КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 листопада 2022 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Нежура В.А.,

судді Вербова І.М., Невідома Т.О.,

секретар Ольшевська Ю.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 26 липня 2022 року по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення боргу,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , в якому просило стягнути солідарно з відповідачів на користь банку заборгованість у розмірі 366 669,38 дол. США, що за курсом 15,64 грн, відповідно до службового розпорядження НБУ від 10.12.2014 складає 5 734 709,10 грн за кредитним договором № K2HCGL00260494 від 21.12.2007.

Подану заяву обґрунтовано тим, що 21.12.2007 між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № К2HCGL00260494, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 115 000,00 дол США, з терміном погашення кредитних ресурсів до 21.12.2037 з оплатою по процентним ставкам, встановленими п. 1.1.

21.12.2007 в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № К2HCGL00260494, між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 було укладено договори поруки №№ К2HCGL00260494/01; К2HCGL00260494/02; К2HCGL00260494/03.

Відповідач, в порушення умов договору, протягом певного часу не проводив платежів в рахунок повернення позичених коштів. Кредитним договором передбачено, що у випадку порушення термінів повернення кредиту, кредитор може нараховувати штрафні санкції на суму боргу за весь час прострочення та вимагати повного дострокового виконання боргових зобов`язань за договором.

Таким чином, у зв`язку з порушенням умов кредитного договору відповідачем в частині порядку та строків повернення кредитних коштів утворилась заборгованість, сума якої станом на 10.12.2014 становить 366 669,38 дол. США, що згідно курсу НБУ станом на 10.12.2014 складає 5 734 709,10 грн., з яких: заборгованість у розмірі 82 576,99 дол. США, заборгованість по процентам у розмірі 78 918,41 дол. США, пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань у розмірі 205 173,98 дол. США, які позивач просить суд стягнути солідарно з відповідачів, поклавши на них судові витрати.

04.06.2015 заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про стягнення боргу задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 на користь банку заборгованість за кредитним договором № К2HCGL00260494 від 21.12.2007 у розмірі 366 669,38 дол США, що за курсом НБУ, станом на 10.12.2014 складає 5 734 709,10 грн та суму сплаченого судового збору у розмірі 3 654,00 грн, а всього стягнуто5 738 709,10 грн (т. 1 а.с. 67-69).

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 21.04.2022 скасовано заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 04.06.2015 та призначено справу до розгляду (т. 1 а.с. 158-159).

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 26.07.2022 у задоволенні позовної заяви АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про стягнення боргу відмовлено (т. 1 а.с. 244-248).

В апеляційній скарзі, АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Вказує, що суд першої інстанції дійшов помилкових висновків про безпідставність позовних вимог банку внаслідок пред`явлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки та застосуванню строку позовної давності (т. 2 а.с. 2-11).

Відзиву від учасників справи не надходило.

В судовому засіданні представник АТ КБ «ПриватБанк» - Стадніков Д.В. підтримав подану апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просив її задовольнити.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Суд апеляційної інстанції визнав за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи (ч. 2 ст. 372 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Скасовуючи заочне рішення та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що після зміни банком в односторонньому порядку строку виконання основного зобов`язання внаслідок пред`явлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок дострокового погашення всієї суми кредитної заборгованості, позивач втратив право нараховувати відсотки за користування кредитом та неустойку, а тому в задоволенні позовних вимог про стягнення вказаних сум слід відмовити внаслідок їх безпідставності. Крім того, пред`явивши в 2011 році позов про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок дострокового погашення всієї суми кредитної заборгованості, банк змінив строк виконання основного зобов`язання, що є підставою для початку відліку позовної давності для пред`явлення вимоги про стягнення кредитної заборгованості, а з цим позовом банк звернувся до суду лише у лютому 2015 року, що стало підставою для відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення кредитної заборгованості за платежами, нарахованими в межах строку кредитування.

Але погодитись із такими висновками в повній мірі не можливо з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, 21.12.2007 між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № К2HCGL00260494, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 115 000,00 дол США, з терміном погашення кредитних ресурсів до 21.12.2037 з оплатою по процентним ставкам, встановленими п. 1.1.

21.12.2007 в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № К2HCGL00260494, між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 , було укладено договір поруки № К2HCGL00260494/01.

21.12.2007 в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № К2HCGL00260494, між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 було укладено договір поруки № К2HCGL00260494/02.

21.12.2007 в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № К2HCGL00260494, між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було укладено договір поруки № К2HCGL00260494/03.

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 21.12.2007 між сторонами укладено договір іпотеки № К2НСОЬ00260494. Згідно з договором іпотеки іпотекодавець надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру, за адресою: АДРЕСА_1 . Майно належить на праві власності на підставі договору купівлі-продажу.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 03.10.2011 у справі № 2-4729/2011, яке набрало законної сили 14.10.2011, позов АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № К2НСОЬ00260494 від 21.12.2007 задоволено.

Звернуто стягнення на предмет іпотеки: квартиру, за адресою; АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 , шляхом продажу вказаного предмету іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № К2НСОЬ00260494 від 21.12.2007 в розмірі 1 479 571,46 грн.

При цьому, у мотивувальній частині рішення судом встановлено, що станом на 29.03.2011 заборгованість позичальника складає 179 688,00 дол США, яка складається з:

- 115 377,12 дол США - кредит;

- 39 147,14 дол США - проценти;

- 25 163,74 дол США - пеня.

Згідно положень ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

У відповідності до положень статей 626, 627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Положенням ст. 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Частиною 1 статті 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. А згідно з ч. 3 цієї статті, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За приписами статей 638, 639 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами.

Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього кодексу.

Отже, згідно з ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання боржником основного зобов`язання Іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань позичальником утворилася заборгованість, тому Банк вимушений був звернутися до суду за захистом своїх прав.

Звернення стягнення на предмет іпотеки спрямоване на задоволення вимог кредитора за основним зобов`язанням та має похідний характер, а не альтернативний основному. Звернення стягнення на предмет іпотеки є відмінною вимогою від вимоги про стягнення заборгованості, адже порядок задоволення вимог іпотекодержателя врегульовано спеціальним Законом України «Про іпотеку», а не загальними нормами Цивільного Кодексу, які регулюють відносини пов`язані з основним зобов`язанням.

Наявність невиконаного судового рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом стягнення з боржника заборгованості за кредитним договором.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.09.2018 у справі № 921/107/15-г/16 (провадження № 12-117гс18), від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), в якій роз`яснено, що здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту. Забезпечувальне зобов`язання має додатковий (акцесорний) характер, а не альтернативний основному.

Так, предмет іпотеки було реалізовано в примусовому порядку на прилюдних торгах 22.11.2012, що підтверджується Актом державного виконавця про проведені прилюдні торги по реалізації арештованого нерухомого майна (предмета іпотеки) від 24.12.2012.

Також, згідно постанови ВДВС Деснянського районного управління юстиції у м. Києві від 15.07.2014 у ВП № 43244013 про повернення виконавчого документа вбачається, що квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_1 реалізована з прилюдних торгів, кошти від реалізації у розмірі 265 032,04 грн., перераховано стягувачеві, стягнуто виконавчий збір у розмірі 26 211,96 грн. та витрати на проведення виконавчих дій 1 500,00 грн.

З виписки по рахунку № НОМЕР_1 вбачається, що 19.02.2013 зараховано кошти у розмірі - 33 158,02 дол США (еквівалент у гривні - 265 032,05 грн.), яка розподілена на погашення заборгованості, було погашено борг за тілом кредиту у розмірі - 30 449,09 дол США, та - 2 708,93 дол США на погашення простроченого тіла кредиту.

З вищевикладеного можна зробити висновок, що на момент звернення банку до суду з вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки, судом було зафіксовано суму заборгованості, що становила 179 688,00 дол США та складалась із 115 377,12 дол США - кредит; 39 147,14 дол США - проценти; 25 163,74 дол США - пеня.

Після реалізації предмета іпотеки, кошти від реалізації у розмірі - 33 158,02 дол США було розподілено на погашення заборгованості, і станом на 19.02.2013 становило 82 219,10 дол США тіло кредиту (115 377,12 дол США - 33 158,02 дол США), 39 147,14 дол США - проценти; 25 163,74 дол США - пеня.

Кошти від реалізації іпотечного майна в рахунок погашення відсотків та пені не зараховувались, а оскільки банк звернувшись до суду в 2011 році з вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки, із розрахунком заборгованості станом на 19.03.2011, чим змінив строк виконання кредитного зобов`язання, тому після березня 2011 року у банку не було підстав для продовження нарахування відсотків згідно ст. 1048, ч. 2 ст. 1050 ЦК України.

Після березня 2011 року банк мав право нараховувати відсотки згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, однак таких вимог, під час звернення до суду у лютому 2015 році заявлено не було.

Щодо солідарного стягнення суми заборгованості з боржника та поручителів, то апеляційний суд виходить з наступного.

Стаття 554 ЦК України встановлює, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Разом з тим, норми права, що регулюють інститут поруки, не передбачають солідарної відповідальності поручителів між собою. При цьому, відповідальність кожного з поручителів перед позивачем є солідарною разом з позичальницею як з боржником за основним зобов`язанням, що випливає із договорів поруки.

Враховуючи те, що зобов`язання не виконані в повному обсязі, звернення стягнення на предмет іпотеки не призвело до погашення боргу в повному обсязі, тому наявні підстави для часткового задоволення позовних вимог та солідарного стягнення з кожного поручителя та боржника заборгованості за кредитним договором № К2НСОЬ00260494 від 21.12.2007, у розмірі 146 529,98 дол США, що становить: 82 219,10 дол США - заборгованість за кредитом, 39 147,14 дол США - проценти; 25 163,74 дол США - пеня.

Щодо застосування судом першої інстанції строку позовної давності, то апеляційний суд виходить з наступного.

Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність установлюється тривалістю в три роки.

Частина 1 ст. 261 ЦК України зазначає, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Як вже зазначалося вище, 03.10.2011 рішенням Деснянського районного суду м. Києва у справі № 2-4729/2011, позов АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено, звернуто стягнення на предмет іпотеки.

Предметом справи була заборгованість станом на 29.03.2011 у розмірі 179 688,00 дол США.

Після реалізації предмета іпотеки та часткового погашення боргу у розмірі 33 158,02 дол США, залишок заборгованості складає - 146 529,98 дол США.

Таким чином, лише після реалізації предмета іпотеки та зарахування суми 19.02.2013, якої не вистачило на погашення заборгованості у повному обсязі за рахунок предмета забезпечення, банк дізнався про порушення своїх прав, отже саме з цього моменту розпочався строк позовної давності про стягнення залишку непогашеної заборгованості, з дати коли особа дізналася про порушення своїх прав. У зв`язку з цим, банк і не міг до виконання рішення суду пред`явити новий позов, так як не було доказів того, що кредитна заборгованість не буде погашена після реалізації з прилюдних торгів предмета іпотеки.

Матеріали справи свідчать, що права кредитора були захищені рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, то в такому випадку права кредитора не були порушені, не виникало право на позов та перебіг позовної давності не спливав, оскільки початок перебігу позовної давності пов`язується з певними обставинами (фактами), які свідчать саме про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

Оскільки заборгованість за кредитним договором не була погашена 19.02.2013 шляхом реалізації предмета застави, отже з цього моменту права кредитора були порушені, і з цієї дати виникло право стягнути суму якої не вистачає, оскільки до моменту реалізації права кредитора були захищені рішенням суду про звернення стягнення на предмет застави, після часткового виконання якого виявилося порушення права кредитора.

До подібних висновків дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 25.03.2019 у справі № 161/19329/13-ц.

Зважаючи на те, що звернення стягнення на предмет іпотеки не є єдиним способом захисту прав кредитора, після того як указаний спосіб захисту (продаж предмета іпотеки) не призвів до належного виконання зобов`язання за кредитним договором - з 20.02.2013 у банку виникло право звернутися до суду із позовом про стягнення кредитної заборгованості у загальному порядку, тому звернувшись до суду з цим позовом 14.02.2015, позивачем дотримано загальні строки позовної давності у три роки.

Таким чином, суд першої інстанції безпідставно відмовив у стягненні тіла кредиту, процентів та пені, що були визначені судовим рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 03.10.2011 у справі № 2-4729/2011 про звернення стягнення, та які досі є непогашеними з урахуванням суми від реалізації іпотеки, а позовна давність за цими вимогами не спливла.

Щодо посилання банку на постанову Великої Палати Верховного Суду від 18.01.2022 у справі № 910/17048/17 (провадження № 12-85гс20), то апеляційний суд вважає, що встановлені обставини у тій справі не є тотожними із обставинами, встановленими у даній справі, тому викладені у зазначеній постанові висновки не можуть бути застосовані під час вирішення по суті даної справи.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Таким чином, апеляційну скаргу слід задовольнити частково, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про часткове задоволення позову.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, тому підлягає солідарному стягненню з відповідачів на користь банку судовий збір у розмірі 2 685,69 грн.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 26 липня 2022 року скасувати.

Ухвалити нове судове рішення наступного змісту.

Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення боргу задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_2 ) та ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_3 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, ) заборгованість за кредитним договором № K2HCGL00260494 від 21 грудня 2007 року у розмірі 146 529 (сто сорок шість тисяч п`ятсот двадцять дев`ять),98 дол США, з яких: 82 219 (вісімдесят дві тисячі двісті дев`ятнадцять),10 дол США тіло кредиту, 39 147(тридцять дев`ять тисяч сто сорок сім),14 дол США - проценти; 25 163(двадцять п`ять тисяч сто шістдесят три),74 дол США - пеня.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_2 ) та ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_4 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, ) заборгованість за кредитним договором № K2HCGL00260494 від 21 грудня 2007 року у розмірі 146 529 (сто сорок шість тисяч п`ятсот двадцять дев`ять),98 дол США, з яких: 82 219 (вісімдесят дві тисячі двісті дев`ятнадцять),10 дол США тіло кредиту, 39 147(тридцять дев`ять тисяч сто сорок сім),14 дол США - проценти; 25 163(двадцять п`ять тисяч сто шістдесят три),74 дол США - пеня.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_2 ) та ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ІПН НОМЕР_5 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, ) заборгованість за кредитним договором № K2HCGL00260494 від 21 грудня 2007 року у розмірі 146 529 (сто сорок шість тисяч п`ятсот двадцять дев`ять),98 дол США, з яких: 82 219 (вісімдесят дві тисячі двісті дев`ятнадцять),10 дол США тіло кредиту, 39 147(тридцять дев`ять тисяч сто сорок сім),14 дол США - проценти; 25 163(двадцять п`ять тисяч сто шістдесят три),74 дол США - пеня.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_2 ), ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_3 ), ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_4 ), ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ІПН НОМЕР_5 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, ) в рівних частках судовий збір у розмірі 2 685(дві тисячі шістсот вісімдесят п`ять),69 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Повний текст виготовлено 05 грудня 2022 року.

Суддя-доповідач В.А. Нежура

Судді І.М. Вербова

Т.О. Невідома