"07" листопада 2022 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі:
Головуючого судді - Гончарука В.П.
при секретарі - Гриценку О.І.
без участі сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , в інтересах якої діє ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
Позивач ОСОБА_1 звернулася до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом, в якому просить визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1 .
Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона є єдиним власником вказаної вище квартири та зареєстрована у ній. Крім неї, у належній їй на праві власності квартирі зареєстровані її дочка ОСОБА_5 , зять ОСОБА_6 , онуки ОСОБА_2 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . Неповнолітня ОСОБА_2 є дочкою її сина ОСОБА_9 та з моменту свого народження проживала у іншій квартирі, а після розлучення батьків у 2014 році проживає зі своєю матір`ю ОСОБА_3 . У квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , неповнолітня ОСОБА_2 була зареєстрована за місцем реєстрації свого батька, однак жодного дня в квартирі не проживала.
З моменту досягнення ОСОБА_2 чотирнадцяти річного віку, вона не скористалася своїм правом проживання з батьком у даній квартирі. Крім того, ОСОБА_9 , батько відповідача, у даній квартирі не зареєстрований.
Наявність реєстрації відповідача у належній позивачу на праві власності квартирі позбавляє її можливості вільно володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном.
Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 12 серпня 2021 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.
Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 08 грудня 2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.
Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 26 липня 2022 року зобов`язати Орган опіки та піклування Дніпровської районної в м.Києві Державної адміністрації надати на адресу суду висновок Органу опіки та піклування Дніпровської районної в м.Києві державної адміністрації щодо доцільності визнання неповнолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .
07 листопада 2022 року представник позивача ОСОБА_10 подала до суду заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності та відсутності позивача. Позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити.
Відповідач ОСОБА_2 та її законний представник ОСОБА_3 відзив на позов не подали, в судове засідання жодного разу не з`явилися, про причини своєї неявки суд не повідомляли. Поштова кореспонденція (ухвала про відкриття провадження та копія позовної заяви з додатками, а також судові повістки, що направлялися за адресою фактичного місця проживання відповідача та її законного представника), поверталися до суду неврученими з відміткою «Укрпошти» про причини повернення - «Адресат відсутній за вказаною адресою», «За закінченням терміну зберігання».
Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б).
Третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації направила до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника Служби та висновок Органу опіки та піклування Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації від 18 серпня 2022 року за вих. № 103/4064/41/3.
Таким чином, відповідач, враховуючи положення статей 128, 130 ЦПК України, вважається таким, що повідомлений належним чином про дату, час та місце судового засідання.
Відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд, прийнявши всі заходи по виклику відповідача, постановив розглянути справу заочно, згідно із статтями 223 та 280 ЦПК України.
Враховуючи те, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, керуючись частиною другою статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані позивачем докази, суд приходить до таких висновків.
Згідно Інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майнота Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформованої 29 липня 2016 року, ОСОБА_1 є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до витягу з Реєстру територіальної громади м. Києва, наданого Дніпровською районною у місті Києві державною адміністрацією, станом на 08 липня 2021 року за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано 6 осіб: ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , ОСОБА_11 .
З Акту про непроживання особи за місцем реєстрації, складеного ЖБК «Шовковик-4» 22 квітня 2021 року, вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , але фактично не проживає за даною адресою.
З свідоцтва про народження вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є дочкою ОСОБА_9 та ОСОБА_3 .
У висновку Органу опіки та піклування Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації від 18 серпня 2022 року № 103/4064/41/3 (протокол засідання Комісії від 10 серпня 2022 року № 11) зазначено, що Орган опіки та піклування вважає за недоцільне виселення неповнолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша стаття 321 ЦК України.
Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Разом з тим, за положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Згідно статті 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Відповідно до статті 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Згідно з частинами першою-третьою статті 29ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла 14 років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлено в законі. Місцем проживання фізичної особи у віці від 10 до 14 років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.
За змістом частини другої статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.
Відповідно до статті 6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття.
Жодна дитина не може бути об`єктом свавільного або незаконного втручання в здійснення її права на особисте і сімейне життя, недоторканність житла, таємницю кореспонденції або незаконного посягання на її честь і гідність. Дитина має право на захист закону від такого втручання або посягання (стаття 16 Конвенції).
Не можна вважати не поважною причину не проживання дитини у спірному житлі її проживання в іншому місці, з одним із батьків, оскільки малолітня дитина в силу свого віку не має достатнього обсягу цивільної дієздатності самостійно визначати місце свого проживання. Маючи право проживати за зареєстрованим місцем проживання, за місцем проживання будь-кого з батьків, дитина може реалізувати його лише за досягнення певного віку. Не впливає на поважність причин не проживання дитини і наявність у того з батьків з ким вона фактично проживає права власності на житло, оскільки наявність майнових прав у батьків дитини не може бути підставою для втрати її особистих житлових прав. Визначальним в цьому є забезпечення найкращих інтересів дитини.
Відповідно до частин другої та четвертої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.
Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 3 червня 1999 року № 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї» членами сім`ї є, зокрема особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з особою у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші).
Законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями віднесення до кола членів однієї сім`ї є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважним причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки осіб, які об`єдналися для спільного проживання.
Враховуючи вищенаведені обставини справи та норми закону, суд приходить до висновку, що батьки неповнолітньої ОСОБА_2 ніколи не проживали у даній квартирі з дня народження своєї дочки, сама ж ОСОБА_2 , яка досягла чотирнадцятирічного віку, не скористалася своїм правом на проживання у спірній квартирі, її батьки проживають за іншими адресами та фактично ніколи не цікавилися належною позивачці квартирою, не приймали участі в її утриманні. Неповнолітня ОСОБА_2 , незважаючи на наявність родинних стосунків, не є членом сім`ї позивача ОСОБА_1 , в розумінні положень статті 3 СК України та висновків Верховного Суду.
Враховуючи той факт, що неповнолітня ОСОБА_2 жодного дня в спірній квартирі не проживала, її батьки в спірній квартирі не проживають, суд вважає, що законних підстав для збереження за нею права користування жилим приміщенням в квартирі, що належить на праві власності позивачу, немає, а тому позов в частині визнання її такою, що втратила право користування жилим приміщенням підлягає задоволенню.
Керуючись статтями 16, 29, 317, 319, 383, 386, 391 ЦК України, статтями 2, 10, 76, 77-81, 89, 141, 265, 280, 289, 354 ЦПК України, Законом україни «Про охорону дитинства», суд,
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , в інтересах якої діє ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Повне рішення суду виготовлено 7 листопада 2022 року.

Суддя: