ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 635/656/21 Номер провадження 22-ц/814/3222/22Головуючий у 1-й інстанції Березовська І.В. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - доповідача Дорош А.І.

Суддів: Лобова О.А., Триголова В.М.

при секретарі: Коротун І. В.

переглянув у судовому засіданні в м. Полтаві за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скарг ою ОСОБА_1

на рішення Харківського районного суду Харківської області від 28 грудня 2021 року, ухвалене суддею Березовською І.В., повний текст складено - 31 грудня 2021 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , про зменшення розміру аліментів на утримання дитини, -

В С Т А Н О В И В:

27 січня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів з 1/4 частини всіх доходів на 1/6 частину усіх доходів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовна заява мотивована тим, що рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 20 листопада 2021 року у справі № 642/5641/20 з нього стягнуто на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітньої дитини сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходів), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 28 жовтня 2020 року, до досягнення дитиною повноліття. Крім того, позивач має дитину від іншого шлюбу доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на утримання якої на користь ОСОБА_2 він сплачує аліменти в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) на підставі виконавчого листа № 635/4550/15-ц, виданого 30 листопада 2015 року Харківським районним судом Харківській області, який перебуває на виконанні в Комунальному некомерційному підприємстві «Міська лікарня №1» Харківської міської ради, де позивач працює заступником головного лікаря з поліклінічної роботи. Позивач зазначає, що через народження другої дитини його сімейний стан змінився, що є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до положень ст. 192 СК України. Утримувані з нього аліменти загалом становлять більш ніж 1/3 частку його заробітку, що перевищує встановлену законом частку по 1/6 на кожну дитину.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 28 грудня 2021 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , про зменшення розміру аліментів на утримання дитини відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що зміна сімейного стану позивача, а саме народження ІНФОРМАЦІЯ_4 дитини ОСОБА_5 не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів. Під час судового розгляду позивачем не доведено належними, допустимими та достатніми доказами погіршення його майнового стану, у тому числі, у зв`язку з народженням дитини від іншого шлюбу та утриманням непрацездатних батьків, а навпаки, судом було встановлено збільшення доходів останнього з 6 000,00 гривень до 20 900 гривень на місяць за останній рік. Відповідно до рішення Харківського районного суду Харківської області від 06 липня 2015 року розмір аліментів відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , без підтвердження погіршення його матеріального становища, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини ОСОБА_4 та суперечитиме її інтересам.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не дав правової оцінки його додатковим витратам при вирішенні пред`явлених позовних вимог і можливості сплачувати аліменти у розмірі 1/4 частини заробітку (доходів). Зазначає, що без врахування витрат на ліки та продукти харчування для своїх батьків похилого віку, які перебувають на його утриманні, витрат на оздоровлення доньки з поїздками до моря, подарунків і т.д., які він витрачає понад суми аліментів, на нього та дружину залишається сума у розмірі 4 844 грн., що нижче мінімального прожиткового мінімуму на одну працездатну особу в Україні (4 822:2=2 422 грн.) при мінімальному прожитковому мінімумі 2 481 грн. Зазначає, що він, як батько двох дітей, хоче зробити все, щоб його діти донька та син мали гідне життя, мали можливість на фізичний, духовний та моральний розвиток. Однак він не може робити вибір між дітьми і бажає, щоб між ними була рівність в правах.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 01.02.2022 року дана справа витребувана з Харківського районного суду Харківської області (т.1 а.с. 133).

Розпорядженням голови Верховного Суду № 14/0/9-22 від 25.03.2022 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (окремі суди Сумської, Харківської області), відповідно до ч. 7 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», з урахуванням неможливості судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінено територіальну підсудність справ Харківського апеляційного суду на Полтавський апеляційний суд.

З 02.08.2022 року дана справа перебуває у провадженні Полтавського апеляційного суду (а.с. 137).

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 08.08.2022 року у даній справі відкрито апеляційне провадження (а.с. 138).

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 15.08.2022 року справа призначена до апеляційного розгляду на 14.12.2022 року, без повідомлення учасників справи (а.с. 140).

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що рішенням Харківського районного суду Харківської області від 06 липня 2015 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/4 частини від усіх видів його доходів щомісячно, але не менше 30% відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18 червня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 44-45).

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області рішення Харківського районного суду Харківської області від 06 липня 2015 року залишено без змін (а.с. 46-48).

18 червня 2016 року ОСОБА_1 зареєстрував шлюб з ОСОБА_3 (дошлюбне прізвище ОСОБА_6 ), від якого мають малолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 7,8).

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 20 листопада 2020 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходів), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 28 жовтня 2020 року, до досягнення дитиною повноліття.

У судовому засіданні із пояснень позивача судом першої інстанції встановлено, що він працює в Комунальному некомерційному підприємстві «Міська лікарня №1» Харківської міської ради на посаді заступника головного лікаря з поліклінічної роботи, його щомісячний дохід за останній рік збільшився з 6 000,00 грн. до 20 900,00 грн.

Звертаючись до суду з позовом про зміну (зменшення) розміру аліментів, позивач посилався на те, що у нього змінився сімейний та матеріальний стан, оскільки народився син від іншого шлюбу з ОСОБА_3 , на утримання якого також стягнуті аліменти.

Вирішуючи справу по суті позовних вимог, суд першої інстанції зазначив, що зміна сімейного стану позивача, а саме народження ІНФОРМАЦІЯ_5 дитини ОСОБА_5 не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів. Під час судового розгляду позивачем не доведено належними, допустимими та достатніми доказами погіршення його майнового стану, у тому числі, у зв`язку з народженням дитини від іншого шлюбу та утриманням непрацездатних батьків, а навпаки судом було встановлено збільшення доходів останнього з 6000,00 гривень до 20900 гривень на місяць за останній рік.

