РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2022 року місто Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Першко О.О.

секретар судового засідання Дащук І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Рівне вечірнє», ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі позивач), діючи через свого представника адвоката Власик В.Я., звернувся до суду з позовом до ПП «Рівне вечірнє» (далі відповідач-1), ОСОБА_2 (далі відповідач-2), в якому просить: визнати недостовірною та такою, що порочить честь, гідність і ділову репутацію інформацію стосовно ОСОБА_1 , яка поширена ПП «Рівне вечірнє» в друкованому засобі масової інформації - газеті «Рівне вечірнє» № 45 (2567) від 11 листопада 2021 року та в інтернет-виданні на веб-сайті ІНФОРМАЦІЯ_1 за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_2 в статті під назвою «Інспектор двічі погорів на хабарі, але й досі працює», автором якої є ОСОБА_3 , а саме: «Вдруге нещодавно попався на хабарі головний держінспектор управління Держпраці області ОСОБА_4 . 62-річний чиновник обіцяв за щомісячну винагороду в 5 тисяч гривень не перешкоджати роботі підприємця, не перевіряти його заклад громадського харчування, не штрафувати. Підприємець не стерпів і поскаржився в поліцію. Там йому видали мічені купюри, якими він і розрахувався з інспектором Держпраці загалом 10 тисяч гривень. Коли ж прийшли з обшуком в його кабінет, то вилучили лише 4 тисячі гривень, решту він уже встиг витратити. А тим часом з`ясувалося, що в березні 2020 року поліцейські уже затримували ОСОБА_5 разом із колегою начальником відділу з питань здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю ОСОБА_6 . Слідство стверджує, що вони вимагали 200 000 гривень з АЗС. За ці кошти інспектори обіцяли не створювати перешкод в отримання дозволів на використання обладнання на «заправці». Ця справа зараз перебуває в суді…» та зобов`язати ПП «Рівне вечірнє» та автора статті ОСОБА_7 не пізніше тридцяти днів з дня набрання рішенням суду законної сили спростувати шляхом публікації в друкованому засобі масової інформації - газеті «Рівне вечірнє» та в інтернет-виданні на веб-сайті ІНФОРМАЦІЯ_1 , що поширена ними 11 листопада 2021 року інформація в статті під назвою «Інспектор двічі погорів на хабарі, але й досі працює», автором якої є ОСОБА_3 , є такою, що не відповідає дійсності, порушує свободи, ганьбить честь, гідність, ділову репутацію позивача; стягнути з відповідачів на його користь моральну шкоду в сумі по 20 000 грн. 00 коп. з кожного та судові витрати.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що розповсюджена відповідачами інформація, виражена у формі тверджень про факти, є недостовірною, такою, що порушує презумпцію невинуватості позивача. Зміст даної публікації є образливим та принизливим, має наклепницький характер, оскільки відповідні висловлювання та зміст статті містять фактичні обвинувальні заяви, які підпадають під звинувачення у вчиненні злочинів, передбачених КК України, підштовхують громадськість повірити у вчинення позивачем злочинів, а також створювати враження його винуватості та надає попередню оцінку фактам ще до того, як це мав би зробити наділений відповідними повноваженнями суд, що є неприпустимим в Україні і з огляду на практику ЄСПЛ. Відповідачі поширили щодо нього інформацію, яка порушує його особисте немайнове право, а саме - звинувачення у злочинах. Зазначає, що чинним законодавством заборонено оголошувати ім`я фізичної особи, яка притягується до кримінальної відповідальності і воно може бути використане лише в разі набрання законної сили обвинувальним вироком суду. Натомість, дана стаття містить не тільки недостовірну інформацію про вчинення ним злочинів, але і містить посилання на його ім`я, прізвище та вік, тобто його особу в статті ідентифіковано, що є прями порушенням положення частини четвертої статті 296 ЦК України. В даній публікації стверджується про вчинення ним злочинів, про доведеність його вини у кримінальних провадженнях попри відсутність обвинувального вироку, що суперечить ст. 62 Конституції України та ст. 6 Конвенції. Вказує, що є державним службовцем, а отже дії відповідачів завдають шкоди його діловій репутації, оскільки справляють враження на суспільство, переконуючи в тому, що він чинить аморально, зневажаючи закон. В результаті цілеспрямованих дій відповідачів щодо поширення недостовірної інформації, йому було спричинено значну моральну шкоду, втрати немайнового характеру внаслідок приниження його честі, гідності і ділової репутації як державного службовця, ускладення стосунків зі знайомими, колегами, що негативно сприймають нібито вчинені ним злочинні дії і поширену інформацію, значний громадський осуд, образливі коментарі та повідомлення в соціальних мережах. Після ознайомлення з даною статтею, стан його здоров`я погіршився і він змушений був звернутись за медичною допомогою до лікаря. Неправомірними діями відповідачів йому було заподіяно моральну шкоду, яку він оцінює в розмірі 40 000 грн., та яку просить стягнути порівну з відповідачів, оскільки автор статті ОСОБА_8 вказав в ній недостовірну інформацію, а ПП «Рівне вечірнє» не переконалось у достовірності поширеної ним інформації.

