Справа № 333/6623/21
Провадження № 2/333/988/22
23 листопада 2022 року м. Запоріжжя
Комунарський районний суд м.Запоріжжя у складі:
головуючого судді Михайлової А.В.,
за участю секретаря судового засідання Панченко К.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Комунарського районного суду м.Запоріжжя, у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 у своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Третя особа районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району як орган опіки і піклування про усунення перешкод у користуванні власністю, -
Короткий зміст позовних вимог
У провадженні Комунарського районного суду м. Запоріжжя перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 у своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Третя особа районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району як орган опіки і піклування про усунення перешкод у користуванні власністю.
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено наступне.
Позивачу на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 , відповідно до довідки ЖБК (ОСББ) «Комунаровець-17» від 17.09.2021 року. У квартирі зареєстровано 5 осіб, позивач та відповідачі по справі, ОСОБА_6 , її син, ОСОБА_3 , невістка, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 онука та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 онук. 23.12.2016 року ОСОБА_6 змінив прізвище на « ОСОБА_7 », актовий запис № 74, відповідно до свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_1 . Відповідачі, які є членами її родини, зареєстровані у цій квартирі, але не проживають у ній більше року, самостійно виїхали з квартири у 2014 році і більше ніколи у ній не з`являлися. Син більше року проживає у Російській Федерації, а невістка з неповнолітніми онуками має власне житло у м. Запоріжжі і там проживає, але адреса позивачу невідома, вона її приховує. Вирішити питання добровільного зняття відповідачів з реєстрації неможливо, через їх відсутність у квартирі та небажання знятися з реєстрації добровільно, а їх реєстрація у цій квартирі позбавляє позивача можливості оформити субсидію та розпорядитися належним їй майном. Просить суд позов задовольнити, усунути їй перешкоди у користуванні нерухомим майном, шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування належною їй квартирою.
Ухвалою суду від 01 листопада 2021 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.
Ухвалою суду від 17 серпня 2022 року закрите підготовче провадження призначено справу до судового розгляду.
Представник третьої особи у судове засідання не зявився, до суду було подано заяву про розгляд справи у відсутність представника, при внесенні рішення просять прийняти рішення у інтересах дітей.
У судове засідання позивач, повідомлений своєчасно та належним чином не прибула, до суду направила свого представника адвоката Трачук Н.І., яка позов підтримала повністю з підстав, викладених у позовній заяві, просила його задовольнити.
Відповідачі у судове засідання повторно не з`явилися, з урахуванням положень ст. 128 ЦПК України, відповідачі повідомлені про час, дату та місце судового розгляду. Причини неявки відповідачів суду не відомі, відзиву на позов та будь-яких інших заяв, клопотань від відповідачів до суду не надходило.
Відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд, враховуючи, що є всі умови для ухвалення заочного рішення, керуючись ст.ст. 280, 281 ЦПК України, ухвалив про заочний розгляд даної справи, а саме: у відсутність відповідача, на підставі наявних в матеріалах справи доказів.
Встановлені судом фактичні обставини у справі.
Відповідно до довідки ЖБК (ОСББ) «Комунаровець-17» від 17.09.2021 року та інформаційної довідки з Єдиного реєстру позивачу на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 .
У зазначеній квартирі зареєстровано п`ять осіб: позивач, відповідачі по справі: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який є сином позивача, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , невістка, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які є онуками позивача.
Відповідно до свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_1 , актовий запис № 74, відповідач ОСОБА_6 23.12.2016 року змінив прізвище на « ОСОБА_7 ».
Допитана судом свідок ОСОБА_8 , пояснила суду, що проживає за адресою: АДРЕСА_2 більше 20 років, знає позивача та відповідачів. Відповідачі не проживають у квартирі АДРЕСА_3 , самостійно виїхали з неї у 2014 році і більше ніколи у ній не з`являлися. Ій відомо, що син позивачки з 2020 року проживає у Російській Федерації, а невістка з неповнолітніми онуками виїхала додому, до Івано-Франківської області, на теперішній час у квартирі проживає лише позивач.
Відповідно до договору купівлі-продажу від 27.01.2021 року відповідачу ОСОБА_3 на праві приватної власності належить квартира за адресою: АДРЕСА_4 . Цей факт підтверджується також інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 317677009 від 14.11.2022 року.
Позиція суду та нормативно правове обґрунтування.
Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Частиною першою статті 317 ЦК України встановлено, що власникам належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до ст. 319 ЦК України власник на свій розсуд володіє, користується та розпоряджається своїм майном.
Згідно зі ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні.
За положеннями статей 379-382 ЦК України об`єктом власності особи може бути, зокрема, житловий будинок, садиба, квартира.
Права власника житлового будинку, квартири визначені у статті 383 ЦК України та статті 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм майном на власний розсуд.
Обмеження чи втручання у право власника можливе лише за підстав, передбачених законом.
Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.
Згідно вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстав, передбачених законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Отже підставою для задоволення позову власника є встановлення факту порушення його прав і об`єктивно існуючих перешкод у здійсненні ним цих прав.
Відповідно до ст.ст. 401, 402 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлено щодо нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду.
Підстави припинення сервітуту визначені також у ст. 406 ЦК України. Ними, зокрема являються: поєднання в одній особі особи, в інтересах якої встановлений сервітут, і власника майна, обтяженого сервітутом; відмова від нього особи, в інтересах якої встановлений сервітут; сплив строку, на який було встановлено сервітут; припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту; невикористання сервітуту протягом трьох років підряд; смерті особи, на користь якої було встановлено особистий сервітут. Частиною 2 ст. 406 ЦК України передбачено припинення сервітуту на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.
Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 34, 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК)із зняттям останнього з реєстрації.
Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.
Окрім цього, згідно ст. 7 Закону України № 1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Таким чином, як випливає з вказаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про виселення; 4) визнання особи безвісно відсутньою; 5) оголошення фізичної особи померлою.
Враховуючи викладене, задоволення позову про визнання особи такою, що втратила право користування житлом є належним способом захисту права на житло, а рішення суду - підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання.
Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Статтею 129 Конституції України визначено, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Основними засадами судочинства є, зокрема забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.
Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст.9Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).
Таким чином, у зв`язку із викладеним, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, приймаючи до уваги положення ст.13ЦПК України щодо розгляду справ в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, враховуючи обставини справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ґрунтуються на законі, підтверджуються зібраними у справі доказами та не порушують прав та інтересів відповідачів, тому позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст.ст. 317-319, 379-383, 391, 396 401, 402 ЦК України , ст.ст. 4, 12, 13, 76, 81, 223, 247, 265, 273 ЦПК суд,-
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 у своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Третя особа районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району як орган опіки і піклування про усунення перешкод у користуванні власністю- задовольнити повністю.
Усунути ОСОБА_1 перешкоди у користуванні нерухомим майном, шляхом визнання відповідача, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (ІПН НОМЕР_2 ) таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .
Усунути ОСОБА_1 перешкоди у користуванні нерухомим майном, шляхом визнання відповідача, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , (ІПН невідомий ) такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 .
Усунути ОСОБА_1 перешкоди у користуванні нерухомим майном, шляхом визнання відповідача, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (ІПН невідомий ) такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 .
Усунути мені, ОСОБА_1 перешкоди у користуванні нерухомим майном, шляхом визнання відповідача, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (ІПН невідомий) таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на поданні заяви про його поновлення - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановленихЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.
Суддя Комунарського районного суду
м. Запоріжжя А.В.Михайлова