Справа № 450/3152/18 Головуючий у 1 інстанції: Данилів Є.О.
Провадження № 22-ц/811/230/22 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2022 року м.Львів

Справа № 450/3152/18

Провадження № 22ц/811/230/22

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,

суддів : Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.

секретар Іванова О.О.

з участю: ОСОБА_1

розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області, ухвалене у м.Пустомити 9 липня 2021 року у складі судді Даниліва Є.О., у справі за позовом ОСОБА_2 до Державного кадастрового реєстратора відділу у Пустомитівському районі ГУ Держгеокадастру у Львівській області Футей Оксани Дмитрівни, з участю третіх осіб: Львівської районної державної адміністрації Львівської області, Львівської обласної державної адміністрації Львівської області, Мурованської сільської ради об`єднаної територіальної громади Львівського району Львівської області, про визнання права власності,-

встановив:

1 жовтня 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з цим позовом. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що розпорядженням голови райдержадміністрації від 30 березня 2010 року № 212 «Про надання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки у власність замкненої природної водойми гр. ОСОБА_2 для рибогосподарських потреб на території Гамаліївської сільської ради за межами населеного пункту» йому було надано дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки. Після розроблення та погодження з відповідними службами, проект землеустрою земельної ділянки був затверджений розпорядженням голови райдержадміністрації від 16 грудня 2011 року №1239. Пунктом 2 розпорядження йому (позивачу) передано у власність із земель водного фонду земельну ділянку замкненої природної водойми для рибогосподарських потреб площею 0,4438 га на території Гамаліївської сільської ради за межами населеного пункту. Вказує, що 17 січня 2012 року позивачем зареєстровано земельну ділянку в Державному земельному кадастрі, їй присвоєно кадастровий номер - :04:000:0037. Позивач звернувся до державного кадастрового реєстратора Відділу у Пустомитівському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області через Центр надання адміністративних послуг Пустомитівської райдержадміністрації про надання витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку площею 0,44438 га, кадастровий номер :04:000:0037, на території Гамаліївської сільської ради за межами населеного пункту. Повідомленням про відмову в прийнятті заяви про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру №ПВ 018, виданих Державним кадастровим реєстратором Футей О.Д., йому було відмовлено у зв`язку з тим, що документи подані не в повному обсязі. Вважає відмову державного кадастрового реєстратора незаконною, оскільки така не ґрунтується на вимогах законодавства та порушує його право власності на земельну ділянку.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 9 липня 2021 року позов задоволено частково. Визнано незаконною бездіяльність державного кадастрового реєстратора Відділу у Пустомитівському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області Футей О.Д., яка полягає у невчиненні дій щодо внесення до Державного земельного кадастру відомостей про земельну ділянку з кадастровим номером :04:000:0037 із обмінного файлу, поданого до 1 січня 2013 року, та відомостей Державного земельного кадастру із статусом архівних.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 в частині визнання за ним права власності на земельну ділянку площею 0,4438 га, кадастровий номер :04:000:0037, на території Гамаліївської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, за межами населеного пункту; зобов`язання державного кадастрового реєстратора Відділу у Пустомитівському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області Футей О.Д. внести до Державного земельного кадастру відомості про земельну ділянку з кадастровим номером :04:000:0037, видачу ОСОБА_2 витягу з Державного земельного кадастру, - відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_2 . В апеляційній скарзі посилається на те, що рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального права та без застосування практики Верховного Суду в аналогічних справах. Вважає, що у даній справі суд не застосував практику Європейського суду з прав людини щодо ефективного судового захисту порушеного права. Вказує, що встановивши порушення відповідачем вимог Порядку ведення державного земельного кадастру, затвердженого постановою КМУ від 17 жовтня 2012 року №1051, та Закону України «Про державний земельний кадастр», суд відмовив у задоволенні вимоги про зобов`язання вчинити дії, передбачені законодавством, посилаючись при цьому на наявність в державного кадастрового реєстратора дискреційних повноважень. Крім того зазначає, що позивач набув право власності на земельну ділянку площею 0,4438 га на території Гамаліївської сільської ради Пустомитівського району Львівської області за межами населеного пункту на підставі розпорядження голови Пустомитівської районної державної адміністрації №1239 від 16 грудня 2011 року. Однак через незаконні дії державного кадастрового реєстратора він не може зареєструвати право власності на дану земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав, а тому вважає, що в діях відповідача вбачається порушення права власності на земельну ділянку позивача. Просить рішення скасувати та ухвалити нову постанову, якою позов задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, представника ОСОБА_1 , перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Встановлено, що 30 березня 2010 року видано розпорядження голови Пустомитівської районної державної адміністрації № 212 «Про надання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки у власність замкненої природної водойми гр. ОСОБА_2 для рибогосподарських потреб на території Гамаліївської сільської ради за межами населеного пункту».

На підставі вказаного розпорядження ПП «АБМ-Компані» розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність замкненої природної водойми для рибогосподарських потреб. Земельна ділянка розташована на території Гамаліївської сільської ради Пустомитівського району Львівської області. Проект землеустрою погоджений у відповідності до вимог чинного на час його виготовлення законодавства та затверджений розпорядженням голови Пустомитівської районної державної адміністрації №1239 від 16 грудня 2011 року.

Пунктом 2 розпорядження голови Пустомитівської районної державної адміністрації №1239 від 16 грудня 2011 року передано позивачу у власність із земель водного фонду земельну ділянку замкненої природної водойми для рибогосподарських потреб площею 0,4438 га на території Гамаліївської сільської ради за межами населеного пункту.

17 січня 2012 року земельну ділянку зареєстровано в Державному земельному кадастрі та присвоєно кадастровий номер :04:000:0037. Позивачем виготовлено державний акт на право власності на земельну ділянку, який не зареєстрований з незалежних від нього причин.

Розпорядження голови райдержадміністрації від 30 березня 2010 року №212 та від 16 грудня 2011 №1239 були предметом оскарження прокуратурою Львівської області в Господарському суді Львівської області та Львівському апеляційному господарському суді, що підтверджуються рішеннями цих судів від 22 вересня 2017 та від 20 грудня 2017 по справі № 914/3276/16. Це не дало змоги позивачу вчасно зареєструвати право власності на земельну ділянку.

Реєстрація права власності в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно здійснюється за умови наявності відомостей про земельну ділянку в Державному земельному кадастрі відповідно до Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 №1127.

Позивач звернувся до Державного кадастрового реєстратора відділу у Пустомитівському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області через Центр надання адміністративних послуг Пустомитівської райдержадміністрації із заявою про надання витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку площею 0,44438 га, кадастровий номер :04:000:0037, на території Гамаліївської сільської ради за межами населеного пункту, що підтверджується заявою про надання відомостей з Державного земельного кадастру від 4 червня 2018 року.

З повідомлення про відмову в прийнятті заяви про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру № ПВ 018 від 11 червня 2018 року Державного кадастрового реєстратора Футей О.Д. вбачається, що позивачу було відмовлено у зв`язку з тим, що документи подані не в повному обсязі, а також що відомості про земельну ділянку з кадастровим номером :04:000:0037 у Державному земельному кадастрі відсутні.

13 серпня 2018 року позивачем подано державному кадастровому реєстратору Відділу у Пустомитівському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області заяву, у якій він просив відновити перенесені в архів відомості про зареєстровану ділянку з кадастровим номером № 623681900:04:000:0037 та видати витяг.

Згідно відповіді Відділу у Пустомитівському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 3 вересня 2018 року №Б-542/0-0.29-735/142-18 на заяву №Б-542/0/238-18 від 27 серпня 2018 року державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію якщо протягом одного року з дня здійснення державної реєстрації земельної ділянки речове право на неї не зареєстровано з вини заявника.

Рішення суду першої інстанції мотивовано наступним.

Згідно зі ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за місцем їх розташування відповідним державним кадастровим реєстратором центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Відповідно до пункту 5 ст. 24 Закону України «Про державний земельний кадастр» кадастровий реєстратор, який здійснює державну реєстрацію земельних ділянок, за результатами перевірки поданих документів здійснює державну реєстрацію земельної ділянки або надає заявнику мотивовану відмову у державній реєстрації.

Відповідно до п. 110 Постанови Кабінету міністрів України № 1051 від 17 жовтня 2012 року для державної реєстрації земельних ділянок Державному кадастровому реєстраторові, який здійснює таку реєстрацію, подаються: 1) заява (у паперовій або електронній формі) про державну реєстрацію земельної ділянки; 2) оригінал погодженої відповідно до законодавства землевпорядної документації, яка була підставою для формування земельної ділянки у паперовій або електронній формі відповідно до вимог Закону України «Про землеустрій»; 3) електронний документ.

Згідно пункту 2 розділу VII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Державний земельний кадастр» земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. У разі якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності).

У разі якщо кадастрові номери земельних ділянок були визначені (в тому числі на підставі технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку), але не присвоєні до 1 січня 2013 року, такі кадастрові номери вважаються присвоєними, а земельні ділянки - зареєстрованими у Державному земельному кадастрі з моменту письмового звернення замовника документації із землеустрою, на підставі якої було визначено кадастровий номер земельної ділянки, без подання електронного документа та стягнення плати за державну реєстрацію земельної ділянки, у разі якщо така документація із землеустрою була затверджена до 1 січня 2013 року в порядку, встановленому законом.

У разі якщо до 1 січня 2013 року була розроблена технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про надання або передачу земельної ділянки у власність або надання в користування, у тому числі на умовах оренди, а відомості про таку земельну ділянку не внесені до Державного реєстру земель, державна реєстрація такої земельної ділянки здійснюється на підставі зазначеної технічної документації із землеустрою в порядку, встановленому законом.

Пунктом 115-1 Порядку ведення державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1051 від 17 жовтня 2012 року, передбачено: «Кадастрові номери земельних ділянок, визначені відповідно до Тимчасового порядку присвоєння кадастрового номера земельній ділянці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18 серпня 2010 року № 749, але не присвоєні, вважаються присвоєними, а земельні ділянки - зареєстрованими у Державному земельному кадастрі з моменту письмового звернення замовника документації із землеустрою, на підставі якої було визначено кадастровий номер земельної ділянки, без подання електронного документа, якщо така документація затверджена в установленому законом порядку до 1 січня 2013 року.

Відомості про земельну ділянку в електронній формі вносяться до Державного земельного кадастру з одного з таких джерел: обмінного файлу, на підставі якого визначено кадастровий номер земельної ділянки у період до 1 січня 2013 року, перетвореного в електронний документ; відомостей Державного земельного кадастру із статусом архівних, набутим відповідно до пункту 138 цього Порядку». При цьому кадастрові номери відповідних земельних ділянок не змінюються.

Згідно Публічної кадастрової карти, земельна ділянка з кадастровим номером :04:000:0037 сформована, однак 26 жовтня 2017 року Відділом Держземагенства у Пустомитівському районі відомості про земельну ділянку перенесено в архів.

Пунктом 1 частини 1 статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав та їх обмежень» передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону «Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Частиною 1 статті 116 ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Частиною 2 статті 116 ЗК України передбачено, що набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав (ст. 125 ЗК України) та оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

У спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватись як зазначені рішення, угоди, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки.

Згідно з ч. 3 ст. 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень.

Державний акт на право власності на землю видається на підставі рішення органу місцевого самоврядування, тому вирішення питання про правомірність видачі державного акта безпосередньо залежить від законності рішення органу, на підставі якого такий акт видано.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За змістом наведеної норми державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає.

Згідно із ч.ч.6, 7 ст.9 Закону України «Про Державний земельний кадастр» державний кадастровий реєстратор має доступ до всіх відомостей Державного земельного кадастру, самостійно приймає рішення про внесення відомостей до нього, надання таких відомостей, про відмову у здійсненні таких дій. Втручання будь-яких органів, посадових і службових осіб, громадян чи їх об`єднань у діяльність державного кадастрового реєстратора, пов`язану зі здійсненням державної реєстрації земельних ділянок, забороняється.

Згідно з Рекомендаціями Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

У разі наявності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту є втручанням у дискреційні повноваження. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

На підставі встановлених обставин суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що державний кадастровий реєстратор повинен був вчинити дії щодо внесення до Державного земельного кадастру відомостей про земельну ділянку відповідно до вимог чинного законодавства або надати мотивовану відповідь заявнику про відмову у державній реєстрації з посиланням на норми законодавства. При цьому районний суд обґрунтовано відмовив у задоволенні решти позовних вимог.

З висновками суду, які відповідають встановленим обставинам справи, належить погодитися, оскільки судом правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду. Підстави для скасування рішення відсутні.

Керуючись ст. 367, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 9 липня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 2 серпня 2022 року.

Головуючий______________________Т. І. Приколота

Судді: ________________ Мікуш Ю.Р. ___________________ Р.В. Савуляк