Єдиний унікальний номер справи 183/1398/22
Провадження № 2/183/2537/22

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 листопада 2022 року м. Новомосковськ Дніпропетровської області

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області, у складі:

головуючого судді Майної Г. Є.,

з участю секретаря судового засідання Дем`яненко А. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в м. Новомосковськ Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів,-

В С Т А Н О В И В:

12 квітня 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_2 боргу за договором позики, вказуючи, що 30 листопада 2020 року відповідач під розписку взяв в неї в борг 1 500,00 дол. США зі сплатою відсотків за користування коштами в розмірі 3 % від суми боргу за весь період користування. Відповідно до умов договору відповідач зобов`язався повернути зазначену суму в строк до 30 червня 2021 року, однак своїх зобов`язань останній не виконав, суму боргу, а також відсотки не повернув, у зв`язку з чим вона вимушена звернутись до суду із даним позовом та просить стягнути з відповідача на її користь суму боргу в загальному розмірі 1 905,00 дол. США, з яких: 1 500,00 дол. США сума боргу та 405,00 дол. США відсотки за користування коштами, і вирішити питання стосовно судових витрат та витрат на професійну правничу допомогу.

Ухвалою суду від 13 квітня 2022 року було відмовлено позивачеві у задоволенні її заяви про забезпечення позову. 25 квітня 2022 року на адресу суду надійшла інформація про зареєстроване місце проживання фізичної особи-відповідача. Ухвалою судді від 26 квітня 2022 року було прийнято позовну заяву до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін і відкрито провадження у справі. Цією ж ухвалою сторонам було установлено строки для подання відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив на позовну заяву, а також заперечень. Ухвалою суду від 05 липня 2022 року було повернуто без розгляду заяву позивача про проведення судового засідання 13 липня 2022 року та всіх інших судових засідань у справі в режимі відеоконференції. Ухвалою суду від 19 жовтня 2022 року було задоволено заяву позивача про проведення судового засідання у цій справі, яке призначено на 03 листопада 2022 року в режимі відеоконференції, доручено Кіровському районному суду м. Дніпропетровська забезпечити проведення судових засідань в режимі відеоконференції.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилась, подала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення у справі.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи та відзиву на позовну заяву не подавав.

Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, дослідивши зібрані письмові докази, дійшов наступних висновків.

Судом установлено, що 30 листопада 2020 року позивач передала в борг відповідачеві 43 050,00 грн., що еквівалентно 1 500,00 дол. США, про що свідчить власноруч написана відповідачем розписка. Відповідач зобов`язався повернути суму боргу в повному обсязі до 30 червня 2021 року, сплативши відсотки в розмірі 3 % суми позики за весь час користування коштами, про що зазначено у розписці.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (ч. 1, 2 ст. 533 ЦК України).

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 1047 ЦК України установлено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчує отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Таким чином, договір позики є укладеним з моменту передання грошей та його укладення у належній формі може бути підтверджено розпискою позичальника.

Судом установлено, що зазначена форма договору, відповідно до закону, дотримана, що підтверджується розпискою відповідача.

Установлено, що на день пред`явлення позову до суду сума боргу позивачеві відповідачем не повернута.

Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Частиною 1 статті 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача на її користь суми заборгованості за договором позики з урахуванням відсотків за користування грошовими коштами саме в іноземній валюті, слід зауважити, що заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, якщо про це обумовлено сторонами у договорі, чинне законодавство не містить.

У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, не суперечить чинному законодавству.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини 36 Дайджест судової практики ВС у справах, пов`язаних із виконанням кредитних зобов`язань першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 373/2054/16. Крім того, аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 723/304/16-ц.

Проте, суд звертає увагу позивача на те, що за умовами договору позики відповідач отримав в борг від позивача суму грошових коштів саме в національній валюті в розмірі 43 050,00 грн. із визначенням еквіваленту цієї суми до іноземної валюти.

У випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквівалента в іноземній валюті, втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлюються еквівалентом іноземної валюти.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року в справі № 296/10217/15-ц.

Відповідно до офіційного курсу НБУ станом на 03 листопада 2022 року 1 дол. США еквівалентний 36,5686 грн., у зв`язку з чим, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню і з відповідача на користь позивача необхідно стягнути суму заборгованості відповідно до ч. 2 ст. 533 ЦК України в розмірі 54 852,90 грн., що еквівалентно 1 500,00 дол. США станом на 03 листопада 2022 року, а також 3 % від суми позики в розмірі 1 645,59 грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При пред`явленні до суду цієї позовної заяви позивачем сплачено судовий збір в розмірі 557,21 грн., що підтверджується відповідною квитанцією № 0.0..1 від 02 квітня 2022 року, водночас відповідно до підпункту 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір", за подання до суду заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою-підприємцем, ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно із Законом України "Про державний бюджет України на 2022 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб в Україні з 01 січня 2022 року становить 2 481,00 грн. Отже, при поданні цього позову, з урахуванням його ціни, позивач повинна була сплатити за майнову вимогу судовий збір у розмірі 992,40 грн.

За таких обставин суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в загальному розмірі 557,21 грн., а решта судового збору в розмірі 435,19 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Разом з тим, у задоволенні суми витрат на професійну правничу допомогу позивачеві належить відмовити, оскільки будь-яких доказів понесення таких витрат позивачем суду подано не було.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 81, 82, 141, 142, 259, 263-265, 268, 272, 273, 280-282 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики від 30 листопада 2020 року в розмірі 54 852,90 грн., що еквівалентно 1 500,00 дол. США станом на 03 листопада 2022 року, а також 3 % від суми позики в розмірі 1 645,59 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 557,21 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 435,19 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України.

Рішення суду складено і підписано 03 листопада 2022 року.

Учасники справи:

- позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ;

- відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 .

Суддя Г.Є. Майна