Житомирський апеляційний суд
Справа №278/2362/20 Головуючий у 1-й інст. Грубіян Є. О.
Категорія 76 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2022 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Коломієць О.С., Талько О.Б.,

за участі секретаря судового засідання Франчука В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу №278/2362/20 за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Житомирський бронетанковий завод» про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу

за апеляційною скаргою Державного підприємства «Житомирський бронетанковий завод»

на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 10 грудня 2020 року, яке ухвалене під головуванням судді Грубіяна Є.О. у м. Житомирі,

в с т а н о в и в:

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Державного підприємства «Житомирський бронетанковий завод». Просила визнати незаконними та скасувати накази від 23 липня 2020 року №456-ОС та від 05 серпня 2020 року №492-ОС від 05 серпня 2020 року про притягнення її, ОСОБА_1 - агента з постачання відділу закупівель, до дисциплінарної відповідальності.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що накази відповідача про притягнення її до дисциплінарної відповідальності є незаконними та підлягають скасуванню, як необґрунтовані та безпідставні. Жодних порушень внутрішнього трудового розпорядку та норм чинного законодавства про працю вона не допускала. Службове розслідування не встановило будь-яких винних дій з її боку чи порушень нею трудової дисципліни. Підстави для оголошення догани наказом від 23 липня 2020 року №456-ОС є надуманими та недоведеними. Стосовно наказу відповідача від 05 серпня 2020 року №492-ОС про оголошення догани за порушення пункту 2.11 Посадової інструкції агента з постачання відділу закупівель, то роботодавець, вимагаючи подати заяву на звільнення за власним бажанням, створив перешкоди для виконання посадових обов`язків, внаслідок чого вона не виконала в повному обсязі розпорядження вищестоящого керівника. Крім того, вона була притягнута до відповідальності раніше, ніж була встановлена контрольна дата для виконання розпорядження, що свідчить про передчасність та упередженість дій адміністрації підприємства.

У жовтні 2020 року до суду надійшов позов ОСОБА_1 до Державного підприємства «Житомирський бронетанковий завод», у якому вона просила: визнати незаконним та скасувати наказ відповідача від 09 вересня 2020 року №579-ОС про звільнення її, ОСОБА_1 - агента з постачання відділу закупівель, за систематичне невиконання без поважних причин трудових обов`язків згідно з п. 3 частини першої ст. 40 КЗпП України; поновити її на посаді агента з постачання відділу закупівель ДП «Житомирський бронетанковий завод»; стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Вищевикладені вимоги цієї позовної заяви обґрунтовувала тим, що адміністрація роботодавця, заблокувавши її електронну перепустку на територію підприємства, фактично позбавила її можливості виконувати посадові обов`язки. Для неї був відсутній доступ до робочого кабінету адміністративного приміщення на території підприємства, де знаходилися всі робочі документи, що необхідні для виконання різного роду доручень у повному обсязі. Про ці обставини в належний спосіб вона повідомляла безпосереднього керівника та директора підприємства, але ніяких дій для виправлення ситуації ними не вчинялося. Крім того, в наказі про звільнення не вказано, в чому саме полягає систематичність невиконання нею трудових обов`язків.

