КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 362/4110/21 Головуючий у суді І інстанції Ковбель М.М.
Провадження № 22-ц/824/6978/2022 Доповідач у суді ІІ інстанції Ігнатченко Н.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 листопада 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ігнатченко Н.В.,

суддів: Мережко М.В., Савченка С.І.,

за участю секретаря судового засідання - Череп Я.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 23 червня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - служба у справах дітей та сім`ї Васильківської міської ради Київської області, про визначення способу участі батька у спілкуванні з дитиною та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - виконавчий комітет Васильківської міської ради Київської області, про визначення місця проживання дитини та визначення способу участі батька у спілкуванні з дитиною,

в с т а н о в и в:

У серпні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа - служба у справах дітей та сім`ї Васильківської міської ради Київської області, про визначення способу участі батька у спілкуванні з дитиною.

У жовтні 2021 року ОСОБА_3 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2 , третя особа - виконавчий комітет Васильківської міської ради Київської області, про визначення місця проживання дитини з матір`ю та визначення способу участі батька у спілкуванні з дитиною.

Під час підготовчого провадження у справі представник ОСОБА_2 - адвокат Стукалова І.В. подала до суду клопотання про призначення психологічної експертизи дитини, яке обґрунтувала тим, що між сторонами існує спір з приводу встановлення порядку та способу участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною, а тому з урахуванням наданого відповідачем висновку експерта Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України № СЕ-19-21/32514-ПС від 30 листопада 2021 року, виготовленого за її заявою щодо проведення судово-психологічної експертизи дитини та його змісту, у даній справі доцільно призначити судову експертизу, так як для з`ясування обставин справи необхідні спеціальні знання у галузі психології з метою захисту прав та інтересів дитини і встановлення того, чи залежить її оцінка сімейної ситуації від впливу з боку батьків.

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 23 червня 2022 року клопотання задоволено.

Призначено у цивільній справі № 362/4110/21 судову психологічну експертизу, проведення якої доручено спеціалістам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз (далі - КНДІСЕ) з попередженням їх про кримінальну відповідальність за статтями 384, 385 КК України та з поставленням на вирішення експертизи таких питань:

- чи спроможна малолітня дитина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з урахуванням її вікових особливостей, емоційного стану, індивідуально-психологічних властивостей, рівня розумового розвитку, надавати належну оцінку ставленню кожного з батьків до неї, виявляти прихильність до когось із батьків?

- чи виявляє дитина, з урахуванням її вікових особливостей, емоційного стану, індивідуально-психологічних властивостей, прихильність до батька?

- чи існують ознаки, що дозволяють припустити вплив матері ОСОБА_3 чи інших родичів на формування у ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , негативної думки про батька ОСОБА_2 .? Якщо існують, то в чому вони виражаються?

- чи існують з психологічної точки зору у батька дитини ОСОБА_2 обставини, що можуть перешкоджати його спілкуванню з донькою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , чи обмежувати таке спілкування?

- чи є доцільним в інтересах дитини збільшення контактів з батьком, з врахуванням її вікових особливостей, емоційного стану, індивідуально-психологічних можливостей, рівня розумового розвитку?

- чи є доцільним в інтересах дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проведення зустрічей з батьком лише у присутності матері і лише за її місцем проживання (якщо так, то який потрібен час адаптаційного періоду)?

- чи є спосіб виховання відповідача ОСОБА_3 малолітньої дитини таким, що відповідає інтересам самої дитини, а також встановленим в суспільстві етичним та моральним нормам, зокрема, щодо поваги до батька?

Оплату за проведення експертизи покладено на позивача за первісним позовом - ОСОБА_2 . Роз`яснено сторонам положення статті 109 ЦПК України про наслідки ухилення від участі в експертизі. Зупинено провадження у справі на час проведення експертизи.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що для вирішення спору щодо визначення способу участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною і встановлення обставин, на які сторони посилаються в обґрунтування своїх вимог і заперечень, необхідні спеціальні знання у галузі психології, тому у справі слід призначити судову психологічну експертизу, а матеріали справи направити до експертної установи для проведення відповідного експертного дослідження.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідач в особі представника - адвоката Петронюка Р.В. звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати з мотивів неправильного застосування судом першої інстанціїнорм матеріального та порушення норм процесуального права, і ухвалити нову постанову, якою у задоволенні клопотання про призначення експертизи відмовити.

