Номер провадження: 22-ц/813/3790/22
Справа № 947/4195/20
Головуючий у першій інстанції Пучкова І. М.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.11.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Громіка Р.Д.,

суддів Драгомерецького М.М., Дришлюка А.І.,

за участю секретаря Сидоренко А.О.,

розглянувши у спрощеному порядку за відсутністю учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 29 червня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «ДельтаБанк», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Антипової І.В., Товариства з обмеженою відповідальність «Закупівлі ЮА», ОСОБА_1 про визнання електронних торгів недійсними, визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним, скасування державної реєстрації права власності, витребування майна з незаконного чужого володіння,

ВСТАНОВИВ:

1. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовної заяви.

05 березня 2020 року позивач ОСОБА_2 звернулась до Київського районного суду міста Одеси з позовною заявою до ПАТ «Дельта Банк», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Антипової Ії Володимирівни, ТОВ «Закупівлі ЮА», ОСОБА_1 про визнання електронних торгів від 07.08.2019 року із продажу квартири-лоту № GL22N08406, що проведений відповідно до протоколу електронного аукціону № UA-EA-2019-07-17-000011-b недійсними, визнання договору купівлі-продажу квартири від 10.02.2020 року, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Антиповою І.В., недійсним та скасування державної реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 , за ОСОБА_1 , яку вчинено відповідно до запису про право власності № 35406054, що зроблений відповідно до рішення про державну реєстрацію права на нерухоме майно за індексним номером 51049127 від 10.02.2020 р.

В обґрунтування позовних вимог позивачка посилається на те, що вона була власником квартири за номером АДРЕСА_1 , яку передала в іпотеку АКІБ «Укрсиббанк» (правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк») на підставі іпотечного договору від 24.05.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Савченко С.В., зареєстрованого в реєстрі за №2171.

В подальшому позивачка дізналась, що 06.03.2019 року державним реєстратором Комунального підприємства «Агенція реєстраційних послуг» Манютою Сергієм Васильовичем винесено рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 45837326, на підставі якого проведено державну реєстрацію права власності на квартиру пза номером АДРЕСА_1 , за ПАТ «Дельта банк», про що до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесенозапис про право власності №30594453.

07.08.2019 року ПАТ «Дельта банк» на аукціоні, який проводило Товариство з обмеженою відповідальністю «Закупівлі ЮА» через електронний майданчик dgf.prozorro.sale продав квартиру громадянину ОСОБА_1 , який, відповідно до договору купівлі-продажу квартири, що продана на аукціоні між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 10.02.2020 року, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Антиповою І.В та зареєстрований в реєстрі за № 35. Відповідні відомості внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, номер запису про право власності № .02.2020 р. об 11:14:07.

Аукціон проведено під час дії ухвали Київського районного суду м.Одеси від 30 липня 2019 року, за якою вжито заходи забезпечення позову: встановлено заборону відповідним суб`єктам державної реєстрації прав, державним реєстраторам, в тому числі, нотаріусам, Публічному акціонерному товариству «Дельта Банк», здійснювати проведення державної реєстрації будь-яких прав та/або їх обтяжень, вносити будь-які записи до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, зміни до таких записів та/або скасування таких записів щодо об`єкту нерухомого майна, здійснювати будь-які дії щодо розпорядження нерухомим майном (передання у заставу, обмін тощо), стосовно квартири за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, право власності на яке зареєстровано за Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» (код за ) у цивільній справі №520/17436/19 за позовною заявою ОСОБА_2 до державного реєстратора Комунального підприємства «Агенція реєстраційних послуг» Манюти Сергія Васильовича, Комунального підприємства «Агенція реєстраційних послуг», третя особа Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», про визнання дій протиправними та скасування запису про державну реєстрацію права власності.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 29 червня 2021 року позовну заяву ОСОБА_2 до ПАТ «ДельтаБанк», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Антипової І.В., ТОВ «Закупівлі ЮА», ОСОБА_1 про визнання електронних торгів недійсними, визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним, скасування державної реєстрації права власності, витребування майна з незаконного чужого володіння, задоволено повністю. Визнано електронний аукціон, проведений 07.08.2019 року, відповідно до протоколу електронного аукціону № UA-EA-2019-07-17-000011-Ь у частині продажу квартири за адресою: АДРЕСА_2 , недійсним. Визнано договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_2 , яка продана на аукціоні від 10.02.2020 року, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Антиповою І.В., недійсним. Скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на квартиру під АДРЕСА_1 , яку вчинено відповідно до запису про право власності № 35406054, зробленого відповідно до рішення про державну реєстрацію права на нерухоме майно за індексним номером 51049127 від 10.02.2020р. Витребувано майно квартиру під АДРЕСА_1 у ОСОБА_1 . Стягнено з державного реєстратора Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на користь ОСОБА_2 витрати зі сплати судового збору в сумі 630,60 гривні. Стягнено з приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Антипової І.В. на користь ОСОБА_2 витрати зі сплати судового збору в сумі 630,60 гривні. Стягнено з ТОВ «Закупівлі ЮА» на користь ОСОБА_2 витрати зі сплати судового збору в сумі 630,60 гривні. Стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати зі сплати судового збору в сумі 630,60 гривні.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване рішення суду та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що, укладаючи Іпотечний договір, ОСОБА_2 фактично давала згоду, що іпотекодержатель у разі неналежного виконання вимог умов кредитного договору має право задовольнити забезпечені іпотекою вимоги шляхом набуття права власності на предмет договору, а тому посилання на те, що квартира вибула з володіння поза волею ОСОБА_2 є неспроможними.

Сповіщення сторін.

Про судове засідання, призначене на 16 листопада 2022 року, сторони були належним чином сповіщені про дату, час та місце слухання справи.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Згідно із ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до ч. 7 ст. 268 ЦПК України рішення суду (повне або скорочене) підписується всім складом суду у день його складення і додається до справи.

Повне судове рішення виготовлено 28 листопада 2022 року, про що зазначено у вступній частині постанови Одеського апеляційного суду.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідача, розглянувши матеріали справи і доводи, викладені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до припису ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно із ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що ОСОБА_3 на праві власності належала квартира, об`єкт житлової нерухомості, загальною площею 63,8 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , під номером АДРЕСА_4 , на підставі свідоцтва про право власності серії НОМЕР_1 від 07.07.2006 року, виданого виконавчим комітетом Одеської міської ради.

24 травня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 0, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 79 400 дол. США, з розрахунку 13,50 % річних на строк з 24.05.2007 року по 24.05.2017 року.

У забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, відповідно до договору іпотеки, укладеного між ОСОБА_2 та АІКБ «УкрСиббанк» 24 травня 2007 року та посвідченого того ж дня приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, відповідачем було передано в іпотеку АІКБ «УкрСиббанк» квартиру АДРЕСА_1 .

Того ж дня між сторонами укладено договір відповідального збереження документів, які передано за актом прийому-передачі документів. Передано свідоцтво про право власності від 07.07.2006 року на право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , та технічний паспорт на квартиру.

У порушення умов кредитного договору, позичальник зобов`язання з повернення кредиту у строк, передбачений кредитним договором, не виконала, проценти за користування кредитними коштами не сплатила, в зв`язку з чим має заборгованість.