Ухвалою Житомирського районного суду Житомирської області від 12 жовтня 2020 року справи за позовами об`єднані в одне провадження.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 10 грудня 2020 року визнані незаконними та скасовані накази директора ДП "Житомирський бронетанковий завод" від 23 липня 2020 року №456-ОС та від 05 серпня 2020 року №492-ОС про притягнення до дисциплінарної відповідальності агента з постачання відділу закупівель ОСОБА_1 ; визнаний незаконним та скасований наказ директора ДП "Житомирський бронетанковий завод" від 09.09.2020 року №579-ОС про звільнення агента з постачання відділу закупівель ОСОБА_1 ; поновлено ОСОБА_1 на роботі на посаді агента з постачання відділу закупівель ДП "Житомирський бронетанковий завод" з 09 вересня 2020 року; стягнуто з ДП "Житомирський бронетанковий завод" на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період часу з 09 вересня по 10 грудня 2020 року. Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць. Вирішено питання судових витрат.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ДП «Житомирський бронетанковий завод» подало апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Зокрема зазначає, що усним розпорядженням директора ДП «Житомирський бронетанковий завод» робоче місце ОСОБА_1 було змінено та створені необхідні умови для виконання посадових обов`язків. Робоче місце знаходилося на території підприємства поза межами турнікету, де розташовані також інші структурні підрозділи підприємства. При цьому посадові обов`язки, умови та оплата праці позивача не змінювалися. Електронний пропуск було відмінено у зв`язку зі зміною робочого місця. Відміна пропуску ніяким чином не впливала на доступ ОСОБА_1 на територію підприємства. Дані обставини були предметом перевірки управління Держпраці в Житомирській області. Актом інспекційного відвідування від 22 липня 2020 року №ЖТ8307/617/АВ не встановлено порушення прав працівника з боку роботодавця. Під час переміщення на інше робоче місце позивача було забезпечено всім необхідним для виконання нею посадових обов`язків, що підтверджується відсутністю звернень останньої із цього приводу. Незважаючи на такі обставини, позивач безпідставно ухилялася від виконання покладених на неї посадових обов`язків, що призвело до винесення оскаржуваних вищезазначених наказів.

Від учасників справи відзиву на апеляційну скаргу не надходило. Відповідно до частини третьої ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу підтримав у межах її доводів та вимог. Просить рішення суду першої інстанції скасувати, а у задоволенні позовних вимог - відмовити.

Представник позивача просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Позивач ОСОБА_1 до суду не з`явилася. Неявка сторін належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (частина друга ст.372 ЦПК України). Явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою та позивач своє представництво в суді забезпечила.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до приписів ст.43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку особа вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Кодекс законів про працю України регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини (ст.1 КЗпП України). Також, таким нормативно-правовим актом визначені правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці.

Працівники мають право, серед іншого, на здорові і безпечні умови праці, право звернення до суду для вирішення трудових спорів незалежно від характеру виконуваної роботи або займаної посади, крім випадків, передбачених законодавством, та інші права, встановлені законодавством (частина друга ст.2 КЗпП України).

Відповідно до ст.2-1 КЗпП України забороняється будь-яка дискримінація у сфері праці.

Законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього (ст.4 КЗпП України). Держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи (частина шоста ст.5-1 КЗпП України).

Статтею 21 КЗпП України визначено, що трудовий договір - це угода між працівником та власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою. Працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, та дотримуватись внутрішнього трудового розпорядку, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату й забезпечувати умови праці, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, серед іншого, систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення (п.3 частини першої ст. 40 КЗпП України).

Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що ОСОБА_1 працювала на Державному підприємстві «Житомирський бронетанковий завод» (далі ДП «ЖБТЗ») на посаді агента з постачання відділу закупівель та була звільнена з 09 вересня 2020 року за систематичне невиконання працівником без поважних причин трудових обов`язків, згідно з п.3 частини першої ст.40 КЗпП України, тобто з ініціативи адміністрації.

Посадова інструкції, яка затверджена 05 червня 2020 року, зокрема, передбачає, що серед інших завдань та обов`язків, агент із постачання відділу закупівель виконує окремі доручення свого безпосереднього керівника (п.2.11.). Із цією Посадовою інструкцією позивач була ознайомлена під підпис 07 липня 2020 року.

За час роботи на підприємстві ОСОБА_1 заохочувалася чотири рази (два до дня 8 березня у 2018 та 2019 роках) за добросовісне виконання трудових обов`язків у 2015 році та грошовою премією у 2019 році (а.с.1, 78, 19-21, 108, 115-124 т.1, а.с.16-20 т.2). На підприємстві затверджено Кодекс корпоративної етики (а.с.21-39 т.2). Позивач з Кодексом також ознайомлена.

ОСОБА_1 22 червня 2020 року зверталася до ДП «ЖБТЗ» із заявою, в якій повідомляла адміністрацію про те, що не може потрапити на робоче місце через блокування перепустки (а.с.44,140 т.1).

