Номер провадження 2/676/580/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2022 року Кам`янець-Подільський міськрайонний суд

Хмельницької області

в складі: головуючої судді - Швець О.Д.

з участю секретаря - Чекашкіної О.Л.

розглянувши в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України в спрощеному провадженні в м. Кам`янець-Подільському цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

АТ КБ «ПриватБанк» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову зазначало, що між ПАТ КБ "ПриватБанк" та відповідачем ОСОБА_1 25.04.2008 року був укладений кредитний договір № НМК0G0. Згідно договору банк зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 250 000 грн. на термін до 25.04.2018 р., а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та порядку, встановленому в кредитному договорі. Згідно заяви відповідача від 25.07.2008 р. кредитний договір № НМК0G0 переведено з валюти «гривня» в валюту «долари США». Розмір кредиту після проведення конвертації з урахуванням винагороди складає 53517,03 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,04% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, видав кредит у розмірі 53517,03 дол. США, відповідач свої зобов`язання за договором не виконав. У зв`язку з зазначеним порушеннями зобов`язань за кредитним договором за період з 27.07.2018 р. по 27.07.2021 р. має заборгованість 4773,87 дол. США, яка складається з наступного: 4773,87 дол. США 3% річних від простроченої суми. В забезпечення виконання зобов`язання за договором № НМК0G0 між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 укладений договір поруки. У зв`язку з неналежним виконанням кредитного договору поручителю була направлена вимога із зазначенням невиконаних зобов`язань. Оскільки поручитель зобов`язана виконати зобов`язанння, зазначені а в письмовій вимозі кредитора, але не виконала, просить стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за період з 27.07.2018 р. по 27.07.2021 р. у розмірі 4773,87 дол. США, що за курсом 26.98 відповдіно до службового розпорядження НБУ від 27.07.2021 р. складає 128 799,01 грн. становм на 27.07.2021 р. за кредитним договором № НМК0G0 від 25.04.2008 р., яка складається з 4773,87 доларів США 3% річних від простроченої суми.

Ухвалою Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 15 листопада 2021 року розгляд справи призначений в порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав клопотання про розгляд справи у його відсутності, позов підтримує, просить задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив, про час і місце розгляду справи повідомлений своєчасно належним чином у відповідності до п.3.ч.8.ст. 128 ЦПК України. Відзив на позов не подав.

Представник відповідача ОСОБА_3 адвокат Громик І.М. в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, подав відзив на позов. Заперечує проти задоволення позову, мотивує тим, що ОСОБА_2 як поручитель не брала на себе зобов`язання поручатись перед кредитором за виконання позичальником ОСОБА_1 своїх зобов`язань щодо сплати 3% річних та інфляційних втрат за прострочення виконання грошового зобов`язання згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України. Пунктом 1.3 Договору поруки № НМК0G0 визначено, що зобов`язання поручителя за договором включають зокрема: обов`язкові грошові зобов`язання: з поверенння основної суми заборгованості (кредиту), зі сплати процентів за користування кредитом, та зобов`язання, які можуть виникнути: зі сплати пені і штрафів у разі виникнення обставин, відповідно до договору та/або чинного законодавства, зі сплати винагороди за дострокове погашення кредиту. Відтак, сторонами на підставі приписів ст.ст. 6, 554, 628 ЦК України договором поруки було закріплено межі відповідальності поручителя перед кредитором. Передбачене ст. 625 ЦК України право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням 3% річних не є штрафними санкціями, а окремим способом захисту майнового права та інтересу кредитора, яке в даному випадку не забезпечено порукою. Крім того вважає, що порука ОСОБА_2 припинила свою дію в силу вимог ч. 4 ст. 559 ЦК України. Умовами додаткової угоди, підписаної сторонами 25.07.2008 р., визначено, що банк має право стягнути кредит до настання дати, передбаченої п.8.1 (25.04.2018 р.) у тому числі шляхом звернення стягнення на заставне майно, при порушенні позичальником зобов`язань, передбачених умовами договору. Рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 19.05.2014 р. в цивільній справі № 676/702/14-ц за позовом ПАТ «ПриватБанк» до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про звернення стягнення було встановлено, що ПАТ КБ «ПриватБанк» скористався своїм правом і змінив строк виконання основного зобов`язання. Оскільки зобов`язання по договору про іпотечний кредит HMK0G0 від 25.04.2008 р. в строк, визначений вимогою від 20.04.2012 р. виконано не було, АТ КБ «Приватбанк» мав право протягом шести місяців до 20.10.2012 р. пред`явити вимогу до поручителя ОСОБА_2 . Таким чином строк, передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України сплив і поновленню не підлягає. При вирішенні даного спору має застосовуватись позовна давність згідно ст. 257 ЦК України. Суд може розглядати спір в межах боргу нарахованого за період з 03.09.2018 р. по 27.07.2021 р. Просить в задоволенні позовних вимог відмовити.

