Справа № 344/2335/22
Провадження № 22-ц/4808/1008/22
Головуючий у 1 інстанції Пастернак І. А.
Суддя-доповідач Василишин Л. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Василишин Л.В.

суддів: Фединяка В.Д., Бойчука І.В.

секретаря Петріва Д.Б.

за участю апелянта ОСОБА_1

представника відповідача адвоката Петришина С.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду від 21 червня 2022 року, ухвалене у складі судді Пастернак І.А. в м. Івано-Франківську, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення незаконно недорахованої і невиплаченої заробітної плати та належних відпускних,

в с т а н о в и в:

В лютому 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення незаконно недорахованої і невиплаченої заробітної плати та належних відпускних, моральної шкоди, визнання запису у трудовій книжці про причини звільнення з роботи такими, що не відповідають дійсності, та внесення дійсної причини звільнення за власним бажанням.

Позов мотивував тим, що в січні 2020 року він був прийнятий на роботу в Приватне підприємство «Детективно-охоронне агентство «Алтіс»на посаду охоронника з 24 січня 2020 року з оплатою праці в розмірі мінімальної заробітної плати. Однак, власник підприємства складав графік роботи по принципу - одна доба (24 години) охоронник працює, а дві доби (48 годин) відпочиває. В результаті, при нормі робочого часу близько 170 годин працівники фактично працювати 240 годин. Він особисто за 18 місяців роботи на даному підприємстві 15 місяців працював по 240 годин, при чому заробітна плата нараховувалася лише за 170 годин. В середньому 70 годин (240-170) він (як і інші охоронники) працював без оплати. В серпні 2021 року його без наказу та погодження перевели на охорону іншого об`єкта, робота на якому його не влаштовувала, тому ним було написано заяву про звільнення з роботи за власним бажанням з виплатою недорахованої заробітної плати та відпускних за відпрацьований період. Проте його звільнили не за власним бажанням, а за прогул, з грубим порушенням КЗпП України.

У зв`язку з наведеним та з урахуванням заяви про зміну позовних вимог від 03 березня 2022 року позивач просив стягнути з відповідача на його користь незаконно недораховану заробітну плату в розмірі 30 319,35 грн та належні відпускні за 2020-2021 роки в розмірі 11 017 грн, а всього 41 336,35 грн. Від позовних вимог про стягнення моральної шкоди та визнання запису у трудовій книжці про причини звільнення з роботи такими, що не відповідають дійсності, та внесення дійсної причини звільнення за власним бажанням позивач відмовився.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 21 червня 2022 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення незаконно недорахованої і невиплаченої заробітної плати та належних відпускних відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне з`ясування судом обставин справи, неналежну оцінку доказів, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Зокрема апелянт не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідно до видаткового касового ордеру від 20 вересня 2021 року йому видано відпускні за 37 календарних днів в розмірі 5 159 грн. Вказує, що даний факт в судовому засіданні не досліджувався і доказів про отримання ним зазначеної грошової суми на руки немає. Судом не було витребувано у відповідача і сам відповідач не надав суду письмових доказів про отримання чи не отримання ним грошових сум, зазначених у акті Управління Держпраці в Івано-Франківській області від 20 вересня 2021 року № ІФ2449/920/АВ, яким встановлено ряд порушень, за що відповідача було притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу.

Також судом не витребувано у відповідача табель обліку робочого часу працівниками (охоронцями) підприємства та не враховано його доводи про те, що табелювання на підприємстві здійснювалося з порушенням норм чинного законодавства України. Табель знаходиться у відповідача та є частиною бухгалтерських документів про нарахування заробітної плати, що мають відповідати та підтверджуватися графіком робочого часу.

Апелянт вважає безпідставним висновок суду першої інстанції про те, що ним не надано належних та допустимих доказів в обґрунтування вимог позову. Такий висновок суду спростовується його письмовою відповіддю на письмове пояснення відповідача від 16 червня 2022 року, а також копією журналу здачі зміни по охороні об`єкту СК «Галицька». Крім того, вказаний висновок суду суперечить положенням частини третьої статті 81 ЦПК України.

З наведених мотивів апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому доводи скарги заперечив, вважаючи їх безпідставними, а рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим. Просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

У засіданні апеляційного суду апелянт скаргу підтримав, просив її задоволити.

Представник відповідача скаргу заперечив, просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність висновків суду фактичним обставинам справи та правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права у вирішенні даного спору, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що згідно наказу № 3 від 22 січня 2020 року позивач ОСОБА_1 прийнятий на посаду охоронника в Приватне підприємство «Детективно-охоронне агентство «Алтіс» (далі - «ДОА «Алтіс») з оплатою праці 4 726,71 грн в місяць (а.с. 45).

Відповідно до наказу № 20 від 01 вересня 2020 року ОСОБА_1 з 01 вересня 2020 року встановлено новий оклад в розмірі 5 000 грн (а.с. 61).

Наказом № 1 від 04 січня 2020 року ОСОБА_1 з 01 січня 2021 року встановлено новий оклад в розмірі 6 000 грн (а.с. 62).

Згідно табелю обліку робочого часу працівників ПП «ДОА «Алтіс» за серпень 2021 року ОСОБА_1 відробив 40 год. (а.с. 63).

09 серпня 2021 року ОСОБА_1 подав на ім`я директора ПП «ДОА «Алтіс» ОСОБА_2 заяву про надання йому оплачуваної відпустки за відпрацьовані 2020 та 2021 роки з наступним звільненням та оплату компенсації недовиплаченої заробітної плати (а.с. 28).

Наказом № 8 від 09 серпня 2021 року ОСОБА_1 звільнено з роботи охоронника за прогул (п. 4 ст. 40 КЗпП України) (а.с. 60).

Відповідно до повідомлення від 12 серпня 2021 року, ПП «ДОА «Алтіс» повідомило ОСОБА_1 про те, що 13 серпня 2021 року на 10:00 год. ранку він повинен з`явитися в офіс підприємства для ознайомлення з наказом про звільнення та отримання розрахункової виплати (а.с. 46).

Згідно копій службового та фіскального чеків АТ «Укрпошта» від 06 вересня 2021 року ПП «ДОА «Алтіс» поштовим переказом виплатило ОСОБА_1 заробітну плату за серпень в розмірі 1 585 грн (а.с. 47).

17 вересня 2021 року директор ПП «ДОА «Алтіс» підписав наказ № 14 про нарахування та виплату ОСОБА_1 компенсації за невикористану відпустку за період з 24 січня 2020 року по 08 серпня 2021 року за 37 календарних днів (а.с. 48).

Згідно видаткового касового ордеру від 20 вересня 2021 року ОСОБА_1 видано відпускні за 37 календарних днів в розмірі 5 159 грн (а.с. 49).

Вказані кошти виплачені ОСОБА_1 поштовим переказом, що підтверджується копіями фіскальних чеків АТ «Укрпошта» від 20 вересня 2021 року (а.с. 51).

Актом перевірки Управління Держпраці в Івано-Франківській області від 20 вересня 2021 року № ІФ2449/920/АВ встановлено ряд порушень, зокрема: в ПП «ДОА «Алтіс» охоронцю ОСОБА_1 не виплачено грошову компенсацію за всі дні невикористаної щорічної відпустки за період з лютого 2020 року по липень 2021 року (37 к.д.). В ході перевірки компенсацію за невикористану щорічну відпустку виплачено; в ПП «ДОА «Алтіс» при звільненні з роботи охоронця ОСОБА_1 виплату всіх сум, що належать йому від підприємства в день звільнення 09 серпня 2021 року не проведено. Розрахункові кошти виплачено 06 вересня 2021 року; розрахунок з ОСОБА_1 проведено 06 вересня 2021 року, проте середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку не проведено (а.с. 52-57).

Постановою Івано-Франківського міського суду від 25 листопада 2021 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 41 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 грн (а.с. 58-59).

Відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ПП «ДОА «Алтіс» 28 грудня 2021 року припинило своє існування як юридична особа (а.с. 64).

