справа № 208/689/22
№ провадження 2-о/208/39/22
РІШЕННЯ

Іменем України

30 листопада 2022 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, у складі:

Головуючого, судді Івченко Т.П.,

секретаря судового засідання Задьори В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кам`янське Дніпропетровської області, в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , де заінтересована особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області «про встановлення факту належності правовстановлюючих документів», суд

встановив:

1.Позиція заявника.

27 січня 2022 року через канцелярію Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області заявник ОСОБА_1 подала матеріали зазначеної заяви, за якою просить:

-встановити факт належності їй ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - трудової книжки НОМЕР_1 , виданої 30 червня 1995 року на ім`я ОСОБА_2 .

В обґрунтування заявлених вимог, заявником зазначено, що вона, після завершення навчання в професійно-технічному училище № 55 м. Дніпропетровська, яке вона закінчила 30 червня 1995 року отримала трудову книжку НОМЕР_1 , в якій було зроблено запис за № 1 про її навчання в училищі № 55 з 01 вересня 1993 року по 30 червня 1995 року, та диплом НОМЕР_2 про закінчення професійно-технічного училища № 55 м. Дніпропетровська за професією швачка, де її прізвище вказано як « ОСОБА_3 », а ім`я в дипломі зазначено як « ОСОБА_4 ».

Згідно до паспортних даним на її ім`я, а саме Паспорта громадянина України серії НОМЕР_3 виданого 10 липня 1997 року Самарським РВДМУ УМВС України в Дніпропетровській області, її прізвище зазначено як « ОСОБА_3 », а ім`я як « ОСОБА_5 ».

Враховуючи що зазначені не співпадіння між її прізвищем та ім`ям із невірно вказаними даними у трудовій книжці та дипломі, обмежують її у отриманні права на врахування трудового стажу при призначенні пенсії, тому вона вимушена звернутися із даною заявою в судовому порядку, для встановлення факту належності їй документів.

2.Позиція заінтересованої особи.

Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про місце, дату та час судових засідань повідомлений згідно до вимог ст. 130 ЦПК України, в судові засідання явку свого представника не забезпечив, через канцелярію суду подав заяву згідно до змісту якої просить розглядати справу без представника відділу та винести рішення згідно до чинного законодавства (а.с.23).

3.Заяви, клопотання, процесуальні питання.

27 січня 2022 року заявниця звернулася до Заводського районного суду з матеріалами заяви.

01 лютого 2022 року Ухвалою судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області заяву прийнято до провадження суду та призначено до розгляду в порядку окремого провадження (а.с.11).

Заявницею, подано заяву про розгляд справи без її участі та без застосування засобів технічної фіксації, на підставі наявних доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Неявка учасника справи, який належним чином повідомлений про місце, дату і час судового засідання і від якого не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, не перешкоджає його розгляду.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Отже, у відповідності до вищезазначеної норми, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

4.Фактичні обставини.

Позивачка, згідно до Паспорта громадянина України серії НОМЕР_3 виданого Самарським РВД МУ УМВС України в Дніпропетровській області 10 липня 1997 року, є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженка міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області (а.с. 10).

Згідно до свідоцтва про народження ОСОБА_1 , народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що зроблений актовий запис № 2648 від 20 вересня 1978 року Дніпродзержинським Палацем щастя (а.с. 7)

Згідно до Диплому кваліфікованого робітника серії ДБ № 021785 виданого 30 червня 1995 року за реєстраційним № 188 (а.с. 6), професійно-технічним училищем № 55 м. Дніпропетровськ, на ім`я «… ОСОБА_2 …», про те що вона навчалась за період з 01 вересня 1993 року по 30 червня 1995 року, і закінчила повний курс за професією швачка, згідно до Рішення державної кваліфікаційної комісії від 22 червня 1995 року присвоєно кваліфікацію швачка третього розряду.

Довідкою Державного закладу професійної (професійно-технічної) освіти «Вище професійне училище № 55 м. Дніпро» від 04 січня 2022 року за № 02д (а.с. 8), підтверджено факт навчання в учбовому закладі саме ОСОБА_1 на посаді швачки, в період з 01.09.1993 року по 30.06.1995 рік.

Щодо трудової книжки серії НОМЕР_1 (а.с. 5), вона видана на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дата заповнення 30 червня 1995 рік, із внесенням запису під № 1 про її навчання в період з 01.09.1993 року по 30.06.1995 рік, в ТПУ № 55 м. Дніпропетровська.

5.Норми права застосовані судом.

Так, згідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Ст. 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом положень статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Згідно з ч.1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п.5 частини 2 цієї статті, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення;

Відповідно до ч.3 ст.294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Згідно п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до ч.3 ст.294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Згідно ч.2 ст.315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

У статті 315 ЦПК України наведено перелік, які саме факти можуть бути встановленні в судовому порядку, проте він не є вичерпним. Вказана норма передбачає встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно п.6 ч.1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 №5 із змінами та доповненнями від 25.05.1998, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

6.Висновки та мотиви прийнятого рішення.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно зі ст.ст. 8, 55 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У статті 315 ЦПК України наведено перелік, які саме факти можуть бути встановленні в судовому порядку, проте він не є вичерпним. Вказана норма передбачає встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно п.6 ч.1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті.

Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» убачається, при розгляді справи про встановлення відповідно до п. 6 ст. 315 ЦПК факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства.

Відповідно до листа Верховного Суду України від 01.01.2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, в порядку встановленому ЦПК України громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте, сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим.

З огляду на представлені документи та доводи, наявність у заявниці не співпадіння її паспортних даних з документами про її освіту та трудової книжки, даний факт інакше як у судовому порядку встановити неможливо, а отже заява підлягає задоволенню у повному обсязі.

Керуючись вимогами ст.ст. 10, 76, 141, 260, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд -

ухвалив:

Заяву ОСОБА_1 , де заінтересована особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області «про встановлення факту належності правовстановлюючих документів» - задовольнити у повному обсязі.

Встановити факт належності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженці міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області, паспорт громадянина України серії НОМЕР_3 виданого Самарським РВД МУ УМВС України в Дніпропетровській області 10 липня 1997 року,

- трудової книжки НОМЕР_1 , виданої 30 червня 1995 року на ім`я «… ОСОБА_1 …»;

- Диплому кваліфікованого робітника серії ДБ № 021785 виданого 30 червня 1995 року за реєстраційним № 188, професійно-технічним училищем № 55 м. Дніпропетровськ, на ім`я «… ОСОБА_2 …».

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення, безпосередньо до суду апеляційної інстанції Дніпровського апеляційного суду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України - http://zv.dp.court.gov.ua .

Сторони:

заявник ОСОБА_1 , адреса реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 ;

заінтересована особа Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, юридична адреса реєстрації: область Дніпропетровська, місто Дніпро, вулиця Набережна Перемоги, будинок № 26;

Суддя Івченко Т. П.