23 червня 2020 року наказом ДП «ЖБТЗ» №206-од вирішено провести службову перевірку для з`ясування питання, чи затягувалося проведення закупівель та чому невчасно позивачем поставлені товарно-матеріальні цінності. З наказом ОСОБА_1 ознайомлена 07 липня 2020 року (а.с.17,113 т.1).

23 червня 2020 року наказом відповідача №207-од вирішено провести службове розслідування щодо перевірки інформації з приводу можливого неналежного отримання 18 червня 2020 року товарно-матеріальних цінностей. З наказом ОСОБА_1 ознайомлена 07 липня 2020 року (а.с.18,114 т.1).

Службовою запискою за вхідним №2549/01-17 від 25 червня 2020 року ОСОБА_1 у відповідь на її звернення від 22 червня 2020 року щодо визначення робочого місця та доступу до нього була повідомлена про те, що з даного питання їй слід звернутися до безпосереднього керівництва (а.с.45 т.1).

Із 26 червня по 04 липня 2020 року ОСОБА_1 перебувала на лікарняному (а.с.218-219 т.1).

06 липня 2020 року директором ДП «ЖБТЗ» видано розпорядження, яким повідомлено ОСОБА_1 про нове робоче місце та зобов`язано надати пояснення до 13 години 30 хвилин того ж дня з приводу: конкретних причин неможливості виконання посадових обов`язків; наведення обставин порушення трудових прав позивача та надання детального звіту про виконану роботу за червень 2020 року (а.с.45,142 т.1).

Цього ж дня, тобто 06 липня 2020 року, ОСОБА_1 надала пояснення, що 22 червня 2020 року з 8 до 11 години не могла потрапити на робоче місце і рішення про відсторонення від посади їй не надавали. До кінця робочого дня 22 червня 2020 року всю роботу позивач виконувала у присутності працівника охорони. 23 червня 2020 року робоче місце позивача було фактично переміщено у інше місце, прохід до якого не вимагає мати в наявності перепустку. Позивачу не дали можливості використати право на відпустку за період роботи на підприємстві у 2017-2019 роках. Від позивача вимагали написати заяву про звільнення за власним бажанням. Надати детальний звіт про виконану роботу за червень 2020 року позивач не мала можливості у зв`язку із тим, що розпорядження надано об 11 годині 24 хвилини 06 липня 2020 року, обідня перерва на підприємстві з 12 до 13 години, а обсяг виконаної роботи за такий період був завеликим (а.с.47-48, 143-144 т.1).

07 липня 2020 року позивач надала два пояснення щодо наказів №206-од та №207-од. Із приводу наказу №206-од про причини невчасної поставки товарно-матеріальних цінностей надати пояснення не змогла через відсутність на робочому місці. У згадувані наказом періоди займалась службовими обов`язками. На виконання наказу №207-од позивач повідомила, що Посадова інструкція їй надана для ознайомлення у день написання даного пояснення. Доставка матеріально-технічних цінностей, що мала місце 19 червня 2020 року, не призвела до зриву виконання замовлення. Обидва пояснення містять відомості про те, що доповідна записка ОСОБА_2 для ознайомлення не надавалася (а.с.29-30, 125-126 т.1).

22 липня 2020 року начальник відділу забезпечення ДП «ЖБТЗ» видав розпорядження, яким зобов`язав відповідача готувати кожного дня у період часу з 16 годин 00 хвилин до 16 годин 45 хвилин та надавати звіт про виконану за день роботу (а.с.51,147 т.1).

22 липня 2020 року управлінням Держпраці у Житомирській області розглянуто звернення позивача. Перевіркою встановлено наступне. Позивач працює у відповідача з 20 квітня 2015 року на посаді комплектувальника виробів та інструменту, а з 01 квітня 2020 року - на посаді агента з постачання відділу закупівель. Не встановлено фактів відсторонення від виконання посадових обов`язків позивача за цей час. Дійсно, мало місце 19 червня 2020 року перенесення робочого місця за усною вказівкою керівництва (а.с.28,124,258-269 т.1).

23 липня 2020 року наказом № 456-ос позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності за порушення вимог п.3.1.1 Правил внутрішнього трудового розпорядку ДП «ЖБТЗ» та ст.139 КЗпП України, а саме, за невиконання 18 червня 2020 року розпорядження безпосереднього керівника про отримання та доставку з відділення №1 ТзОВ «Нова Пошта» в смт Новогуйвинське на ДП «ЖБТЗ» товарно-матеріальних цінностей (а.с.13 т.1). Оголошено догану.

Із 23 липня по 06 серпня 2020 року позивач подавала звіти про виконану роботу (а.с.52-63, 148-158 т.1).

24 липня 2020 року позивач зверталася до відповідача із заявою, якою просила надати копію наказу від 23 липня 2020 року про притягнення її до дисціплінарної відповідальності (а.с.15,111 т.1).

30 липня 2020 року начальник відділу закупівель видав розпорядження, яким запропонував ОСОБА_1 виконати певну роботу з терміном виконання до 06 серпня 2020 року (а.с.220 т.1).

31 липня 2020 року позивач службовою запискою повідомила начальника відділу закупівель про неможливість виконання розпорядження від 30 липня 2020 року в зв`язку із відсутністю доступу до усіх приміщень підприємства (а.с.221-244 т.1).

05 серпня 2020 року наказом №492-ос позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності за порушення п.2.11 Посадової інструкції, а саме за невиконання письмового доручення керівника від 30 липня 2020 року (а.с.14,110 т.1). Оголошено догану.

06 серпня 2020 року позивач зверталася до відповідача із заявою, якою просила видати копію наказу від 05 серпня 2020 року про притягнення її до дисціплінарної відповідальності (а.с.16,112 т.1).

Позивач надавала пояснення щодо виконуваної роботи (а.с.63-71, 210-216, 255-257 т.1).

06 серпня 2020 року працівники охорони ДП «ЖБТЗ» надали пояснення, якими зазначили наступне. У період часу з 22 червня 2020 року за вказівкою керівництва перепустка позивача була заблокована. В разі потреби такому працівникові відвідати приміщенні, що мають обмежений доступ, позивач їх відвідувала в присутності працівника охорони без будь-яких перешкод і проблем (а.с.44-68 т.2).

Із 07 по 13 серпня 2020 року позивач перебувала на лікарняному (а.с.72-73 т.2), а з 10 серпня по 05 вересня 2020 року - у відпустці (а.с.71 т.2).

Наказом від 09 вересня 2020 року №579-ОС позивач 09 вересня 2020 року звільнена з роботи за систематичне невиконання працівником без поважних причин трудових обов`язків на підставі п.3 частини першої ст.40 КЗпП України (а.с.100-101 т.1). На час звільнення позивач займала посаду агента з постачання відділу закупівель.

19 вересня 2020 року позивач зверталася до відповідача із заявою, якою просила видати довідку про доходи для вирахування середньомісячного заробітку (а.с.168 т.1).

Із вищевикладеного вбачається, що відповідачем у останні місяці роботи позивача на підприємстві цілеспрямовано порушувалися її права. Дії роботодавця спрямовувалися на створення працівникові штучних умов для неможливості виконання ОСОБА_1 своїх посадових обов`язків.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що переміщення робочого місця позивача та блокування її перепустки на територію підприємства перешкоджало ОСОБА_1 виконувати покладені на неї посадові обов`язки у звичайному режимі. Вчинення роботодавцем вищевказаних дій без пояснень, можливість відвідування території підприємства лише у присутності працівників охорони свідчить про створення з боку адміністрації тиску на працівника.

У разі наявності підстав, які б свідчили про вчинення позивачем протиправних дій, до встановлення з даного приводу висновків розслідування відповідач міг застосовувати інститут відсторонення від роботи (виконання обов`язків), але в жодному разі не фізичне переміщення робочого місця, блокування доступу до приміщень підприємства, до яких позивач мала доступ до цього.

Окрім того, суд першої інстанції обґрунтовано вважав порушенням вимог трудового законодавства - доведення до відома позивача її посадових обов`язків лише 07 липня 2020 року, в той час коли Посадова інструкція агента з постачання відділу закупівель була затверджена 05 червня 2020 року та доведена до відома інших працівників того ж відділу 26 червня 2020 року (а.с.16-20 т.2). Попередня редакція Посадової інструкції агента з постачання відділу закупівель суду першої інстанції на дослідження надана не була. Не було повідомлено й суд, чи розроблялася така станом до 05 червня 2020 року та чи доводився до відома позивача її зміст до 07 липня 2020 року. Тобто, за два дні до надання позивачем пояснень із приводу інкримінованого їй в перший раз роботодавцем правопорушення, її ознайомили з Посадовою інструкцією, у якій прописані посадові обов`язки агента з постачання відділу закупівель.

Разом з тим, приймається до уваги, що позивач перебувала на лікарняному з 26 червня по 04 липня 2020 року (а.с.52-63, 148-158 т.1), а події, за які її було притягнуто до дисциплінарної відповідальності, мали місце 18-19 червня 2020 року та у період часу з 30 липня по 05 серпня 2020 року.

Не доведено відповідачем і суттєвість порушення, вчиненого позивачем, щодо отримання відправлення 19 червня 2020 року, а не 18 червня 2020 року. На підставі яких матеріалів відповідач вважає такі дії позивача порушенням також не надано. В чому і які вимоги локальної документації було порушено позивачем, що стало підставою для притягнення її до дисциплінарної відповідальності наказом від 23 липня 2020 року за №456-ос суду надано на дослідження також не було (а.с.13 т.1).

Наказ від 23 червня 2020 року №206-ос про організацію проведення службової перевірки містить інформацію про те, що позивачем несвоєчасно проведено закупівлю товарно-матеріальних цінностей та станом на 19 червня 2020 року продукція поставлена не в повному обсязі (а.с.113 т.1), але яким локальним документом визначалися безпосередні обов`язки та строки виконання не надано. Тобто, зазначений наказ констатує лише порушення, але не визначає локальну документацію, яка такі дії визначала порушеннями.

Колегія суддів погоджується, що наказ від 05 серпня 2020 року №492-ос щодо притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності за порушення п.2.11 Посадової інструкції, а саме за невиконання письмового доручення керівника від 30 липня 2020 року є незаконним (а.с.14,110 т.1), оскільки виконання умов доручення відбувалося в штучно створених адміністрацією підприємства незручних для працівника умовах.

Складними, принизливими та незручними умови є: виконання трудових обов`язків у іншому режимі без пояснень необхідності у цьому; раптового, без попередження не допуску до робочого місця; переміщення робочого місця взагалі та в тому числі у відсутність такого працівника; впровадження необхідності супроводження працівника під час відвідування деяких приміщень підприємства; поставлення перед працівником завдань, які вочевидь не можливо виконати у відведений час (розпорядження від 06 липня 2020 року а.с.45, 142 т.1); повідомлення розпорядженням від 06 липня 2020 року про перенесення робочого місця позивача, що фактично відбулось 22 червня 2020 року; не повідомлення взагалі аж до звільнення причин блокування перепустки, яку позивач мала до 22 червня 2020 року.

Із вищевикладеного слідує, що позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності у штучно створених адміністрацією підприємства для цього умовах, що не свідчить про невиконання ОСОБА_1 вимог трудового законодавства. Швидкоплинність процесу притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, а також подальше у зв`язку із цим звільнення з посади, в черговий раз підтверджує вкрай упереджене відношення адміністрації до такого працівника.

Так, позивача двічі було притягнуто при наведених раніше обставинах та умовах до дисциплінарної відповідальності за проміжок часу, що не перевищував двох тижнів. При цьому, що позивач перебувала на лікарняному з 26 червня по 04 липня 2020 року. Звільнення проведено у час, який дозволяв це зробити якомога швидше 09 вересня 2020 року, з урахуванням того, що позивач була відсутня на роботі з 07 серпня по 05 вересня 2020 року (лікарняний, відпустка).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що накази про догани є незаконними, оскільки наявні поважні причини, а тому підлягають скасуванню. За таких обставин, відсутня ознака систематичного невиконання ОСОБА_1 обов`язків та відсутні підстави для її звільнення за п.3 частини першої ст.40 КЗпП України, а тому суд першої інстанції обґрунтовано визнав й наказ про звільнення незаконним.

Отже, у справі про поновлення на роботі суд першої інстанції з`ясував, що нештучних обставин для притягнення до дисциплінарної відповідальності не було, а тому з ініціативи роботодавця ОСОБА_1 звільнена бути не могла, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції щодо визнання оскаржених у судовому порядку наказів незаконними та поновлення позивача на посаді не змінюють.

Разом із тим, розглядаючи трудовий спір, суд першої інстанції не звернув уваги на положення п.2.27 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року №58 (зі змінами та доповненнями), за змістом якого днем звільнення вважається останній день роботи.

ОСОБА_1 була звільнена з роботи наказом директора ДП «Житомирський бронетанковий завод» №579-ОС з 09 вересня 2020 року, що було останнім днем її роботи на підприємстві перед звільненням, а тому остання має бути поновлена на роботі на посаді агента з постачання відділу закупівель з наступного дня, тобто з 10 вересня 2020 року, а не з 09 вересня 2020 року, як помилково вважав суд першої інстанції.

Відповідно до частини другої ст.235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі Порядок).

Пунктом 2 Порядку передбачено, що у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

Згідно з пунктом 5 розділу IV Порядку № 100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

За змістом пункту 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадиться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на два сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Відповідно до довідки ДП «ЖБТЗ», яка надана суду апеляційної інстанції представником відповідача, середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 складає 492,54 грн: (9 567,36 грн. заробітна плата за червень 2020 року + 9 641,72 грн. заробітна плата на липень 2020 року) : 39 кількість відпрацьованих на два місяця днів).

Основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна заробітна плата працівника. Після визначення середньоденної заробітної плати здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді: 492,54 грн. х 65 роб. дн. = 32 015,13 грн.

Враховуючи вищевикладене, з відповідача на користь позивача слід стягнути 32 015 грн. 13 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період із 10 вересня по 10 грудня 2020 року (ухвалення судом першої інстанції рішення про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу). Суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на корить працівника як середній заробіток за час вимушеного прогулу, обчислюються без віднімання сум податків та зборів. Податки і збори із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та відповідно, відрахуванню із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу зменшується на суму податків і зборів (правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 18 липня 2018 року в справі №359/10023/16-ц, від 25 березня 2019 року в справі №191/81/17, від 07 жовтня 2020 року в справі №523/14396/19).

Оскільки суд першої інстанції помилився у даті поновлення позивача на роботі та не зазначив суми середнього заробітку, який підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача за час вимушеного прогулу, апеляційний суд відповідно до положень ст.376 ЦПК України змінює рішення суду першої інстанції в частині дати поновлення ОСОБА_1 на роботі та доповнює рішення сумою середнього заробітку за час вимушеного прогулу шляхом викладення четвертого та п`ятого абзаців резолютивної частини рішення суду першої інстанції у новій редакції.

У решті рішення залишається без змін, як постановлене з додержанням норм матеріального та процесуального права у частині визнання наказів незаконними, негайного виконання та вирішення питання судових витрат.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374,376,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Житомирський бронетанковий завод» задовольнити частково.

Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 10 грудня 2020 року змінити, виклавши четвертий та п`ятий абзаци резолютивної частини в наступній редакції:

Поновити ОСОБА_1 на посаді агента з постачання відділу закупівель Державного підприємства «Житомирський бронетанковий завод» із 10 вересня 2020 року.

Стягнути з Державного підприємства «Житомирський бронетанковий завод» (вул. Дружби Народів, 1 смт.Новогуйвинське, Житомирська обл., ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код платника податків НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 32 015 грн. 13 коп. за період із 10 вересня по 10 грудня 2020 року. Суд визначив зазначену суму без утримання податків та інших обов`язкових платежів.

У решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді: