є одноособовим власником двокімнатної квартири АДРЕСА_1 . Вказану квартиру остання придбала на підставі договору-купівлі продажу.

Як власник нерухомого майна, використовуючи своє право по володінню, вона зареєструвала для проживання в належній їй квартирі АДРЕСА_1 свого сина ОСОБА_3 , разом з його дружиною, відповідачем по справі ОСОБА_2 та їх неповнолітньою дитиною ОСОБА_4 , 2011 року народження.

Але спільне життя між її сином та відповідачкою у справі не склалося, тому рішенням суду від 25.02.2021 року припинені шлюбні відносини між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Згідно акту про не проживання особи за місцем реєстрації від 12.04.2021 року, ОСОБА_2 не проживає за адресою: АДРЕСА_2 , починаючи з листопада 2018 року.

Реєстрація відповідачки у квартирі позивача порушує її право власності, оскільки позивач як власник майна змушена сплачувати комунальні платежі нараховані на відповідачку, яка в квартирі не проживає та участі у сплаті комунальних послуг, утриманні квартири не приймає, що є для неї надмірним матеріальним тягарем. Враховуючи зазначене, позивач змушена звернутись до суду з даним позовом.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15 квітня 2021 року справу передано упровадження судді Євтушенка О.І.

Ухвалою суду від 30 червня 2021 року судом було прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

На підставі розпорядження, щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ №90 від 13 травня 2022 року, матеріали справи передано судді Ковтун Н.Г.

Ухвалою суду від 16 травня 2022 року справу прийнято до розгляду та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 25 травня 2022 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, заявлені позовні вимоги підтримала.

Відповідач ОСОБА_2 будучи повідомленою про час і місце розгляду справи належним чином, в судове засідання не з`явилася, про причини неявки не повідомила, відзив на позов чи заяву про розгляд справи за її відсутності до суду не надала.

Від представника третьої особи Виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради надійшла заява про розгляд справи без участі представника та прийняти рішення на розсуд суду.

На підставі наявних у справі доказів, суд вважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши позивача, свідків, повно і всебічно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, приходить до висновку про задоволення позову за таких підстав.

Судом встановлено, що квартира за адресою: АДРЕСА_2 належить позивачу ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири, що підтверджується копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.10).

Суду надано копію рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 лютого 2021 року по справі № 214/7860/20, відповідно до якого шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірвано (а.с.11).

За відомостями, що містяться в реєстрі територіальної громади м. Кривого Рогу наявна інформація щодо реєстрації місця проживання двох повнолітніх осіб та однієї неповнолітньої особи за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується довідкою №6630 від 12.04.2021 року (а.с.13).

Суду надано акт про не проживання особи за місцем реєстрації від 12.04.2021 року, засвідчений сусідами, відносно того, що ОСОБА_2 , 1991 року народження, фактично не проживає за адресою: АДРЕСА_2 починаючи з листопада 2018 року (а.с.12).

З наданої відповіді в порядку ч. 6 ст. 187 ЦПК України, яка надійшла з адресно-довідкового органу про реєстрацію місця проживання відповідача ОСОБА_2 , вбачається, що остання зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.18).

Позивач наполягає на тому, що відповідач не проживає у належній їй квартирі.

Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

Глава 23 ЦК України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд. Однак, як зазначено у ч. 3 ст. 13 Конституції України, власність зобов`язує, вона не повинна використовуватись на шкоду людині, суспільству. Тому, право власності на житло охороняється правом лише настільки, наскільки його реалізація відповідає імперативним нормам закону.

Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і порядку, передбачених законом.

Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 318 ЦК України встановлено, що усі суб`єкти права власності є рівними перед законом.

Частинами 1, 2 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

На підставі ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316,317,319,321 ЦК України).

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Відповідно до п. 1 ч. 2ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч.1ст.156 ЖК України, з урахуванням положень ч.1 ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.

Виходячи з положень ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Таким чином, при вирішенні питання про втрату членом сім`ї власника житла права на користування жилим приміщенням з`ясуванню підлягає як строк його відсутності, так і поважність причини такої відсутності.

У разі виникнення спору між власником і членами його сім`ї право члена сім`ї власника на користування житлом є сервітутним правом, у зв`язку з чим припинення цього права повинно відбуватися відповідно до вимог статей 405, 406 ЦК. Зокрема, сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення або через відсутність без поважних причин члена сім`ї понад один рік у спірному житловому приміщенні, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням.

Враховуючи викладене, а також те, що в судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідач ОСОБА_2 не мешкає за адресою АДРЕСА_2 , суд вважає, що остання втратила право користування жилим приміщенням за вказаною адресою. Таким чином, з огляду на встановлені у судовому засіданні обставини та наведені норми чинного законодавства, позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є обґрунтованими, підтверджуються зібраними у справі доказами, а тому підлягають до задоволення у повному обсязі.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Таким чином, у зв`язку із задоволенням позовних вимог, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 908,00 грн., сплачений під час звернення з позовом до суду (а.с. 1).

Керуючись ст. 391,405 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 141, 258, 264-265, 267-268 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору: виконавчий комітет Саксаганської районної у місті ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Усунути перешкоди в користуванні і розпорядженні ОСОБА_1 , належною їй на підставі права власності квартирою АДРЕСА_1 , шляхом визнання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 такою, що втратила право користування вказаним нерухомим майном.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 908 ( дев`ятсот вісім) грн. 00 коп.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом 30 днів з дня його підписання не подана заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за письмовою заявою відповідача, оформленою згідно ст. 285 ЦПК України та поданою протягом 30 днів з дня його підписання. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржено відповідачем в загальному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня його підписання.

Відомості про сторони:

Позивач - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП не відомий, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Третя особа Виконавчий комітет Саксаганської районної у місті ради, адреса: вул. Володимира Великого, буд. 32, м. Кривий Ріг, Дніпропетровської області.

Суддя Н.Г. Ковтун