Номер провадження: 22-ц/813/5086/22
Справа № 523/1712/18
Головуючий у першій інстанції Сувертак І. В.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
15.12.2022 року м. Одеса
Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: Погорєлової С.О.
суддів: Заїкіна А.П., Таварткіладзе О.М.
за участю секретаря: Дубрянської Н.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву представника ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 (третя особа - ОСОБА_2 ) про визнання розписки фіктивною, -
У лютому 2018 року ОСОБА_1 звернулася до Суворовського районного суду м. Одеси із позовом, який було уточнено, до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики.
У березні 2018 року ОСОБА_3 звернулася до Суворовського районного суду м. Одеси із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_2 про визнання розписки фіктивною.
Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 10 липня 2020 року позов ОСОБА_1 було залишено без задоволення, зустрічний позов ОСОБА_3 - задоволено частково.

Вказане судове рішення було оскаржено у апеляційному порядку представником ОСОБА_1 .

Постановою Одеського апеляційного суду від 29 грудня 2020 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 було залишено без задоволення. Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 10 липня 2020 року - залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 27 жовтня 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_1 було задоволено частково. Постанову Одеського апеляційного суду від 29 грудня 2020 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постановою Одеського апеляційного суду від 25 жовтня 2022 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 було задоволено.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 10 липня 2020 року скасовано, ухвалено нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 (третя особа - ОСОБА_3 ) про стягнення боргу за договором позики задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг за договором позики від 04.09.2017 року в сумі 554 897, 22 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 27 298,75 грн.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 (третя особа - ОСОБА_2 ) про визнання розписки фіктивною (недійсною) відмовлено.

28 жовтня 2022 року від представника ОСОБА_1 - адвоката Соловйова В.В. до Одеського апеляційного суду надійшла заява про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат за надання правничої допомоги, у якій заявник просив стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі по 20 250 грн. з кожного.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, колегія суддів дійшла до висновку про часткове задоволення заяви представника ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі.

Згідно з частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини першої, пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Згідно з частиною другою статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною п`ятою статті 137 ЦПК встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з частиною шостою статті 137 ЦПК обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Водночас, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд, за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частини третьої статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Отже, під час вирішення питання про розподіл витрати на професійну правничу допомогу, суд:

1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині третьої статті 141 ЦПК України (а саме: співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони;

2) з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені статтею 137 ЦПК України (а саме: пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення чи заявлення неспівмірно нижчої суми судових витрат, порівняно з попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що: «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат».

У постанові Верховного Суду від 30.09.2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що: «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення».

З матеріалів даної справи вбачається, що на підтвердження понесених апелянтом витрат на правничу допомогу, представник ОСОБА_1 - адвокат Соловйова В.В., разом із заявою про ухвалення додаткового рішення, надав суду апеляційної інстанції Договір про надання правничої допомоги від 31.07.2019 року.

Відповідно до п.1.1. Договору, у порядку та на умовах даного договору Клієнт доручає, а Адвокат приймає на себе зобов`язання надавати правову допомогу по цивільній справі № 523/1712/18.

Згідно п. 1.2. Договору, правова допомога полягає у наданні усних та письмових консультацій, участь у судових засіданнях; складання відзивів, заяв, скарг, клопотань, заперечень, знайомлення з матеріалами справи й таке інше. Правова допомога має бути направлена на прийняття судами рішень про задоволення позову Клієнта.

Згідно п.п. 5.1, 5.2 Договору за виконання роботи, зазначеної в п. 1.1. цього Договору у суді першої інстанції Клієнт здійснює оплату, розмір якої становить 12500 грн. У випадку необхідності подачі апеляційної, касаційної скарги або відзиву на апеляційну або касаційну скаргу вартість роботи адвоката визначається сторонами додатковою угодою.

01.08.2020 року ОСОБА_1 та адвокатом Соловйовим В.В. було укладено Додаткову угоду N 1 до договору про надання правничої допомоги від 31.07.2019 року.

Відповідно до п. 1 Додаткової угоди № 1 у порядку та на умовах договору від 31.07.2019 року Клієнт доручає, а Адвокат приймає на себе зобов`язання підготувати та подати апеляційну скаргу на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 10.07.2020 року по цивільній справі № 523/1712/18, а також взяти участь у апеляційному розгляді.

Відповідно до п. 2 Додаткової угоди № 1 за надання правничої допомоги, зазначеної у п. 1, Сторони встановили Гонорар адвоката у розмірі 14000 грн. За погодженням із Сторонами грошові кошти у розмірі 14000 грн. Клієнт передає адвокату готівкою через свою доньку - ОСОБА_4 , на яку була видана довіреність

01.08.2020 року на виконання Договору та Додаткової угоди № 1 адвокату було передано Гонорар готівкою 14000 грн., про що написана відповідна розписка.

10.01.2021 року ОСОБА_1 та адвокатом Соловйовим В.В. було укладено Додаткову угоду N2 до договору про надання правничої допомоги від 31.07.2019 року.

Відповідно до п. 1 Додаткової угоди № 2 у порядку та на умовах договору від 31.07.2019 року Клієнт доручає, а Адвокат приймає на себе зобов`язання підготувати та подати касаційну скаргу на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 10.07.2020 року та постанову Одеського апеляційного суду від 29.12.2020 року по цивільній справі № 523/1712/18.

Відповідно до п. 2 Додаткової угоди № 2 за надання правничої допомоги, зазначеної у п. 1, Сторони встановили Гонорар адвоката у розмірі 14000 грн. За погодженням із Сторонами грошові кошти у розмірі 14000 грн. Клієнт сплачує адвокату готівкою після розгляду касаційної скарги Верховним Судом.

29.10.2021 року, на виконання Договору та Додаткової угоди № 2, адвокату було передано Гонорар готівкою 14000 грн., про що написана відповідна розписка.

26.10.2022 року ОСОБА_1 та адвокатом Соловйовим В.В. підписано Акт виконаних робіт за Договором про надання правничої допомоги від 31.07.2022 року.

З Акту вбачається, що правова допомога прийнята Клієнтом у повному обсязі.

Загальна сума витрат на професійну правничу допомогу, яку заявник просить стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , становить 40 500 грн., по 20 250 грн. з кожного.

Однак, колегія суддів зазначає, що згідно положень ч.1, п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову - на відповідача.

З матеріалів справи вбачається, що позовні вимоги у даній справі заявлені ОСОБА_1 до ОСОБА_2 . При цьому ОСОБА_3 зазначена позивачем як третя особа.

Таким чином, оскільки діючим законодавством не передбачено стягнення судових витрат з третьої сторони у справі, колегія суддів доходить до висновку, що у задоволенні клопотання про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 20 250 грн. витрат на правничу допомогу має бути відмовлено.

В іншій частині вимоги заявленого клопотання є доведеними належними та допустимими доказами.

За таких обставин, а також з урахуванням обґрунтованості та пропорційності розміру витрат до предмета спору, ціни позову, значення справи для сторін, колегія суддів доходить до висновку про необхідність часткового задоволення заяви представника ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат, та стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підтверджені витрати на правову допомогу, в загальній сумі 20 250 грн.

Керуючись ст. ст. 133, 137, 270 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Заяву представника ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 (третя особа - ОСОБА_3 ) про стягнення боргу за договором позики, та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 (третя особа - ОСОБА_2 ) про визнання розписки фіктивною, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) витрати на професійну правничу допомогу в сумі 20 250 гривень.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе