Справа № 462/1230/20 Головуючий у 1 інстанції: Палюх Н.М.
Провадження № 22-ц/811/2885/21 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Шандри М.М.

суддів: Левика Я.А., Савуляка Р.В.

секретаря: Скакун І.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Залізничного районного суду міста Львова від 05 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління юстиції у Львівській області про визнання протиправних дій та бездіяльності начальника Залізничного ВДВС у м. Львові ГТУЮ у Львівській області Стасишин Анни Романівни, зобов`язання до вчинення дій,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся у суд з позовною заявою про визнання протиправних дій та бездіяльності начальника Залізничного ВДВС у м. Львові ГТУЮ у Львівській області Стасишин Анни Романівни та зобов`язання до вчинення дій. Свої вимоги мотивув тим, що 13.01.2020 ним надіслано заяву від 12.01.2020 на ім`я начальника Залізничного ВДВС у м. Львові ГТУЮ у Львівській області Стасишин А.Р. щодо прийняття до виконання виконавчого листа у справі №462/5331/17, виданого Залізничним районним судом м. Львова 28.11.2019. На момент подачі позову йому не надано відповіді на заяву від 12.01.2020. Зазначає, що його заява відповідає вимогам ст. 5 Закону України «Про звернення громадян», а відповідно до ст. 15 цього закону органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законадавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Відповідно за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у них питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки. Відповідно до ст. 18 Закону України «Про звернення громадян», право громадянина при розгляді заяви, скарги, який має право тобто отримати письмову відповідь про результат розгляду заяви чи скарги. Порушено ст. 19 Закону України «Про звернення громадян», обов`язки органів державної влади щодо розгляду заяв чи скарг. Зобов`язано об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги, письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення. Порушено термін розгляду звернень громадян. А відтак, законодавство надає йому право оскаржити порушення законодавства України та його прав особою на посаді начальника Залізничного ВДВС у м. Львові ГТУЮ у Львівській області Стасишин А.Р., яка на час подачі його звернення від 12.01.2020 обіймала посаду начальника Залізничного ВДВС у м. Львові ГТУЮ у Львівській області. Просить визнати протиправною бездіяльність начальника Залізничного ВДВС у м. Львові ГТУЮ у Львівській області Стасишин Анни Романівни щодо невиконання та порушення вимог Конституції України та Закону України "Про звернення громадян", зобов`язати начальника Залізничного ВДВС у м. Львові ГТУЮ у Львівській області Стасишин Анну Романівну розглянути по суті заяву ОСОБА_2 від 12.01.2020, надати вичерпну обгрунтовану відповідь за власним підписом.

Рішенням Залізничного районного суду міста Львова від 05 липня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Територіального управління юстиції у Львівській області про визнання протиправних дій та бездіяльності начальника Залізничного ВДВС у м. Львові ГТУЮ у Львівській області Стасишин Анни Романівни, зобов`язання до вчинення дій - відмовлено.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 подавши апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує на те, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права ст. 18- 20 ЗУ «Про звернення громадян», оскільки його позовна заява не стосується виконання чи не виконання відповідачем виконавчого листа у справі №462/5331/17, виданого Залізничним районним судом м.Львова 28.11.2019, а стосується не надання відповідачем відповіді на його заяву від 12.01.2020, що змусило апелянта звернутися із позовом у Залізничний районний суд м.Львова про визнання протиправних дій та бездіяльності начальника Залізничного ВДВС м.Львові ГТУЮ у Львівській області Стасишин А.Р. Просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

ОСОБА_1 подав клопотання в якому просить проводити розгляд справи без його участі.

Відповідач в судове засідання апеляційної інстанції не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, тому його неявка відповідно до положень ч.2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду вказаним вимогам відповідає.

Як встановлено судом першої інстанції, рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 28 листопада 2018 року у справі № 462/5331/17 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Домофон. Інжиніринг. Охорона», ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди ухвалено: позов - задоволено частково; стягнуто із ТОВ «Домофон. Інжиніринг. Охорона» на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди у розмірі 3000,00 гривень; стягнуто із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди у розмірі 2 000,00 гривень; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

28 листопада 2019 року Залізничним районним судом м. Львова видано виконавчий лист №462/5331/17 про стягнення із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди у розмірі 2 000,00 грн.

23 січня 2020 року постановою старшого державного виконавця Залізничного ВДВС у м.Львові ЗМУ МЮ Мацьківа А.О. відкрито виконавче провадження № 61020137 з примусового виконання вказаного виконавчого листа № 462/5331/17.

27 квітня 2020 року стягувач ОСОБА_1 звернувся до Залізничного ВДВС у м. Львові ЗМУ МЮ зі заявою, в якій просив надіслати стягнуті з боржника ОСОБА_3 2000,00 грн на його домашню адресу поштовим переказом.

Зі списку згрупованих поштових переказів електронних від 28 травня 2020 року та платіжного доручення № 2961 від 26 травня 2020 року вбачається, що Залізничним ВДВС у м. Львові ЗМУ МЮ грошові кошти в сумі 2000,00 грн були надіслані на адресу стягувача поштовим переказом.

Згідно статті 447 ЦПК України, статті 74 Закону України «Про виконавче провадження», сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Цивільний процесуальний кодекс України регулює порядок оскарження саме до суду дій державного виконавця, на виконанні якого перебуває судове рішення цього суду. Право на звернення зі скаргою і порядок її розгляду та постановлення ухвали пов`язані з наявністю ухваленого за правилами ЦПК України судового рішення та з його примусовим виконанням. Відповідні положення вміщено у розділі VIІ цього Кодексу «Судовий контроль за виконанням судових рішень». Стаття 74 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VІІІ «Про виконавче провадження» регулює оскарження дій державного виконавця не тільки до суду, а й до інших органів. Так, відповідно до частини третьої статті 74 зазначеного Закону рішення, дії або бездіяльність державного виконавця також можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Рішення, дії та бездіяльність начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, можуть бути оскаржені до керівника органу державної виконавчої служби вищого рівня.

Згідно зі статтею 4 Закону України "Про звернення громадян" до рішень, дій (бездіяльності), які можуть бути оскаржені, належать такі у сфері управлінської діяльності, внаслідок яких: порушено права і законні інтереси чи свободи громадянина (групи громадян); створено перешкоди для здійснення громадянином його прав і законних інтересів чи свобод; незаконно покладено на громадянина які-небудь обов`язки або його незаконно притягнуто до відповідальності.

Відповідно до статті 12 Закону України "Про звернення громадян" дія цього Закону не поширюється на порядок розгляду заяв і скарг громадян, встановлений кримінальним процесуальним, цивільно-процесуальним, трудовим законодавством, законодавством про захист економічної конкуренції, законами України "Про судоустрій і статус суддів" та "Про доступ до судових рішень", Кодексом адміністративного судочинства України, законами України "Про засади запобігання і протидіїкорупції", «Про виконавче провадження».

Із змісту поданої ОСОБА_1 до Залізничного ВДВС у м. Львові ГТУЮ у Львівській області заяви від 12.01.2020 вбачається, що він просить прийняти до виконання виконавчий лист №462/5331/17 виданий Залізничним районним судом м. Львова 28.11.2019(а.с.2)

Оскільки, як убачається з матеріалів справи 23 січня 2020 року постановою старшого державного виконавця було відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 462/5331/17, виданого 28 листопада 2019 року Залізничним районним судом м. Львова про стягнення із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди у розмірі 2000,00 грн, а 28 травня 2020 року вказана сума боргу у повному обсязі була надіслана на адресу стягувача ОСОБА_1 поштовим переказом, тобто судове рішення виконане, за таких обставин відсутні будь-які докази, які б свідчили саме про протиправну бездіяльність начальника Залізничного ВДВС у м. Львові ЗМУ МЮ Стасишин А.Р. під час примусового виконання вказаного виконавчого листа.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують наведених висновків суду першої інстанції, та не доводять неправильного застосування норм матеріального і процесуального права як необхідної передумови скасування прийнятого ним судового рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Висновки суду достатньо мотивовані та підтверджені доказами, наявними в матеріалах справи.

Рішення суду відповідає вимогам процесуального та матеріального права, обставинам справи, доводи скарги висновків суду не спростовують, тому колегія суддів підстав для скасування рішення не вбачає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Залізничного районного суду міста Львова від 05 липня 2021 року залишити без

змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено:03.05.2022.

Головуючий

Судді