Представник АТ КБ «Приватбанк» надав відповідь на відзив. У відповіді зазначає, що відповідно до вимог ст. 610, 554 ЦК України боржник та поручитель несуть відповідальність як солідарні боржники. Відповдіно п. 5 договору позивачем було направлено на адресу відповідачів письмову вимогу із зазначенням невиконаних зобов`язань за договором № НМК0G0 від 25.04.2008 р. Згідно п. 6 договору поручитель зобов`язаний виконати зобов`язання, зазначені в письмовій вимозі кредитора протягом п`яти календарних днів з моменту її отримання. Оскільки зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконані, такий договір не може вважатись виконаним, порука не припинилась. Банком подано заяву про стягнення заборгованості за період з 27.07.2018 р. по 27.07.2021 р. тобто за 3 останні роки, що передували поданню позовної заяви. Просить задовольнити позов.

Суд вважає за можливе проводити розгляд справи за наявними в матеріалах справи доказами у відповідності до ст. 279 ЦПК України.

Дослідивши матеріали цивільної справи в повному обсязі суд встановив наступне.

Судом встановлено, що 25.04.2008 року між ПАТ КБ „Приватбанк" та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №НМК0G0, згідно умов якого ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 250 000.00 грн. на строк до 25.04.2018 року, прийнявши на себе зобов`язання щомісячно погашати його та сплачувати відсотки за його користування у розмірі 15% річних. Для забезпечення виконання кредитного договору, 25.04.2008 року між банком та ОСОБА_5 було укладено договір іпотеки № МК0G0, внаслідок якого в іпотеку було передано нерухоме майно - квартиру загальною площею 64,90 м.2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить відповідачам на праві власності.

Згідно заяви позичальника від 25.07.2008 року та заяви № 7170 про продаж іноземної валюти від 25.07.2008 року залишок заборгованості за кредитним договором було переведено з валюти „гривня" у валюту „долар США".

Оскільки позичальник належним чином не виконував своїх обов`язків за кредитним договором, тому за ним утворилась заборгованість, яка станом на 16.04.2014 року становила 162 064,04 доларів США, а саме: 52 994,56 доларів США заборгованість за кредитом, 33 322,05 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом, 7 255,60 доларів США заборгованість по комісії за користуванням кредитом, 60 753,60 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, а також штрафи: 250 грн. (21,94 доларів США) - фіксована частина; 7 716,29 доларів США - відсоток від суми заборгованості.

Рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 19 травня 2014 року позов ПАТ КБ „ПриватБанк до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено частково.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №НМК0G0 від 25.04.2008 року укладеного між ПАТ КБ „ПриватБанк" та ОСОБА_1 , в розмірі 162064,04 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 19.05.2014 року складало 1905095,20 грн. звернуто стягнення на квартиру загальною площею 64,90 кв. м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ КБ „ПриватБанк" з укладанням від імені відповідачів договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ „ПриватБанк" всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки. Встановлено початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі акту незалежної оцінки, проведеної об`єктом оціночної діяльності(незалежним експертом) на стадії оцінки майна під час проведення дій по реалізації предмета іпотеки. В задоволені решти позовних вимог відмовлено.

В задоволенні зустрічного позову, про розірвання іпотечного договору відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Хмельницької області від 29 вересня 2014 року у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційний банк „ПриватБанк" про звернення на предмет іпотеки відмовлено, застосовано мораторій на зверення стягнення на предмет іпотеки згідно Закону України „Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті".

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися заставою (частина перша статті 546 ЦК України).