При цьому, суд першої інстанції звернув увагу на те, що відповідно до рішення Харківського районного суду Харківської області від 06 липня 2015 року розмір аліментів відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , без підтвердження погіршення його матеріального становища, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та суперечитиме її інтересам.

З врахуванням вищевикладеного, суд першої інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_1 не довів підстави позову про зменшення розміру аліментів, визначених рішенням Харківського районного суду Харківської області від 06 липня 2015 року, тому у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Апеляційний суд у складі колегії суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-якого з них змінити розмір встановлених аліментів або звільнити від їх сплати. Дана норма містить дві підстави для коригування аліментів:а) шляхом зміни розміру аліментів у бік зменшення або збільшення; б) шляхом звільнення платника аліментів від їх сплати. Аліментні правовідносини існують тривалий час. Тому матеріальний або сімейний стан особи, яка одержує аліменти, а також того, хто їх сплачує, протягом цього часу може істотно змінитися як убік погіршення так і у бік покращення.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України№789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного морального і соціального розвитку дитини.

Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Отже, з положень ст. 181 та ст. 192 СК України вбачається, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для вимоги про зменшення розміру аліментів.

Таким чином, із викладеного вище вбачається, що Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного рішенням суду.

У статті 192 СК України наведено перелік обставин, за яких суд може винести рішення, зокрема, про збільшення (зменшення) розміру аліментів. Такими обставинами є: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я як особи, з якої стягуються аліменти, так і особи, на чию користь вони стягуються, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тому, виходячи з вимог чинного законодавства, вказані обставини повинні бути суттєвими і відігравати значну роль у житті заявника, платника аліментів та доведеними при розгляді спору про зменшення або збільшення розміру аліментів, встановлених рішенням суду.

Із зазначених норм закону також випливає, що зміна розміру аліментів, визначеного рішенням суду, є правом суду, а не його обов`язком, та може бути застосовано при наявності відповідних обставин для цього.

Згідно з пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року в справі № 6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

З аналізу зазначених правових норм також вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів.

При цьому, суд, з урахуванням встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів.

Звертаючись до суду позовом, ОСОБА_1 зазначав, що його матеріальне становище суттєво змінилося, зокрема, у зв`язку з народженням ІНФОРМАЦІЯ_5 сина ОСОБА_7 , однак, належних доказів погіршення свого матеріального становища позивач суду не надав.

На підтвердження позовних вимог, ОСОБА_1 до апеляційної скарги додав копії медичної документації про хворобу його батьків, копію посвідчення інваліда 2-ї групи батька ОСОБА_8 , акт обстеження від 16.01.2022 року, копію свідоцтва про смерть брата ОСОБА_9 , копії квитанцій про сплату комунальних послуг, копію довідки про вихіддружини ОСОБА_3 з декретної відпустки, довідку про інфляцію в Україні, довідку про його заробітну плату у 2020 році .

За правилами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст. 77 ЦПК), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК).

Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях ( ч. ч. 5, 6 ст.81 ЦПК України).

Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу (ст. 83 ЦПК України).

Частиною 3 ст. 367 ЦПК України передбачено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

За таких обставин, колегія суддів не приймає додані до апеляційної скарги нові докази, оскільки такі докази до суду першої інстанції позивачем не подавалися, вони не були предметом дослідження суду першої інстанції.

Будь-яких заяв про долучення до матеріалів справи вказаних доказів позивачем не подано, а також не обґрунтовано та не надано доказів неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ч. 2 ст. 43 Цивільного процесуального кодексу України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

За вимог ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

З матеріалів справи вбачається, що справа перебувала у провадженні суду першої інстанції протягом 10 місяців, призначалась до розгляду неодноразово, позивач приймав безпосередню участь у розгляді справи та через свого представника адвоката Кравцова І.В., тому мав процесуальну можливість надати суду всі необхідні та достатні докази на підтвердження пред`явлених позовних вимог.

Крім цього, із доводів апеляційної скарги вбачається, що позивач мешкає однією сім`єю з третьою особою ОСОБА_3 , яка є його дружиною, спільно виховують сина, зокрема, в апеляційній скарзі вказує, що на життя йому та його дружині залишається сума від його заробітку менша, ніж прожитковий мінімум на одну працездатну особу, що вказує на безпідставне пред`явлення даного позову.

Колегія суддів, з огляду на зазначене, вважає, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову. Позивач є працездатною особою, доказів на підтвердження значного погіршення його матеріального становища та стану здоров`я суду не надано, а факт одруження та народження другої дитини не може бути підставою для зменшення розміру аліментів, а зменшення розміру аліментів, без доведення погіршення майнового становища ОСОБА_1 не буде спрямовано на належне матеріальне забезпечення неповнолітньої доньки ОСОБА_4 та суперечитиме її інтересам.

З врахування викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено відповідно до норм матеріального права, з додержанням норм процесуального права і підстав для його скасування у межах доводів апеляційної скарги немає.

Відповідно до ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

З огляду на викладене та керуючись ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З підстав вищевказаного, апеляційний суд у складі колегії суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу - без задоволення, а рішення суду - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1, 2, 368 ч.1, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381 - 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 28 грудня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її прийняття безпосередньо до суду касаційної інстанції, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 14 грудня 2022 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов