Коростишівський районний суд Житомирської області
Справа № 935/2585/21
Провадження № 2/935/106/22
РІШЕННЯ

Іменем України

27 квітня 2022 року м.Коростишів

Коростишівський районний суд Житомирської області в складі: головуючого - судді Василенка Р.О., зі секретарем - Кумечко С.М., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом в обґрунтування якого вказала, що вона працює інженером в Хорошівському РЕМ АТ «Житомиробленерго». У 2001 році одружилася з ОСОБА_3 з яким після 8 років перебування у шлюбі розлучилася та мають двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3. Діти залишились проживати та перебувають під піклуванням позивачки. Вказує, що поруч з нею в смт. Хорошів, Хорошівського району, Житомирського району, Житомирської області, проживає її племінник та племінниця, які допомагають позивачці у разі необхідності, зокрема, щодо догляду за її дітьми. Відповідач ОСОБА_2 та її колишній чоловік ОСОБА_6 шлюбні відносини розірвали відповідно до рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 10.12.2020 у справі №935/2220/20. Після розірвання шлюбу позивач та ОСОБА_6 , стали проживати разом в цивільному шлюбі. Позивачу стало відомо, що ОСОБА_2 подала скаргу до наступних установ: служби у справах дітей Хорошівської селищної ради, служби у справах дітей Житомирської обласної адміністрації, Хорошівського РЕМ АТ «Житомиробленерго», Хорошівського ліцею №2 Житомирської області, в якій зазначила інформацію, яка не відповідає дійсності зокрема поширювала неправдиві відомості стосовно особистого життя позивачки та щодо неналежного виконання останньої батьківських обов`язків відносно своїх неповнолітніх дітей. ОСОБА_2 надсилала образливі повідомлення, нецензурного характеру на мобільний телефон позивачки через мобільний додаток «Viber» та SMS-повідомлення, телефонувала на робочий номер телефону Хорошівського РЕМ а також поширювала образливу та негативну інформацію стосовно особистого життя позивачки в мережі «Фейсбук», а також серед співробітників та колег позивачки за її місцем роботи. Позивач з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог вказала, що сума у 60 000, 00 грн. є мінімальною для відшкодування ї душевних страждань, відтак розумною та справедливою та просить визнати недостовірною та такою, що порушує права позивача на повагу до її гідності, честі та недоторканості ділової репутації, інформацію поширену в заяві (скарзі) від 21.03.2021 року та зобов`язати відповідача спростувати вказану інформацію, шляхом подання відповідного письмового звернення та з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог стягнути 60 000,00 грн. моральної шкоди та судові витрати.

У відзиві на позовну заяву ОСОБА_2 зазначила, що не погоджується з позовними вимогами, вважає їх безпідставними та необґрунтованими, вказує, що зміст її звернення у скарзі від 21.03.2021, щодо вжиття заходів для захисту прав неповнолітніх дітей ОСОБА_1 не стосується предмету позову, зазначає, що інформація, яка поширена у зверненні до Служби у справах дітей є висловлюванням, яке не містить фактичних даних, зокрема є критичною оцінкою певного факту, а саме конфліктними взаємовідносинами між нею та ОСОБА_1 , є її суб`єктивною думкою, а тому не підлягає спростуванню та доведенню її правдивості, адже є оціночним судженням. Вказує, що вона скористалась своїм конституційним правом на звернення до уповноваженого органу, адже вбачала в діях ОСОБА_1 недопустиму поведінку, яка могла б зашкодити дітям останньої, для проведення перевірки та з метою впливу на ОСОБА_1 зі сторони уповноважених осіб служби у справах дітей. Зазначає, що скріншоти, записи телефонних розмов надані позивачем, не було доведено до широкого кола осіб, є їх особистим листуванням. Просить у задоволенні позову про захист честі, гідності та ділової репутації та стягнення моральної шкоди у розмірі 60 000, 00 грн. відмовити у повному обсязі.

Суд, дослідивши матеріали справи, надані докази, приходить до наступного висновку.

Позивач звернувся до суду з вимогою про визнання недостовірної та такої, що порушує його права на повагу до гідності, честі та недоторканості ділової репутації, наступну інформацію, розповсюджену ОСОБА_2 в зверненні від 21.03.2021 року, адресатами якого зазначено: Служба у справах дітей Хорошівської селищної ради, служба у справах дітей Житомирської області, Хорошівський РЕМ АТ «Житомиробленерго», Хорошівського ліцею №2 Житомирської області, а саме:

-ОСОБА_1 розлучена та на даний час періодично проживає з ОСОБА_6 у АДРЕСА_1 . ОСОБА_1 дуже часто, як правило у нічний час, а також на вихідні, покидає своїх неповнолітніх дітей, залишаючи їх без нагляду та приїздить до ОСОБА_6 у м.Коростишів»;

-«Коли ОСОБА_1 та ОСОБА_6 перебувають разом з дітьми то вони обмежують їх права: закривають кімнати у будинку так, щоб діти мали доступ лише до своїх кімнат»;

-«Мені відомо, що ОСОБА_1 , як мати, не контролює, коли діти повертаються ввечері додому. 21 серпня 2020 року ОСОБА_1 залишила одного із синів прооперованого в лікарні та поїхала разом з ОСОБА_6 , який на той час був одружений»;

-«Також діти неодноразово були свідками того, як ОСОБА_6 привозив їх матір, ОСОБА_1 , в нетверезому стані посеред ночі»;

-«Водночас, ОСОБА_6 , коли приїжджає додому до дітей, здійснює моральне насильство над ними і каже, що буде проживати в будинку, подобається їм це чи ні»;

-« У 20-х числах липня 2021 року ОСОБА_1 на тиждень залишила дітей без нагляду та поїхала з ОСОБА_6 відпочивати до моря. Восени вони також їздили відпочивати на Закарпаття. У цей час діти жили вдома самі, без догляду. Неповнолітні самостійно збиралися до школи, готували їжу та доглядали за собою».

Зобов`язати ОСОБА_2 спростувати поширену відносно позивача розповсюджену відповідачем недостовірну інформацію шляхом подання останньою до Служби у справах дітей Хорошівської селищної ради, служби у справах дітей Житомирської області, Хорошівського РЕМ АТ «Житомиробленерго», Хорошівського ліцею №2 Житомирської області, письмового звернення наступного змісту: Мною, ОСОБА_2 , в заяві (скарзі) від мого імені від 21.03.2021 року, були поширені недостовірні та неправдиві відомості відносно ОСОБА_1 , а саме те, що : « ОСОБА_1 розлучена та на даний час періодично проживає з ОСОБА_6 у АДРЕСА_1 . ОСОБА_1 дуже часто, як правило у нічний час, а також на вихідні, покидає своїх неповнолітніх дітей, залишаючи їх без нагляду та приїздить до ОСОБА_6 у м.Коростишів»; «Коли ОСОБА_1 та ОСОБА_6 перебувають разом з дітьми, то вони обмежують їх права: закривають кімнати у будинку так, щоб діти мали доступ лише до своїх кімнат»; «Мені відомо, що ОСОБА_1 , як мати, не контролює, коли діти повертаються ввечері додому. 21 серпня 2020 року ОСОБА_1 залишила одного із синів прооперованого в лікарні та поїхала разом з ОСОБА_6 , який на той час був одружений»; «Також діти неодноразово були свідками того, як ОСОБА_6 привозив їх матір, ОСОБА_1 , в нетверезому стані посеред ночі»; «Водночас, ОСОБА_6 , коли приїжджає додому до дітей, здійснює моральне насильство над ними і каже, що буде проживати в будинку, подобається їм це чи ні»; « У 20-х числах липня 2021 року ОСОБА_1 на тиждень залишила дітей без нагляду та поїхала з ОСОБА_6 відпочивати до моря. Восени вони також їздили відпочивати на Закарпаття. У цей час діти жили вдома самі, без догляду. Неповнолітні самостійно збиралися до школи, готували їжу та доглядали за собою».

Відповідно до відповіді служби у справах дітей Хорошівської селищної ради від 07.03.2021 №163, зазначено, що спеціалісти у справах дітей провели обстеження умов проживання родини ОСОБА_1 та прийшли до висновку, про відсутність ознак безвідповідального батьківства, безпритульності, бездоглядності дітей, що підтверджується актом обстеження житлово-комунальних умов проживання від 26.03.2021 та листом щодо надання інформації на адвокатський запит Служби у справах дітей Житомирської обласної державної адміністрації від 10.08.2021.