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Частинами першою, третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

У такому разі положення абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору.

В охоронних правовідносинах права та інтереси кредитора, як позивача, забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Такі висновки щодо застосування вказаних норм права відповідають правовій позиції, викладеній у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18).

Отже, з ухваленням рішення про звернення стягнення на предмет застави у 2014 році зобов`язання відповідача сплатити заборгованість за Кредитним договором не припинилося та триває до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання.

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

У постанові Верховного Суду (у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду) від 26 жовтня 2018 року у справі № 922/4099/17 з огляду на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 26 квітня 2017 року у справі № 918/329/16, наведено висновок про те, що вимоги про стягнення грошових коштів, передбачених статтею 625 ЦК, не є додатковими вимогами в розумінні статті 266 ЦК, а тому закінчення перебігу позовної давності за основною вимогою не впливає на обчислення позовної давності за вимогою про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат.

Стягнення 3% річних та інфляційних витрат можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову.

Суд погоджується з розрахунком суми 3%, розрахунок суми відповідачами не спростований.

Визначений позивачем розмір заборгованості в сумі 52 994,56 дол. США, на який нараховуються 3% річних, відповідачами належними та допустимими доказами не спростовано.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися порукою (частина перша статті 546 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Частиною четвертою статті 559 ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Закон не пов`язує припинення поруки з прийняттям судом рішення про стягнення з боржника або поручителя боргу за зобов`язанням, забезпеченим порукою.

Наявність рішення суду про стягнення кредитної заборгованості свідчить, що суд дійшов висновку про те, що строк виконання зобов`язання настав, причому саме за тією вимогою, яку задоволено судом, та встановив наявність обов`язку відповідача (відповідачів) сплатити заборгованість.

Рішення суду про стягнення заборгованості, у тому числі з поручителя, не змінює змісту у відповідного правовідношення - характер та обсяг прав і обов`язків сторін залишаються незмінними, додається лише ознака безпосередньої можливості примусового виконання. До моменту здійснення такого виконання або до припинення зобов`язання після ухвалення судового рішення з інших підстав (наприклад, унаслідок зарахування зустрічних однорідних вимог) відповідне зобов`язання продовжує існувати.

Отже, саме по собі набрання законної сили рішенням суду про стягнення з боржника або поручителя заборгованості за кредитним договором не змінює та не припиняє ані кредитного договору, ані відповідного договору поруки, доки не виникне договірна чи законна підстава для такого припинення.

Зазначений правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справа № 522/1528/15-ц.

З ухваленням рішення про стягнення боргу зобов`язання відповідача, як поручителя сплатити заборгованість за кредитним договором не припинилося та триває до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання, а відтак позивач, як кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення до повного та фактичного виконання грошового зобов`язання.

Зазначений правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 20 травня 2021 року у справі 910/3077/20.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц викладено висновок про те, що укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046, частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, в розмірі та саме в тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування трьох відсотків річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. При обчисленні трьох відсотків річних за основу має братися прострочена сума, визначена в договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України.

З огляду на викладене, з відповідачів слід стягнути солідарно на користь АТ КБ «Приватбанк» 3% річних від простроченого зобов`язання в розмірі 4 773,87 доларів США.

У відповідності до п. 3 ч. 2, ч. 13 ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідачів на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі по 1135,00 грн. з кожного.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 89, 263-265, 279, 141 ЦПК України, ст. 526, 549, 550, 554, 610, 612, 625, 1050, 1054 ЦК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за період з 27.07.2018 по 27.07.2021 рр. у розмірі 4773.87 [Долар США] що за курсом 26.98 відповідно до службового розпорядження НБУ від 27.07.2021 року складає 128799.01 грн. станом на 27.07.2021 р. за кредитним договором № HMK0G0 від 25.04.2008 року, яка складається з наступного: - 4773.87 [Долар США] - 3 % річних від простроченої суми та по 1135,00 грн. у відшкодування судових витрат з кожного.

Позивач: АТ КБ «ПриватБанк» ідентифікаційний код 14360570, юридична адреса: вул. Грушевського, 1Д, м. Київ.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 30 грудня 2022 року.

Суддя Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Швець О.Д.