Справа № 452/3724/21
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"28" листопада 2022 р. м. Самбір
Самбірський міськрайонний суд Львівської області
у складі: головуючого судді Казана І.С.,
секретаря Кафтан О.Ю.,
із участю: позивача ОСОБА_1 ,
представника позивача адвоката Дениса А.М.,
відповідача ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Самборі Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації, -
Позивач ОСОБА_1 звернувся до місцевого суду із вказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог вказує, що 23 вересня 2021 року на черговій сесії Новокалинівської міської ради Самбірського району Львівської області перший заступник міського голови Чулик О.В. виступила із недостовірною заявою в його сторону, яка порушує честь, гідність та ділову репутацію, а саме: висловилася негативно про його підприємницьку діяльність, зокрема з такими словами: «Ви покажіть фотографію свого магазину, там антисанітарія, мухи як коні, неможливо хліб купити»; «кажу та хоть на шматексі купіль фіранки»; «коли ми зайшли, то була антисанітарія». Зазначена інформація, що поширена про позивача є такою, що порушує його особисті немайнові права: принижує його честь, гідність та порочить ділову репутацію, а тому просить судовим рішенням зобов`язати відповідача спростувати таку інформацію та стягнути 500000грн моральної шкоди, а також понесені судові витрати.
Від представника відповідача адвоката Золотухіна О.О. надійшов до суду відзив, яким він заперечив проти позову, вважав такий безпідставним та надуманим, просив відмовити у його задоволенні; зокрема зазначив, що на сесії міської ради його довірителька висловила своє бачення на обстановку в магазині позивача у відповідь на приниження її особи з його боку на засіданні сесії, що супроводжувалося криком, моральним тиском та нецензурною лайкою в її адресу; а сам поданий позивачем відеозапис при подачі позову є вирваним із контексту та не відображає усю обстановку події; такий її вислів вважає оціночним судженням, яке згідно діючого законодавства не є розповсюдженням інформації про особу, що принижує його честь та гідність.
У судовому засіданні позивач та його представник-адвокат позов підтримали в повному обсязі з підстав, наведених у такому, просили задовольнити позовні вимоги.
Відповідач у наданих суду поясненнях у судовому засіданні заперечила позов та просила відмовити у його задоволенні, зазначивши, що вимоги позивача є надумані, безпідставними, а висловлена інформація є оціночним судженням.
Суд, заслухавши обґрунтування та заперечення, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, приходить до наступних висновків:
Судом установлено, що 23 вересня 2021 року на черговій сесії Новокалинівської міської ради Самбірського району відповідач ОСОБА_2 виразилася в сторону позивача ОСОБА_1 із словами «Ви покажіть фотографію свого магазину, там антисанітарія, мухи як коні, неможливо хліб купити»; «кажу та хоть на шматексі купіль фіранки»; «коли ми зайшли, то була антисанітарія»; зазначена інформація поширена серед невизначеного кола осіб та порушує на думку сторони позивача честь, гідність та його ділову репутацію.
Згідно з положеннями статті 32 Конституції України, кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та право вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.
Також Конституцією України гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів та переконань.
Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб, - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя, згідно з приписами статті 34 Конституції України.
Згідно з ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно з роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України у пункті 5 постанови від 27.02.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про захист гідності та честі фізичної особи, а також репутації фізичної та юридичної особи», позов про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред`явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права, а також інші заінтересовані особи (зокрема, члени її сім`ї, родичі), якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні немайнові права.
За змістом частини 1 ст. 277 ЦК України особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на спростування.
Верховний суд України у пункті 18 постанови Пленуму від 27.02.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про захист гідності та честі фізичної особи, а також репутації фізичної та юридичної особи» роз`яснив, що позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.
Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). При розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.
Як вбачається з пункту 19 постанови Пленуму Верховного суду України від 27.02.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про захист гідності та честі фізичної особи, а також репутації фізичної та юридичної особи», що, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням - висловлюванням, яке не містить фактичних даних, за виключенням винятком образи чи наклепу, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири.
Відповідно до статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.
Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовностилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.
Верховний Суд України наголосив на тому, що оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості, а відповідно до ст. 277 ЦК України, не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Так, статтею 10 Європейської Конвенції з прав людини встановлено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Право на свободу вираження поглядів є не лише основною засадою демократії, але і передумовою здійснення багатьох інших прав і свобод, що гарантуються Конституцією.
Ураховуючи положення статті 10 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на підставі своєї практики застосування Конвенції Європейський суд з прав людини встановив, що норма статті обумовлює різний ступінь захисту для тих чи інших категорій вираження поглядів.
Зокрема, суд дійшов висновку, що публічні діячі повинні бути відкритими для критики з боку своїх опонентів. Тому Європейський суд вважає порушенням статті 10 Конвенції задоволення національними судами позовів публічних діячів про спростування поширеної проти них інформації та заборони поширення такої інформації.
Більше того повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку, що є базовою частиною права, гарантованого статтею 19 (Lingens v. Austria).
У справі Jerusalem v. Austria суд встановив, що ступінь публічності, якого набули дії особи, ступінь її участі у публічній дискусії обумовлюють ступінь її толерантності, який вона повинна виявляти стосовно критики.
Натомість озвучена відповідачем інформація на сесії міської ради сама по собі не порушує особистих немайнових прав позивача, оскільки відповідач висловила думку щодо ситуації, яка склалась в магазині позивача, тобто є оціночними судженнями у розумінні ст. 30 Закону України «Про інформацію».
Суд у даних правовідносинах відзначає, що вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов прогресу суспільства в цілому та самореалізації кожної окремої особи. Також суд звертає увагу і на той факт, що позивач ОСОБА_1 обраний депутатом ради, був і наразі є публічною особою, що неминуче відкривається для прискіпливого висвітлення своїх слів, вчинків і повинен був це усвідомлювати, оскільки це тягне за собою ширші межі допустимої інформації порівняно з межами такої інформації щодо звичайних громадян. Однаково відповідач ОСОБА_2 є депутатом того ж органу місцевого самоврядування, тієї ж громади.
Пунктом 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року №1 визначено, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорення, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому, зазначені діячі не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами.
Таким чином поширена відповідачем інформація стосовно позивача не є недостовірною, позивачем не доведено, що вказана інформація поширена з «явним злим умислом», а судом не встановлено, що вона є такою, що принижує його честь, гідність та ділову репутацію.
Із урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що спірне висловлювання відповідача є її особистою думкою та сформованим переконанням, не містить будь-яких фактичних неправдивих даних, не несе будь-якого негативного навантаження і, відповідно, враховуючи контекст і характер застосованих мовних засобів та стилістичних прийомів, не посягає на честь, гідність та ділову репутацію позивача.
Із зазначеної відповідачем інформації, яку позивач вважає недостовірною інформацією відносно нього, є нічим іншим, як оціночними судженнями, а відтак, згідно із статтею 30 Закону України «Про інформацію», такі судження не підлягають спростуванню, і за їх висловлювання ніхто не може бути притягнутий до відповідальності.
Отже, враховуючи викладену позицію Європейського суду з прав людини стосовно застосування статті 10 Європейської Конвенції з прав людини, що ратифікована Україною, вищенаведені фрази, які позивач просить спростувати, становлять основу права на свободу вираження поглядів та захищені на рівні національного законодавства та Конституції України, навіть у тих випадках, коли зміст висловлювань суб`єктивно здатний викликати негативну реакцію публічної особи, стосовно якої вони поширені.
Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; згідно ч. 6 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Виходячи з вищевикладеного, встановлених обставин справи та наведених положень законодавства, яким врегульовано спірні правовідносини сторін, суд уважає, що відсутні підстави вважати інформацію недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача; таким чином, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації.
Ураховуючи встановлені вище обставини та те, що судом відмовляється у задоволенні заявленої позивачем вимоги про визнання недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та порушує право на недоторканість ділової репутації інформацію, тому не підлягає задоволенню і заявлена позивачем вимога про відшкодування моральної шкоди у розмірі 500000 гривень, оскільки вона є похідною від вимоги щодо захисту честі, гідності та ділової репутації, відтак відсутня така необхідна складова для відшкодування моральної шкоди, як наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
Згідно з положеннями ст. 141 ЦПК України у разі відмови у задоволенні позову сплачена сума судових витрат, у тому числі судовий збір, позивачеві не відшкодовується.
Керуючись ст. ст. 7, 10, 12, 13, 258, 263-265, 268 ЦПК України, суд
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації - відмовити.
Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів із дня складення 7 грудня 2022 року повного судового рішення.

Суддя