Провадження № 6/638/29/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2022 року Дзержинський районний суд міста Харкова в складі

головуючого судді Штих Т.В.

за участі секретаря Зайченко Р.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Харків заяву ОСОБА_1 про відстрочку виконання рішення по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю « ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості ( справа № 638/18253/14-ц,2/638/1870/16), -

встановив:

Заявниця звернулася до суду з вказаною заявою посилаючись на те, що у вказаній справі Дзержинським районним судом міста Харкова ухвалено рішення від 19 січня 2016 року, яким позов задоволено. Постановою апеляційної інстанції від 08 червня 2018 року вказане рішення в частині вимог до ОСОБА_2 скасоване. В частині вимог до ОСОБА_1 змінено. Постановою Верховного Суду від 04 грудня 2019 року касаційна скарга ОСОБА_1 залишена без задоволення, заочне рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 19 січня 2016 року у незміненій під час апеляційного перегляду частині залишено без змін. На виконання вказаного рішення позивач звернувся з виконавчими листами до приватного виконавця Виконавчого округу Харківської області Кудряшова Д.В. Проте заявник ОСОБА_1 вважає, що її конституційні права, як боржника порушені. Заявниця ОСОБА_1 просить відстрочити виконання рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 19 січня 2016 року у незмінній під час апеляційного перегляду частині постановою Апеляційного суду Харківської області від 08 червня 2018 року на підставі якого був виданий виконавчий лист № 638/18253Є14-ц від 30 січня 2020 року на період до завершення місяця, в якому скасується карантин, установлений КМУ.

Заявник та представник заявника до судового засідання не з`явились. Неодноразово надавали заяви про відкладення розгляду справи, проте не вказали поважності причин неприбуття чи неможливості участі у судовому розгляді у режимі відеоконференції. Суд вважає вказану поведінку зловживання правом. Справа тривалий час не знаходить свого вирішення з причин заяв про відкладення розгляду стороною заявниці.

Інші учасники судового розгляду не з`явились, про час та дату судового розгляду повідомлялись належним чином. Причину неявки суду не повідомили.

Суд вбачає, що у пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003 року № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» роз`яснено, що при вирішенні заяв про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання суду потрібно мати на увазі, що їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім`ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Отже, відстрочка виконання рішення суду може бути надана у виняткових випадках, що обумовлюють об`єктивні ускладнення при виконанні судового рішення наявність яких робить його виконання неможливим, які суд визначає, виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення.

Відстрочка виконання рішення суду - це відтермінування у часі належного строку виконання рішення суду в цілому. Надання відстрочки судом полягає у визначенні нової конкретної, більш пізньої ніж первинна, дати, з настанням якої й після завершення строку відстрочки рішення має бути виконано повністю. При розгляді заяв щодо відстрочки виконання рішення необхідно виходити з міркувань доцільності та об`єктивної необхідності надання саме таких строків відтермінування виконання рішення в цілому; наявність підстави для відтермінування має бути доведена боржником. Строки такого відтермінування знаходяться у прямій залежності від обставин, що викликають необхідність надання додаткового строку до повного виконання рішення суду. Надання відстрочки виконання рішення суду не може створювати занадто або безпідставно привілейовані умови для боржника.

Аналогічна правова позиція була наведена зокрема у постанові Верховного Суду від 21 лютого 2019 року у справі № 2-54/08; провадження № 61-15140св18.

Однак, розглянувши наведені в обґрунтування заяви про відстрочення виконання судового рішення доводи заявника, які не підкріплені жодними належними та допустимими доказами, та не свідчать про наявність будь-якого виняткового випадку, що обумовлює об`єктивні ускладнення при виконанні судового рішення, чи робить його виконання неможливим, та те, що станом з часу подання вказаної заяви не виконується, тобто заявниця не вживає дій направлених на виконання своїх зобов`язань, можна дійти висновку про відсутність правових підстав для задоволення вищевказаної заяви ОСОБА_1 , з огляду на її необґрунтованість.

Крім того, варто звернути увагу на те, що ч. 5 ст. 435 ЦПК України встановлено, що розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови. Вказані приписи дають підстави стверджувати про те, що Суд позбавлений можливості прийняти рішення про розстрочку або відстрочку виконання рішення, оскільки з дня ухвалення рішення справі № 638/18253/14-ц пройшло значно більше часу.

Європейський суд наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно, виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати.

Згідно ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Гарантоване особі у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на справедливий суд розповсюджує дію і на стадію виконання судового рішення. У своїй прецедентній практиці Європейський суд з прав людини нагадує, що право на судовий розгляд було б примарним, якщо б внутрішня судова система Договірної Держави дозволила б, щоб остаточне та обов`язкове судове рішення залишалось невиконаним відносно однієї із сторін, і що виконання рішення або постанови будь-якого органу судової влади повинно розглядатися як невід`ємна частина «процесу» в розумінні статті 6 Конвенції. («Іммобільяре Саффі» проти Італії», заява 22774/93, 28.07.99, § 63; «Горнсбі проти Греції» від 19.03.97, § 40).

У справі «Горнсбі проти Греції» Європейський суд з прав людини вказав, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як складова частина судового розгляду. Здійснення права на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру було б ілюзорним, якби внутрішня правова система допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося б на шкоду однієї зі сторін.

Таким чином, рішення суду, яке набрало законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок. Це означає, що особа, якій належить виконати рішення суду, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.

Зважаючи на вищевикладене, керуючись приписами ЦПК України, суд вважає необхідним відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відстрочку виконання рішення по цивільній справі №638/18253/14-ц.

Відповідно до вимог ст.435 ЦПК України:

1. За заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

2. Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

3. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

4. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує:

1) ступінь вини відповідача у виникненні спору;

2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан;

3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

5. Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

6. При відстроченні або розстроченні виконання судового рішення суд може вжити заходів щодо забезпечення позову.

7. Про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення, встановлення чи зміну способу та порядку його виконання або відмову у вчиненні відповідних процесуальних дій постановляється ухвала, яка може бути оскаржена. У необхідних випадках ухвала надсилається установі банку за місцезнаходженням боржника або державному виконавцю, приватному виконавцю.

Наведені заявницею підстави щодо відстрочення виконання судового рішення, а саме примусове виконання двох виконавчих документів на користь ТОВ « ОТП Факторинг Україна» про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 сум, що вона вважає подвійним притягненням до юридичної відповідальності-не є обставиною, що істотно ускладнює виконання рішення або робить його неможливим, в розумінні вимог ч.3 ст. ст.435 ЦПК України.

Виконання рішення суду є невід`ємною частиною права на справедливий суд. Правосуддя визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості й забезпечує ефективне поновлення у правах. Судове рішення за своєю суттю охороняє права, свободи та законні інтереси громадян і є завершальною стадією судового провадження, без належного виконання судових рішень правосуддя втрачає сенс. Право на виконання судового рішення є невід`ємною складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Право сторони звернутися із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення суду передбачене також статтею 33 Закону України «Про виконавче провадження», згідно з якою сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо).

Тобто, закон не передбачає конкретного переліку обставин, які є підставою для відстрочення виконання рішення суду, а лише встановлює критерії для їх визначення, надаючи суду можливість у кожному конкретному випадку вирішувати питання про їх наявність з урахуванням усіх обставин справи.

Виходячи із вимог ст.435 ЦПК України і 33 Закону України «Про виконавче провадження» відстрочення виконання судового рішення може бути застосовано судом лише у виключних випадках, оскільки рішення суду підлягає обов`язковому виконанню у повній мірі в строк і порядок, передбачений чинним законодавством. Підставою для застосування вказаних норм є виняткові обставини, які перешкоджають належному виконанню рішення суду, ускладнюють його виконання або роблять неможливим.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що судове рішення є обов`язковим для виконання.

Таким чином, підставою для відстрочення виконання рішення є обставини, що ускладнюють виконання рішення. У вирішенні питання про відстрочення виконання рішення враховуються відсутність вини боржника у створенні обставин, що ускладнюють виконання рішення, тимчасовість перебування боржника у такому стані, а також мають бути враховані права стягувача

Вирішуючи питання щодо можливості відстрочення чи розстрочення виконання рішення, суд повинен враховувати майнові інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини кожної сторони у виникненні спору та інші обставини.

Відповідно до п. 1 Постанови КМУ від 22.07.2020 року № 641 із змінами «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» -19), продовжено на всій території України дію карантину до 31.12.2020. Постановою КМУ від 09.12.2020 №1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-C0V-2» на території України запроваджено до 25.01.2021 обмежувальні протиепідемічні заходи («локдаун»), а після 25.01.2021 продовжено дію «адаптивного карантину», яка на разі продовжує діяти.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору, те що з дня постановлення сплинув один рік.

За таких обставин суд приходить до висновку , що у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відстрочку виконання рішення по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю « ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості ( справа № 638/18253/14-ц,2/638/1870/16) слід відмовити так як вона є не обґрунтованою вимогами діючого законодавства та не знайшла свого підтвердження доказами у судовому засіданні .

Керуючись ст. 435 ЦПК України,-

ухвалив:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про відстрочку виконання рішення по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю « ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості ( справа № 638/18253/14-ц,2/638/1870/16) відмовити .

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом 15 днів з дня її проголошення .

У повному обсязі увалу виготовлено 06 грудня 2022 року.

Суддя Т.В. ШТИХ.