Відповідно до довідки від 22.09.2021 року наданою ВП №4 Житомирського РУП ГУНП у Житомирській області та відповідно до повідомлення від 02.04.2021 року, вказано, що з ОСОБА_3 було проведено профілактичну бесіду, щодо недопущення вчинення протиправних дій, зокрема образ, відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_1 .

Так, Статтею 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Водночас відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Таким чином, праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію і таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

Статтею 201 ЦК України передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.

Главою 22 ЦК України визначено перелік особистих немайнових прав фізичної особи, серед яких і право на повагу до гідності та честі (стаття 297 ЦК України) та право на недоторканність ділової репутації (стаття 299 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації необхідно розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Відповідно до частини другої статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та їх правдивість не доводиться.

Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві.

Як зазначено в рішеннях Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) (справи Lingens v. Austria, De Haes and Gijsels v. Belgium, Goodwin v. The United Kingdom), свобода вираження поглядів, гарантована пунктом 1 статті 10, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов реалізації свободи кожної особи. За умови додержання пункту 2 свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» чи тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе.

Повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. Тоді як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку.

Отже, коли робляться твердження про поведінку третьої особи, деколи може бути важко, як і в цій справі, віднайти різницю між оцінкою фактів та оціночними судженнями. Проте навіть оціночне судження може бути надмірним, якщо воно не має під собою фактичних підстав (Jerusalem v. Austria, no. 26958/95, n. 43, ECHR 2001-11).

Ураховуючи п.п. 12, 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 р. № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Згідно з роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України, які містяться у пункті 18 названої вище постанови, обов`язок довести, що інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові прав.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, необхідно визначити характер такої інформації та з`ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості (п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 30 Закону України "Про інформацію" ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень.

Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду.

В пункті 16 згаданої вище постанови Постанови Пленуму Верховного Суду України зазначено, що відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

В разі звернення особи до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації.

Дослідивши зміст звернення ОСОБА_2 від 21.03.2021 року, надані докази, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав, заявник звернулась до Служби у справах дітей Хорошівської селищної ради та служби у справах дітей Житомирської області, оскільки вважала, що в діях ОСОБА_1 наявна недопустима поведінка, яка могла б зашкодити дітям останньої, для проведення перевірки та з метою впливу на ОСОБА_1 зі сторони уповноважених осіб служби у справах дітей та є реалізацією свого права на звернення, відповідно до статті 40 Конституції України та Закону України "Про звернення громадян", що саме по собі не може вважатись поширенням недостовірної інформації.

Згідно наданих доказів зокрема актом обстеження житлово-комунальних умов проживання від 26.03.2021 та листом щодо надання інформації на адвокатський запит Служби у справах дітей Житомирської обласної державної адміністрації від 10.08.2021, у їх сукупності можна зробити висновок про відсутність ознак безвідповідального батьківства, безпритульності, бездоглядності дітей, та є саме по собі результатом звернення ОСОБА_2 .. У даному зверненні ОСОБА_2 використовувала вирази: «як правило», «у нічний час», «мені відомо», які за мовно-стилістичним характером відповідають оціночним судженням. Крім того викладені твердження ОСОБА_2 , є її конституційним правом на звернення до уповноважених органів виконавчої влади та місцевого самоврядування. Дана інформація, яка поширена у зверненні до Служби у справах дітей є висловлюванням, яке не містить фактичних даних, є її суб`єктивною думкою, а тому не підлягає спростуванню та доведенню її правдивості, тому є оціночним судженням.

Відповідач у відзиві не заперечувала факт вказаних у позові листувань зокрема засобами мобільного додатку «Viber», проте суд бере до уваги, що особисте листування засобами мобільного зв`язку не було доведено до широкого кола осіб, крім того зміст позовних вимог стосувався спростування інформації, яка була викладена в зверненні ОСОБА_2 від 21.03.2021 року. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди, суд виходить з того що, вказане звернення, яке було поширено, не може бути розцінено як поширення недостовірної інформації, яка принижує ділову репутацію ОСОБА_1 , та таке, що призвело до порушення особистого немайнового права позивача, а є конституційним правом на звернення до уповноважених органів виконавчої влади та місцевого самоврядування.

Позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди є похідними, а тому також не підлягають задоволенню.

Враховуючи вказане, суд приходить до висновку, про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації та відшкодування моральної шкоди.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 22, 201, 277 ЦК України, ст. ст. 12, 81, 263-265, 274 -279 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач - ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 .

Суддя Роман ВАСИЛЕНКО