Через неналежне виконання умов кредитного договору, у лютому 2014 року ПАТ «Дельта Банк» звернулось до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_2 та ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки, визнання права власності та припинення права власності.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 22 січня 2015 року позов ПАТ «Дельта Банк» було задоволено частково. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 0, укладеним 24 травня 2007 року між АІКБ «УкрСиббанк», правонаступником якого за зазначеним кредитним договором є ПАТ «Дельта Банк», стягнуто заборгованість у розмірі 132593, 46 дол. США, що еквівалентно за курсом НБУ 1059819, 53 гривень, звернуто стягнення на предмет іпотеки, квартиру у АДРЕСА_3 , під номером АДРЕСА_4 , яка належить ОСОБА_2 . Визначений спосіб реалізації предметів іпотеки шляхом застосування процедури продажу встановленого статтею 41 Закону України «Про іпотеку», а саме шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження» за початковою ціною визначеною на підставі оцінки майна, що буде проведена незалежним суб`єктом оціночної діяльності на стадії виконавчого провадження. Стягнуто в рівних частках з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «Дельта Банк» судовий збір в решті вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 12 квітня 2017 року рішення Київського районного суду м. Одеси від 22 січня 2015 року скасовано та ухвалено нове, яким у задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» відмовлено в повному обсязі.

13 квітня 2018 року представником AT «Дельта банк» було подано заяву про державну реєстрацію права власності (реєстраційний номер заяви 27708719) на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , за номером 53, та, як вбачається з картки прийому заяви, нею подані зокрема, іпотечний договір б/н від 24.05.2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Савченко С В., укладений між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 для забезпечення виконання зобов`язань за договором про надання споживчого кредиту №0 від 24.05.2007 року та договору про надання споживчого кредиту №0/2 від 24.05.2007 року; договір про надання споживчого кредиту №0 від 24.05.2007 року, укладений між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 ; витяг із договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011 року з Додатком І, укладений між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «УкрСиббанк», посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кондра Л.В. від 05.04.2018 року; лист-вимога від 11.09.2017 року, вих. № 02.4.1/1097/17, видавник уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію AT "ДЕЛЬТА БАНК".

Проте, перевіривши подані документи, 19 квітня 2018 року Державний реєстратор Кукліна Альбіна Олександрівна прийняла рішення №40707832 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень у зв`язку із тим, що подані документи не відповідають вимогам, встановленим Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Підставою для відмови у державній реєстрації стало те, що іпотекодержателем порушено вимоги ст. 35-37 Закону України «Про іпотеку», розділів 4,5 іпотечного договору, а також Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Будучи незгодним з рішенням державного реєстратора, представник ПАТ «Дельта Банк» 23.10.2018 року звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 19 квітня 2018 р. за №40707832, яке було прийняте державним реєстратором прав на нерухоме майно Кукліною Альбіною Олександрівною; зобов`язати Юридичний департамент Одеської міської ради провести державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо права власності на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , за номером 53, загальною площею 63,8 кв.м., житлова площею 37, кв.м., за AT «Дельта Банк», внести відповідний запис до Державного реєстру прав та надати витяг із Державного реєстру.

Київським районним судом міста Одеси 12 березня 2019 року ухвалено рішення, яким у задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк» до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Юридичного департаменту Одеської міської ради Кукліної Альбіни Олександрівни, Юридичного департаменту Одеської міської ради, третя особа ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії відмовлено в повному обсязі.

Рішення суду від 12 березня 2019 року у цивільній справі №522/18650/19, набрало законної сили 15 квітня 2019 року.

ПАТ «Дельта Банк», до ухвалення судового рішення за наслідком розгляду справи з оскарження ПАТ «Дельта Банк» рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 19 квітня 2018 р. за №40707832, 04.03.2019 року повторно звернувся до державного реєстратора Комунального підприємства «Агенція реєстраційних послуг» Манюти Сергія Васильовича з заявою про державну реєстрацію права власності (реєстраційний номер заяви 32956488) на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . та, як вбачається з картки прийому заяви, до неї подані зокрема, іпотечний договір б/н від 24.05.2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Савченко С В., зареєстрований в реєстрі за №2171; лист-вимога від 11.09.2017 року, вих. № 02.4.1/1097/17, видавник: AT "ДЕЛЬТА БАНК"; поштове повідомлення Укрпошти від 11.09.2017 року за №42.

На підставі зазначених документів, державним реєстратором Комунального підприємства «Агенція реєстраційних послуг» Манютою С.В. 06.03.2019 року винесено рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за №45837326, яким вирішено провести державну реєстрацію права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , під номером 53, за ПАТ «Дельта Банк».

На підставі зазначеного рішення, за ПАТ «Дельта Банк» зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_3 , під номером 53, запис про реєстрацію права власності №30594456 від 04.03.2019 року, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за № від 06.03.2019 року наявним в матеріалах реєстраційної справи №101.

25 липня 2019 року позивачка звернулась до Київського районного суду міста Одеси із заявою про вжиття заходів забезпечення позову до подання позовної заяви до державного реєстратора Комунального підприємства «Агенція реєстраційних послуг» Манюта Сергія Васильовича, Комунального підприємства «Агенція реєстраційних послуг», Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області, про визнання дій державного реєстратора протиправними та скасування запису в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, в якій просила суд вжити заходи забезпечення позову шляхом:

- встановлення заборони Публічному акціонерному товариству «Дельта Банк» та іншим особам вчиняти будь-які дії щодо предмета спору (продаж, обмін, передачу у заставу, тощо) квартирою АДРЕСА_3 , під номером 53.

Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 30 липня 2019 року заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову до подання до суду позовної заяви задоволено. Вжито заходи забезпечення позову до подання до суду позовної заяви ОСОБА_2 до державного реєстратора Комунального підприємства «Агенція реєстраційних послуг» Манюта Сергія Васильовича, Комунального підприємства «Агенція реєстраційних послуг», Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області, про визнання дій державного реєстратора протиправними та скасування запису в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, встановлено заборону відповідним суб`єктам державної реєстрації прав, державним реєстраторам, в тому числі нотаріусам, Публічному акціонерному товариству «Дельта Банк», здійснювати проведення державної реєстрації будь-яких прав та/або їх обтяжень, заборонити вносити будь-які записи до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, зміни до таких записів та/або скасування таких записів щодо об`єкту нерухомого майна, здійснювати будь-які дії щодо розпорядження нерухомим майном (передання у заставу, здійснювати обмін тощо), стосовно квартири АДРЕСА_3 , під номером 53, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, право власності на яке зареєстровано за Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» (код за ).

31 липня 2019 року позивачка звернулась до Київського районного суду м. Одеси з позовом до державного реєстратора Комунального підприємства «Агенція реєстраційних послуг» Манюти Сергія Васильовича, Комунального підприємства «Агенція реєстраційних послуг», третя особа Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», про визнання дій протиправними та скасування запису про державну реєстрацію права власності, в якому просила суд:

- визнати дії державного реєстратора Комунального підприємства «Агенція реєстраційних послуг» Манюти Сергія Васильовича щодо проведення державної реєстрації права власності за ПАТ «Дельта банк» житлової квартири АДРЕСА_3 , за номером 53 протиправними;

- скасувати запис №30594456 про проведену державну реєстрацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна.

В подальшому, як вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за №201021763 від 20.02.2020 року, 10.02.2020 року було зареєстровано право власності на вказану квартиру АДРЕСА_3 , під номером АДРЕСА_4 , за ОСОБА_1 , запис про право власності 35406054, на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за №51049127 від 10.02.2020 року, винесеного приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Антиповою І.В. на підставі: договору купівлі-продажу квартири, що продана на аукціоні від 10.02.2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Антиповою І.В., зареєстрованого в реєстрі за №35.

Аукціон проведено 07 серпня 2019 року ТОВ «Закупівлі ЮА» через електронний майданчик dgf.prozorro.sale, під час дії прямої заборони суду, відповідно до ухвали Київського районного суду м.Одеси від 30.07.2019 року пу цивільній справі 520/17436/19.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 08 грудня 2020 року позов ОСОБА_2 до державного реєстратора КП «Агенція реєстраційних послуг» Манюти С.В., КП «Агенція реєстраційних послуг», ПАТ «Дельта Банк», ОСОБА_1 про визнання дій протиправними та скасування запису про державну реєстрацію права власності задоволено частково. Визнано дії державного реєстратора КП «Агенція реєстраційних послуг» Манюти С.В. з винесення рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) за індексним номером: 45837326 від 06.03.2019 року стосовно об`єкта нерухомого майна квартири АДРЕСА_3 , за номером 53, протиправними. Скасовано запис про право власності №30594453, зареєстрований 04.03.2019 року державним реєстратором КП «Агенція реєстраційних послуг» Манюти С.В. на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 45837326 від 06.03.2019 року стосовно об`єкта нерухомого майна квартири АДРЕСА_3 , за номером 53. Стягнено з державного реєстратора КП «Агенція реєстраційних послуг» Манюти С.В. на користь ОСОБА_2 витрати зі сплати судового збору в сумі 594 гривні 40 (сорок) копійок. Стягнено з ПАТ «Дельта Банк» на користь ОСОБА_2 витрати зі сплати судового збору в сумі 594 гривні 40 копійок.

Постановою Одеського апеляційного суду від 19.05.2021 року рішення Київського районного суду м.Одеси від 08 грудня 2020 року залишено без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З урахуванням положень ст. 82 ЦПК України, встановлені обставини рішенням Київського районного суду міста Одеси від 08 грудня 2020 року у цивільній справі №520/17436/19, додатковому доказуванню не підлягають, приймаючи до уваги, що ці встановлені обставини не спростовувались з боку відповідачів в цій справі.

Так, Київським районним судом м. Одеси у цивільній справі №520/17436/19 та підтверджено постановою Одеського апеляційного суду від 19 травня 2021 року встановлено.

У відповідності до ч. 1 ст. 18 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав за нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться в такому порядку:

- прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв;

- виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування ( у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав;

- встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв;

- перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень;

- прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав);

- відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майна та їх обтяження, про об`єкти та суб`єкти цих прав;

- формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником;

- видача/отримання документів за результатом розгляду заяви.

Крім того, ч. 5 ст. 37 ЗУ «Про іпотеку», в редакції, що була чинною станом на час винесення спірного рішення, іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності.

У разі набуття права власності на предмет іпотеки, іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

Тобто, обов`язковою та невід`ємною обставиною при набутті права власності на предмет іпотеки є оцінка предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності.

Проте, зі змісту інформаційної довідки, в переліку документів на підставі яких у ПАТ «Дельта Банк» виникло право власності на предмет іпотеки, наведених в її змісті, документ про оцінку фактичної вартості предмету іпотеки, за якою було набуто право власності, відсутній, як і не міститься в матеріалах реєстраційної справи з проведеної спірної державної реєстрації прав.

07 червня 2014 року набрав чинності Закон України № 1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», підпунктом 1 пункту 1 якого передбачено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.

Поняття мораторій у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов`язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України).

Мораторій є відстроченням виконання зобов`язання, а не звільненням від його виконання. Тому, встановлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника).

Згідно з пунктом 23 частини першої статті 1 Закону України 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (у редакції, що діяла на час укладення кредитного договору та договору іпотеки), споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції.

Пунктом 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» передбачено, що протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку», звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина друга статті 36 Закону України «Про іпотеку»).

Закон України «Про іпотеку» прямо вказує, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, є одним зі шляхів звернення стягнення на предмет іпотеки.

Підписавши іпотечне застереження, сторони визначили лише можливі шляхи звернення стягнення, які має право використати іпотекодержатель. Стягнення є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог. При цьому, до прийняття Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки (як у судовому, так і в позасудовому порядку) залежало не від наявності згоди іпотекодавця, а від наявності факту невиконання боржником умов кредитного договору.

Водночас Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» ввів тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодавця без згоди останнього на його відчуження.

Рішенням Київського районного суду міста Одеси від 12 березня 2019 року у цивільній справі №522/18650/19, яке набрало законної сили 15.04.2019 року, встановлено, що спірна квартира ( АДРЕСА_3 , за номером 53) підпадає під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки виступає предметом іпотеки за споживчим кредитом в іноземній валюті, використовується як місце постійного проживання позичальника.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно вважав, що спірна квартира у АДРЕСА_3 , за номером АДРЕСА_4 , не може бути примусово стягнута на підставі дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», у тому числі. і шляхом реєстрації права власності за ПАТ «Дельта Банк».

Отже, у державного реєстратора прав на нерухоме майно КП «Агенція реєстраційних послуг» Манюти С.В. були наявні підстави для відмови у проведенні державної реєстрації права власності на спірну квартиру за ПАТ «Дельта Банк».

Аналогічний висновок щодо застосування положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого. як забезпечення кредитів в іноземній валюті» міститься у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 20 листопада 2019 року у справі № 802/1340/18-а, провадження № 11-474 апп19; від 19 травня 2020 року у справі №644/3116/18-ц, провадження № 14-45цс20.

Тобто. після ухвалення судового рішення Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року у цивільній справі №464/8589/15-ц, Велика Палата Верховного Суду підтвердила свою раніше прийняту правову позицію, тому застосуванню підлягає положення частини шостої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» про обов`язковість для судів висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду.

Враховуючи вказані позиції Верховного Суду, суд дійшов висновку, що за наслідками прийнятого державним реєстратором Комунального підприємства «Агенція реєстраційних послуг» Манютою С.В. рішення про проведення державної реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_3 , за номером 53, за ПАТ «Дельта Банк», фактично відбулося примусове стягнення зазначеного майна без згоди власника, незважаючи на заборону, встановлену Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

З урахуванням викладеного висновку, встановлених обставин щодо допущених порушень під час звернення стягнення на спірне майно, суд першої інстнації дійшов вмотивованого висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача та правильно вважав за необхідне задовольнити заявлені вимоги шляхом визнання дій державного реєстратора Комунального підприємства «Агенція реєстраційних послуг» Манюти Сергія Васильовича з винесення рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 45837326 від 06.03.2019 року стосовно об`єкта нерухомого майна квартири АДРЕСА_3 , за номером 53, протиправними та скасувати запис про право власності №30594453, зареєстрований 04.03.2019 року державним реєстратором Комунального підприємства «Агенція реєстраційних послуг» Манютою Сергіем Васильовичем на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 45837326 від 06.03.2019 року стосовно об`єкта нерухомого майна квартири АДРЕСА_3 , за номером 53.

Згідно з частиною другою статті 16, статті 215 ЦК України, одним із способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням вимог, установлених частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає в продажу майна, тобто, в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, до покупця - учасника прилюдних торгів, та ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акту проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто є правочином, що узгоджується із правовим висновком висловленим Великою палатою ВС у постановах від 21.11.2018 у справі №465/650/16-ц та від 23.01.2019 у справі №522/10127/14-ц.

Наведене також узгоджується з нормами частини четвертої статті 656 ЦК України, за якою до договору купівлі-продажу на біржах, конкурсах, аукціонах (публічних торгах) застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті.

За договором купівлі-продажу, одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ч.1 ст.655 ЦК).

Правова природа продажу майна з публічних торгів дає підстави для можливості визнання торгів недійсними за правилами визнання недійсними правочинів, зокрема на підставі норм цивільного законодавства (статей 203, 215 ЦК України) про недійсність правочину як такого, що не відповідає вимогам закону, у разі невиконання вимог щодо процедури, порядку проведення торгів тощо.

Таким чином, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відчуження майна з електронних торгів належить до угод купівлі-продажу, така угода може визнаватися недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, установлених частинами 1- 3 та частинами 5, 6 статті 203 ЦК України, зокрема, у зв`язку з невідповідністю змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства (частина 1 статті 215 цього Кодексу)- постанова від 02.03.2017 у справі № 925/797/16.

При вирішенні спору про визнання електронних торгів недійсними судам необхідно встановити чи мало місце порушення вимог порядку та інших норм законодавства при проведенні електронних торгів; чи вплинули ці порушення на результати електронних торгів; чи мало місце порушення прав і законних інтересів позивачів, які оспорюють результати електронних торгів.

Відповідно ч.1 ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам.

Відповідно до абз.2 ч.1 ст.216 ЦК, в разі недійсності правочину кожна зі сторін зобов`язана повернути другій стороні в натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає в користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Отже, у разі прийняття судового рішення про скасування (визнання недійсними) електронних торгів за позовом учасника електронних торгів або іншої заінтересованої особи, у сторін договору купівлі-продажу, оформленого за результатами електронних торгів, відповідно, виникнуть права та обов`язки щодо повернення всього, що вони одержали на виконання договору.

Відповідно до частини 1 статті 216 Цивільного кодексу України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Стаття 328 Цивільного кодексу України передбачає, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Юридичний аналіз статей 216, 328 Цивільного кодексу України дозволяє зробити висновок про те, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю, а незаконність набуття права власності, яка встановлена судом, не може обґрунтовувати правомірності набуття права власності.

Отже, правочин, який визнаний судом недійсним, незалежно від його державної реєстрації у реєстрі прав на нерухоме майно, не породжує наслідків визнання за набувачем права власності на спірне майно, а положення статей 2-5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» мають застосовуватися з врахуванням винятків при визнанні недійсними правочинів у судовому порядку.

Як встановлено статтею 330 Цивільного кодексу України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Згідно з частини 1 статті 388 Цивільного кодексу України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:

1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;

2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння;

3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Відповідачем у справах цієї категорії є особа, яка на момент подання позову фактично володіє майном без підстав, передбачених законом, адміністративним актом чи договором.

Незаконним володільцем може бути і добросовісний, і недобросовісний набувач.

Добросовісним набувачем є особа, яка не знала і не могла знати про те, що майно придбане в особи, яка не мала права його відчужувати.

Недобросовісний набувач, навпаки, на момент здійснення угоди про відчуження спірного майна знав або міг знати, що річ відчужується особою, якій вона не належить і який на її відчуження не має права.

Від недобросовісного набувача майно може бути витребувано в будь-якому випадку. Від добросовісного - лише в передбачених законом випадках, а саме відповідно до ст. 388 Цивільного кодексу України.

Системний аналіз приписів статті 330 та частини 1 статті 388 Цивільного кодексу України дозволяє зробити висновок про те, що якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, то добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу спірне майно не може бути витребуване у нього. Законодавцем передбачено три підстави, які дозволяють витребування майна, та які зазначені в частині 1 статті 388 ЦК України.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що квартира за адресою АДРЕСА_3 , під номером АДРЕСА_4 вибула із володіння ОСОБА_2 , не з її волі, відтак, має бути витребувана у добросовісного набувача, ОСОБА_1 .

Відповідно до статті 13 Конвенції «Про захист прав і основоположних свобод людини», кожен, чиї права та свободи, визнані у цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть, якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 .

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Скаржник не довів обставини, на які посилався як на підставу своєї апеляційної скарги, жодного належного та допустимого доказу на спростування висновків суду першої інстанції не надав.

Щодо доводів апеляційної скарги, то судова колегія зазначає таке.

Предметом даного позову є визнання електронних торгів недійсними, визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним, скасування державної реєстрації права власності, витребування майна з незаконного чужого володіння.

Позов обґрунтовано тим, що вказана реалізація майна на електронних торгах та подальше оформлення договору купівлі-продажу та скасування державної реєстрації права власності відбулось під час прямої заборони на здійснення таких дій, що є порушенням норм законодавства України.

Таким чином, доводи апеляційної скарги щодо фактичної згоди на відчуження предмета іпотеки не стосуються ані позовних вимог, ані предмету доказування у вказаній цивільній справі.

Наведені в апеляційній скарзі інші доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Твердження скаржника в апеляційній скарзі про те, що судом першої інстанції порушено норми процесуального закону, не є такими, що порушують розгляд справи по суті.

Крім того судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Справа розглянута по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції немає.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 29 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 28 листопада 2022 року.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: М.М. Драгомерецький

А.І. Дришлюк