Аргументація апеляційної скарги зводиться до того, що відповідачем було надано висновок експерта № СЕ-19-21/32514-ПС від 30 листопада 2021 року за результатами судово-психологічної експертизи в рамках цивільної справи № 362/4110/21, в якому надано виключні відповіді на питання, які суд хоче з`ясувати, призначивши нову експертизу. Немає жодних підстав для сумнівів щодо результатів даного дослідження, а стороною позивача не спростовано результатів висновків, зроблених експертом під час проведення психологічної експертизи. Позиція представника служби у справах дітей та сім`ї Васильківської міської ради Київської області, який підтримав клопотання про призначення експертизи, є незрозумілою відповідачу, адже орган опіки та піклування уже провів комісію з цього питання та надав суду відповідний висновок. Всі посилання сторони позивача у клопотанні про призначення експертизи не доводять необхідність проведення такої експертизи, при тому, що сам факт проведення в чергове судово-психологічної експертизи може мати негативний вплив на дитину, погіршити її психоемоційний стан або ж призвести до психотравмування. Окрім того, виходячи з переліку питань, які відповідно до оскаржуваної ухвали поставлено на вирішення експерту, можна дійти висновку, що суд намагається вирішити по суті спір, а не з`ясувати психологічне ставлення дитини до обох батьків, прихильність до них та ризики, які можуть бути у разі прийняття неправильного рішення відносно дитини. У разі, якщо були б деякі дійсно важливі питання, які не досліджувались під час проведення судово-психологічної експертизи, то можливим було б призначити додаткову експертизу саме з цих окремих питань.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача - адвокат Стукалова І.В. просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, посилаючись на те, що суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального права та не допустив порушення процесуальних норм, які б призвели до постановлення помилкової ухвали, у зв`язку з чим обґрунтовано призначив у справі судову психологічну експертизу.

Відзив іншого учасника справи на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надійшов.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення сторін та їх представників у судовому засіданні, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що у даній справі ОСОБА_2 , звертаючись у серпні 2021 року до суду з позовом до ОСОБА_3 , заявив позовні вимоги про визначення способу участі батька у спілкуванні з дитиною, а саме просив визначити йому такі способи участі у вихованні дочки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,без присутності матері: систематичні побачення з дочкою кожного понеділка та середи. Батько забирає дочку зі школи та привозить за місцем її проживання з матір`ю до 20 год. 00 хв. цього ж дня; систематичні побачення з дочкою кожної п`ятниці. Батько забирає дитину зі школи та привозить дитину за місцем її проживання з матір`ю наступного дня суботи до 20 год. 00 хв.; спілкування з дочкою з 10 год. 00 хв.до 16 год. 00 хв.у святкові дні кожного року: 1 січня, Різдво Христове, 8 березня, 9 травня, День Святої Пасхи та інші святкові дні; спілкування з дочкою у День її народження з 10 год. 00 хв.до 16 год. 00 хв.; спільний відпочинок з дочкою в літній період кожного року з 1 червня по 15 липня; спільний відпочинок з дочкою на зимові канікули щороку протягом 7-и днів; спільний відпочинок з дочкою під час весняних та осінніх канікул щороку з п`ятниці (останній навчальний день перед канікулами) до вівторка 20 год. 00 хв. Також просив зобов`язати відповідача надавати йому повну та достовірну інформацію щодо фактичного місця навчання, проживання чи перебування дитини, інформацію про хвороби, діагнози, лікування та щеплення за його вимогою шляхом обміну інформацією у будь-який доступний спосіб.

У жовтні 2021 року ОСОБА_3 також звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини та визначення способу участі батька у спілкуванні з дитиною, в якому просила визначити місце проживання малолітньої дочки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю за місцем її реєстрації або фактичного місця проживання та визначити спосіб участі відповідача у вихованні та спілкуванні з малолітньою дочкою шляхом призначення побачення кожної другої та четвертої неділі місяця із 9 год. 00 хв. до 12 год. 00 хв. за місцем проживання дитини, з урахуванням режиму дня та відпочинку дитини, її здоров`я, потреб та інтересів, за попередньою домовленістю з її матір`ю, виключно за власним бажанням та особистою згодою дитини у присутності матері або значимих для дитини людей.

Як свідчать матеріали справи, за усною домовленістю сторін на даний час малолітня ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , фактично проживає з разом з матір'ю ОСОБА_6 у житловому будинку за адресою її реєстрації: АДРЕСА_1 .

Рішенням виконавчого комітету Васильківської міської ради Київської області від 27 липня 2021 року № 334 «Про визначення способу участі ОСОБА_2 у вихованні і спілкуванні з малолітньою донькою ОСОБА_4 » визначено години спілкування ОСОБА_2 з малолітньою донькою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , кожної другої і четвертої суботи та неділі в місяці з 10 год. 00 хв.до 13 год. 00 хв. в присутності матері, а в літній період тривалістю до одного місяця за домовленістю між батьками для виїзду разом з донькою на оздоровлення за наявності відповідних документів.

З матеріалів справи також вбачається, що 30 листопада 2021 року за заявою ОСОБА_3 про призначення судово-психологічної експертизи в рамках цивільної справи № 362/4110/21 експертом Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України складено висновок № СЕ-19-21/32514-ПС, згідно якого ставлення дитини до матері характеризується позитивним ставленням до неї на емоційному та вербальному рівні. До батька ставлення дитини характеризується негативним ставленням на вербальному рівні, а на емоційному рівні - емоційним відторгненням, дистанціюванням від нього. Особливості прив`язаності дитини до матері характеризується безпечною прив`язаністю, а до батька - порушеною прив`язаністю. Дитина бажає проживати разом із матір`ю, що обумовлено позитивним впливом матері на дитину, включеністю у процес виховання, з урахуванням потреб та бажання дитини. Зміна місця проживання дитини на момент дослідження є недоцільною та може призвести до психотравмування, оскільки дитина має тісний зв`язок, безпечну прив`язаність до матері та не бажає змінювати місце проживання. Зустрічі батька з дитиною мають відбуватися за згодою дитини, із попередньою психологічною підготовкою як дитини так і батька, за сприянням та підтримки матері, на безпечній для дитини території, у присутності релевантних осіб або за участі психолога.

Звертаючись до суду із клопотанням про призначення психологічної експертизи, представник ОСОБА_2 - адвокат Стукалова І.В. вказувала, що за змістом висновку результати психодіагностичного дослідження дійсні на момент їх проведення, з урахуванням наданих на дослідження матеріалів. У випадках виявлення додаткових фактів або зміни обставин за ситуацією, яка досліджувалась - результати можуть змінитися та потребувати додаткового дослідження. Тобто, зазначений висновок складений на особисте замовлення відповідача, а не призначений судом у встановленому ЦПК України порядку, експерт не попереджений судом про кримінальну відповідальність згідно статей 384, 385 КК України, даний висновок є суб`єктивним, складений на підставі поданої лише відповідачем інформації без урахування всіх обставин справи. До відома експерта необхідно донести, що дитина увесь свій час проводить з мамою, час спілкування з батьком значно обмежений, у зв`язку з чим дитина відвикла від нього, що може вплинути на оцінку прихильності дитини до батька. Необхідним елементом, на який необхідно звернути увагу експерта є також встановлення залежності оцінки дитиною свого ставлення до батька та сприйняття особи батька від впливу з боку її мами та інших родичів. При цьому важливо було звернути увагу експерта на зміст аудіозаписів, що долучені до матеріалів справи як відповідачем так і позивачем, зі змісту яких вбачається залежність поведінки дитини від думки матері, прослідковується намовляння відповідачем дитини проти батька, висвітлення його у всіх життєвих подіях в негативному світлі, звинувачення його у всіх проблемах, тому зазначена інформація має бути врахована під час надана відповіді на запитання експерту щодо впливу матері чи інших родичів на формування у малолітньої ОСОБА_7 негативної думки про батька ОСОБА_2 . Вказані обставини є суттєвими під час розгляду даної справи, у зв`язку з чим виникла необхідність в призначенні судом незалежної судово-психолочігної експертизи, що сприятиме якнайкращому забезпеченню та урахуванню інтересів дитини.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожній фізичній або юридичній особі гарантовано право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також, справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики Європейського суду з прав людини включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Кутіч проти Хорватії», заява № 48778/99).

Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Згідно зі статтею 129 Конституції України одними з основних засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Положення цього конституційного принципу закріплені у статтях 12, 13 ЦПК України, якими встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанова Верховного Суду від 2 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17).

Отже, ідея справедливого судового розгляду передбачає здійснення судочинства на засадах рівності та змагальності сторін.

Одним з елементів верховенства права є дотримання прав людини, зокрема права сторони спору на представлення її позиції та права на справедливий судовий розгляд (пункти 41 і 60 Доповіді «Верховенство права», схваленої Венеційською Комісією на 86-му пленарному засіданні, м. Венеція, 25-26 березня 2011 року).

Рівність сторін передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу та докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Домбо Бегеер Б. В. проти Нідерландів» («Dombo Beheer B. V. v. the Netherlands») від 27 жовтня 1993 року, заява № 14448/88, § 33).

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, зокрема у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання цього принципу є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Згідно статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

За частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду (стаття 1 Закону України «Про судову експертизу»).

Підставою проведення судової експертизи є відповідне судове рішення чи рішення органу досудового розслідування, або договір з експертом чи експертною установою - якщо експертиза проводиться на замовлення інших осіб (частина перша стаття 7-1 Закону України «Про судову експертизу»).

За змістом частин другої, третьої статті 102 ЦПК України предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

За правилами статті 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності. У разі необхідності суд може призначити декілька експертиз, додаткову чи повторну експертизу.

Питання, з яких має бути проведена експертиза, що призначається судом, визначаються судом, а учасники справи мають право запропонувати суду питання, роз`яснення яких, на їхню думку, потребує висновку експерта. У разі відхилення або зміни питань, запропонованих учасниками справи, суд зобов`язаний мотивувати таке відхилення або зміну.

У відповідності до частини першої статті 104 ЦПК України про призначення експертизи суд постановляє ухвалу, в якій зазначає підстави проведення експертизи, питання, з яких експерт має надати суду висновок, особу (осіб), якій доручено проведення експертизи, перелік матеріалів, що надаються для дослідження, та інші дані, які мають значення для проведення експертизи.

Окрім того, відповідно до пункту 3.3 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень у документі про призначення експертизи (залучення експерта) зазначаються такі дані: місце й дата винесення постанови чи ухвали; посада, звання та прізвище особи, що призначила експертизу (залучила експерта); назва суду; назва справи та її номер; обставини справи, які мають значення для проведення експертизи; підстави для призначення експертизи; прізвище експерта або назва експертної установи, експертам якої доручається проведення експертизи; питання, які виносяться на вирішення експертові; перелік об`єктів, що підлягають дослідженню (у тому числі порівняльних зразків та інших матеріалів, направлених експертові, або посилання на такі переліки, що містяться в матеріалах справи); інші дані, які мають значення для проведення експертизи.

Згідно із пунктами 6.1, 6.3, 6.4 Науково-методичної рекомендації з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень об`єктом психологічної експертизи є психічно здорові особи (підозрюваний, обвинувачений, підсудний, виправданий, засуджений, свідок, потерпілий, позивач, відповідач: малолітні; неповнолітні; дорослого та похилого віку). Психологічна експертиза встановлює ті особливості психічної діяльності та такі їх прояви в поведінці особи, які мають юридичне значення та викликають певні правові наслідки. Основним завданням психологічної експертизи є визначення у підекспертної особи: індивідуально-психологічних особливостей, рис характеру, провідних якостей особистості; мотивотвірних чинників психічного життя і поведінки; емоційних реакцій та станів; закономірностей перебігу психічних процесів, рівня їхнього розвитку та індивідуальних її властивостей.

Судова експертиза повинна призначатися лише для встановлення даних, які входять в предмет доказування у справі, і не може стосуватися тлумачення і застосування правових норм.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку про те, що судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для з`ясування обставин, що мають значення для справи (фактичних даних, що входять до предмета доказування), без яких встановити відповідні обставини неможливо, тобто у разі, коли висновки експерта не можуть замінити інші засоби доказування, наявні у справі докази є взаємно суперечливими.

При цьому неприпустимо ставити перед судовими експертами питання, вирішення яких не спрямовано на встановлення даних, що входять до предмета доказування у справі, а також правові питання, вирішення яких згідно з чинним законодавством віднесено до компетенції суду.

Викладене узгоджується з правовими висновками, наведеними у постановах Верховного Суду України від 29 лютого 2012 року в справі № 6-9цс12, від 17 вересня 2014 року в справі № 6-131цс14 та у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 листопада 2019 року в справі № 496/4851/14-ц (провадження 61-7835сво19).

Таким чином питання про призначення судової експертизи повинно вирішуватися лише після ґрунтовного вивчення обставин справи і доводів сторін щодо необхідності такого призначення.

Зі змісту оскаржуваної ухвали місцевого суду вбачається, що вона відповідає вищевказаним вимогам законодавства та обставинам справи, оскільки стороною позивача наведено достатні підстави та обгрунтовані мотиви для висновку про необхідність призначення справі № 362/4110/21 судової психологічної експертизи, проведення якої доручити експертам КНДІСЕ.

Згідно зі статями 18, 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня1991 року (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Аналогічні норми права містяться в національному законодавстві України.

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Хант проти України» вказав, що небажання дитини спілкуватися з одним із батьків, що призводить до зменшення чи повного припинення їх побачень, саме по собі не свідчить про ухилення матір`ю (батьком) від виконання батьківських обов`язків, так як ці обставини зумовлені не її (його) волею. Батьківські права засновані на спорідненості батьків з дитиною, тому виникнення між дитиною і батьком конфлікту чи погіршення їх особистих стосунків, що може мати тимчасовий характер, не є підставою для позбавлення батька права на участь у вихованні та спілкуванні з дитиною.

Колегія суддів відмічає, що дитина є суб`єктом права і незважаючи на вікову категорію, неповну цивільну дієздатність, має певний обсяг прав. Одними з основних її прав є право висловлювати свою думку та право на врахування думки щодо питань, які стосуються її життя.

Стаття 171 СК України закріплює, що дитина має право бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.

Комплексний аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що при розгляді справ щодо місця проживання дитини і визначення способу участі одного з батьків у вихованні та спілкуванні з дитиною суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Під час вирішення такого спору беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу.

З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою під час будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що стосується дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватися, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються.

Система правосуддя прислухається до дітей, серйозно ставиться до їх думок і гарантує, що інтереси дітей захищені. Належна увага повинна приділятися поглядам та думці дитини згідно з її віком і зрілістю.

Закріплення вказаними вище міжнародними документами та актами внутрішнього законодавства України право дитини бути почутою передбачає, що думка дитини повинна враховуватися при вирішенні питань, які її безпосередньо стосуються. Разом із тим згода дитини на проживання з одним із батьків не повинна бути абсолютною для суду, якщо така згода не відповідає та не захищає права та інтереси дитини, передбачені Конвенцією.

Озвучена думка дитини не є єдиною підставою, яка враховується при вирішенні питання про місця проживання дитини і визначення способу участі одного з батьків у вихованні та спілкуванні з дитиною з огляду на те, що думка дитини не завжди може відповідати її інтересам та може бути висловлена під впливом певних зовнішніх факторів, яким вона в силу малолітнього віку неспроможна надавати правильну оцінку, чи інших можливих факторів впливу на неї.

У постанові Верховного Суду від 27 січня 2021 року у справі № 727/3856/18 наголошено, що згода дитини на проживання з одним з батьків не повинна бути абсолютною для суду, якщо така згода не буде відповідати та сприяти захисту прав та інтересів дитини.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема, особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним із батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

Крім того, враховуючи думку дитини, суди повинні розуміти, що малолітня дитина є вразливою до маніпуляцій зі сторони дорослих, а також враховувати всі обставини, що могли спричинити формування саме такого бажання в дитини (зокрема, дитина тривалий час проживає з матір`ю, яка чинить перешкоди в спілкування батька з дочкою, що призвело до такого негативного наслідку, як втрата сталих емоційних зв`язків батька та дитини).

Виходячи з наведеного, суд першої інстанції, вірно встановивши обставини справи та характер спірних правовідносин, дійшов обґрунтованого висновку про наявність передбачених законом підстав для задоволення клопотання сторони позивача про призначення у справі судової психологічної експертизи дитини, оскільки без залучення спеціальних знань у галузі психології неможливо буде встановити дійсні обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, зокрема: чи спроможна малолітня дитина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з урахуванням її вікових особливостей, емоційного стану, індивідуально-психологічних властивостей, рівня розумового розвитку, надавати належну оцінку ставленню кожного з батьків до неї, виявляти прихильність до когось із батьків; чи виявляє дитина, з урахуванням її вікових особливостей, емоційного стану, індивідуально-психологічних властивостей, прихильність до батька; чи існують ознаки, що дозволяють припустити вплив матері чи інших родичів на формування у ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , негативної думки про батька, якщо існують, то в чому вони виражаються; чи існують з психологічної точки зору у батька дитини обставини, що можуть перешкоджати його спілкуванню з донькою чи обмежувати таке спілкування; чи є доцільним в інтересах дитини збільшення контактів з батьком, з врахуванням її вікових особливостей, емоційного стану, індивідуально-психологічних можливостей, рівня розумового розвитку; чи є доцільним в інтересах дитини проведення зустрічей з батьком лише у присутності матері і лише за її місцем проживання (якщо так, то який потрібен час адаптаційного періоду); чи є спосіб виховання відповідача малолітньої дитини таким, що відповідає інтересам самої дитини, а також встановленим в суспільстві етичним та моральним нормам, зокрема, щодо поваги до батька, що безпосереднього входить в предмет доказування у даній справі.

Так, судово-психологічна експертиза в галузі цивільного судочинства обов`язково застосовується у випадках визначення місця проживання дитини, порядку участі у вихованні батька, який проживає окремо, доцільності усиновлення, позбавлення чи обмеження батьківських прав, поновлення в батьківських правах, встановлення опіки та піклування тощо для встановлення реального ставлення та прихильності дитини до кожного з батьків (чи опікунів), впливу особистісних якостей батьків чи опікунів, їх реального ставлення до дитини, стилю виховання та інших психологічних чинників на всебічний розвиток дитини. Вирішення такого роду запитань може бути досягнуто тільки за допомогою використання спеціальних психологічних знань та проведення судово-психологічної чи комплексної експертизи, оскільки для прийняття правильного рішення буває недостатньо наявних у справі доказів, а відповіді дитини не завжди полегшують вирішення спору.

Вирішуючи заявлене клопотання представника позивача та призначаючи у справі судову психологічну експертизу, суд першої інстанції правильно вважав, що призначення такої експертизи сприятиме якнайкращому забезпеченню та урахуванню інтересів дитини поза впливом її батьків та стосунків, які між ними існують.

Отже, досліджуючи сукупність передбачених частиною першою статті 103 ЦПК України обставин, за яких суд призначає експертизу, колегія суддів зазначає, що обставини даного спору, з урахуванням змісту постановлених перед експертом питань, доводів первісної та зустрічної позовної заяви, відзивів на них та принципу змагальності та рівності сторін, які є елементами права на справедливий судовий розгляд, вимагають залучення фахівця, який має спеціальні знання у певній галузі, а висновок експертизи не буде мати для суду наперед встановленого значення, оскільки оцінюється у сукупності з іншими доказами у справі (стаття 110 ЦПК України).

Судом першої інстанції було створено рівні можливості учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав, що є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін, в судових засіданнях забезпечено можливість сторонам та їх представників висловити свої побажання, думки та/або заперечення щодо призначення психологічної експертизи, які взяті до уваги під час визначення судом питань, з яких має бути проведена відповідна експертиза.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

За таких обставинколегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги є необгрунтованими, ухвала суду першої інстанції щодо призначення у даній справі судової експертизипостановлена відповідно до вимог матеріального та процесуального законодавства і підстав для її скасування не вбачається.

У відповідності до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, то розподіл судових витрат у вигляді сплаченого відповідачем судового збору за розгляд справи в апеляційному суді відповідно до вимог статей 141, 382 ЦПК України не проводиться.

Керуючись статтями 367 - 369, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 23 червня 2022 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та відповідно до пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Н.В. Ігнатченко

Судді: М.В. Мережко

С.І. Савченко