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довів факт порушення його прав, а саме факт невиплати йому заробітної плати та належних відпускних, не довів протиправність дій відповідача, не довів, що звертався до ліквідатора підприємства з вимогою про виплату заборгованості по заробітній платі. Отже, позивачем не надано належних та допустимих доказів в підтвердження своїх позовних вимог.

Однак, повністю погодитися з такими висновками суду першої інстанції не можна, враховуючи наступне.

Частиною першою статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статті 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі в цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

Враховуючи обсяг процесуальних прав та обов`язків, визначених статтями 4, 43 та 49 ЦПК України, сторонами вважаються особи, які є учасниками спірного матеріального правовідношення. Ознаками сторін, які відрізняють їх від інших осіб, які беруть участь у справі (зокрема третіх осіб) є те, що сторони - це особи, між якими виник спір про право, який є предметом розгляду та вирішення судом, та на сторони поширюються усі наслідки судового рішення.

Статтею 80 ЦК України визначено, що юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді.

Юридичні особи можуть створюватися у формі товариств, установ та в інших формах, встановлених законом (частина перша статті 83 ЦК України).

Приватним підприємством, відповідно до статті 113 ГК України, визнається підприємство, що діє на основі приватної власності одного або кількох громадян, іноземців, осіб без громадянства та його (їх) праці чи з використанням найманої праці. Приватним є також підприємство, що діє на основі приватної власності суб`єкта господарювання - юридичної особи.

Згідно з частинами першою третьою статті 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями. Юридична особа відповідає за своїми зобов`язаннями усім належним їй майном. Учасник (засновник) юридичної особи не відповідає за зобов`язаннями юридичної особи, а юридична особа не відповідає за зобов`язаннями її учасника (засновника), крім випадків, встановлених установчими документами та законом.

Відповідно до пунктів 1, 2 Статуту приватного підприємства «Детективно-охоронне агентство «Алтіс» (далі Статут), вказане підприємство є господарською одиницею, яка заснована на приватній власності, з правом найму робочої сили, функціонує на принципах повної економічної і правової самостійності. Власником підприємства є громадянин України ОСОБА_2 .

Згідно з пунктом 4 Статуту підприємство набуває прав юридичної особи з дня його державної реєстрації, має самостійний баланс, розрахунковий і інші рахунки у банках (в т.ч. валютний), має круглу печатку, кутовий штамп, емблему, інші реквізити підприємства (пункт 4).

Пунктом 20 Статуту передбачено, що підприємство самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями усім належним йому майном. Власник підприємства не відповідає за його зобов`язаннями, а підприємство не відповідає за зобов`язаннями його власника, крім випадків, встановлених чинним законодавством.

Отже, власник ПП «ДОА «Алтіс» - ОСОБА_2 не відповідає за зобов`язаннями цієї юридичної особи.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах неодноразово робила висновок про те, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Встановивши, що позов заявлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача (постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц, від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц, від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц, від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц, від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17, від 13 березня 2019 року у справі № 757/39920/15-ц, від 27 березня 2019 року у справі № 520/17304/15-ц).

Отже, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.

Суд першої інстанції наведеного не врахував та, встановивши, що згідно Статуту ПП «ДОА «Алтіс» підприємство самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями усім належним йому майном, власник цього підприємства не є відповідальним за його зобов`язаннями, позивач не довів, що звертався до ліквідатора підприємства з відповідними вимогами, помилково розглянув справу по суті позовних вимог та відмовив у задоволенні позову з підстав недоведеності позовних вимог.

Частиною четвертою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з частиною другою статті 376 ЦПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Відповідно до частини четвертої зазначеної статті, зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

З огляду на те, що суд першої інстанції ухвалив правильне по суті рішення про відмову в задоволенні позову, проте помилився у мотивах такої відмови, рішення підлягає зміні з викладенням його мотивувальної частини в редакції цієї постанови.

Керуючись статтями 374, 376, 381 - 384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити частково.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 21 червня 2022 року змінити, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.

Відновити дію рішення Івано-Франківського міського суду від 21 червня 2022 року.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 15 грудня 2022 року.

Суддя-доповідач: Л.В. Василишин

Судді: В.Д. Фединяк

І.В. Бойчук