24 грудня 2021 року представник ПП «Рівне вечірнє» Несенюк Д.М. подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позову. Вказує, що перед розміщенням статті в газеті та на сайті, інформація щодо проведення поліцією спецоперації по затриманню на хабарі держслужбовця з`явилася на сайті Національної поліції: «Викрили 62-річного працівника держустанови співробітники управління стратегічних розслідувань у Рівненській області у вересні цьогоріч на вимаганні неправомірної вигоди від підприємця за неперешкоджання у здійсненні господарської діяльності, непроведення перевірок та незастосування штрафних санкцій. У ході досудового розслідування слідчі встановили, що співробітники державної установи уповноваженої на проведення перевірок, в одному із закладів громадського харчування виявили порушення. За більш м`яке покарання у вигляді попередження 62-річний посадовець вимагав і отримав від підприємця винагороду в сумі п`ять тисяч гривень. Однак, через деякий час службовець знову викликав суб`єкта господарювання через нібито скаргу на його діяльність. Цього разу попередив про більшу суму «оплати». При цьому посадовець працівник держустанови наголосив, що будь-яких перевірок можна уникнути за подальшу щомісячну винагороду у п`ять тисяч гривень. Підприємець узяв із собою 10 тисяч гривень, перед тим звернувшись до правоохоронців. У ході невідкладного обшуку у робочому кабінеті слідчі вилучили лише чотири тисячі гривень і залишки наявної на руках та одязі посадовця спеціальної хімічної речовини, якою були оброблені купюри, що і підтвердила експертиза. Слідчий слідчого управління повідомив і вчора, 28 жовтня, вручив підозру 62-річному зловмиснику у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 369-2 КК України (зловживання впливом). Максимальне покарання, яке передбачає санкція статті позбавлення волі на строк від двох до п`яти років. Також відомо, що у суді наразі перебуває кримінальне провадження за фактом шахрайств, підбурення до закінченого замаху на надання службовій особі неправомірної вигоди за невчинення в інтересах того, хто надає таку вигоду будь-яких дій з використанням наданої їй влади, вчиненими за попередньою змовою групою осіб, відносно обвинуваченого 62-річного службовця. Крім того, слідчим скеровано клопотання до суду про відсторонення його від посади та обрання запобіжного заходу», Відділ комунікації поліції Рівненської області, офіційний сайт Національної поліції: https://rv.npu.gov.ua/nevs/korupcziya/na-rivnenshhini-slidchi-povidomili-pro-pidozru-posadovczyu-u-zlovzhivanni-vplivom-za-vimagannya-ta-otrimannya-xabarya/. І саме після опублікування цього матеріалу на сайті Національної поліції, журналісти газети «Рівне вечірнє» зі своїх джерел у правоохоронних органах дізналися, що 62-річним посадовцем виявився ОСОБА_4 . Зазначає, що право журналістів не розкривати свої джерела інформації це професійний привілей, спрямований на заохочення джерел надавати їм важливу інформацію, яку вони не будуть надавати без зобов`язання про конфіденційність. Звертає увагу суду, що в статті не міститься інформації про те, що безпосередньо позивач скоював чи скоює будь-які правопорушення. У статті йдеться про спецоперацію Національної поліції, в якій фігурував позивач, а також йдеться про те, що до нього вже ведеться розслідування за хабарництво. Зазначає, що позивач не звертався до відповідача у позасудовому порядку та не скористався правом на відповідь, котре гарантоване йому нормами Цивільного кодексу. Щодо моральної шкоди та її оцінки, зазначає, що позивачем не доведено причинно-наслідковий зв`язок між написаною статтею та розладами у своєму здоров`ї. Вважає, що розмір моральної є необґрунтованим.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час, дату і місце проведення судових засідань. 27 квітня 2022 року позивач подав до суду заяву, в якій позов підтримав, просив його задовольнити та провести розгляд справи за його відсутності. Також просив стягнути з відповідачів на його користь судові витрати, а саме сплачений судовий збір та витрати на правничу допомогу в сумі 10 000 грн. 00 коп. В заяві зазначив, що докази надання правничої допомоги будуть надані суду протягом п`яти днів з дня винесення рішення.

Представник позивача в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином повідомлялася про час, дату і місце проведення судових засідань. 27 квітня 2022 року представник позивача ОСОБА_9 подала до суду заяву, в якій позов ОСОБА_1 підтримала, просила його задовольнити та провести розгляд справи за її відсутності. Також просила стягнути з відповідачів витрати на правничу допомогу в сумі 10 000 грн. 00 коп., докази надання правничої допомоги надасть суду протягом п`яти днів з дня винесення рішення.

Представник Приватного підприємства «Рівне вечірнє» в судове засідання не з`явився жодного разу, хоча належним чином повідомлялася про час, дату і місце проведення судових засідань, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень. Про причини неявки суд не повідомив.

ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився жодного разу, хоча належним чином повідомлялася про час, дату і місце проведення судових засідань, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень. Про причини неявки суд не повідомив, відзив не подав.

Дослідивши докази по справі, суд дійшов наступного висновку.

Як встановлено судом, 11 листопада 2021 року на інтернет-сайті «Рівне вечірнє» (http://rivnepost.rv.ua) та в газеті «Рівне вечірнє» № 45 (2567) опубліковано статтю під заголовком: «Інспектор двічі погорів на хабарі, але й досі працює».

У вказаній статті міститься інформація, яку позивач вважає недостовірною та такою, що принижує його честь, гідність та ділову репутацію, а саме: «Вдруге нещодавно попався на хабарі головний держінспектор управління Держпраці області Сергій Мосійчук. 62-річний чиновник обіцяв за щомісячну винагороду в 5 тисяч гривень не перешкоджати роботі підприємця, не перевіряти його заклад громадського харчування, не штрафувати. Підприємець не стерпів і поскаржився в поліцію. Там йому видали мічені купюри, якими він і розрахувався з інспектором Держпраці загалом 10 тисяч гривень. Коли ж прийшли з обшуком в його кабінет, то вилучили лише 4 тисячі гривень, решту він уже встиг витратити. А тим часом з`ясувалося, що в березні 2020 року поліцейські уже затримували ОСОБА_5 разом із колегою начальником відділу з питань здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю ОСОБА_6 . Слідство стверджує, що вони вимагали 200 000 гривень з АЗС. За ці кошти інспектори обіцяли не створювати перешкод в отримання дозволів на використання обладнання на «заправці». Ця справа зараз перебуває в суді…»

Також, судом встановлено, що на сторінці Національної поліції 29 жовтня 2021 року відділом комунікації поліції Рівненської області опубліковано повідомлення під заголовком: «На Рівненщині слідчі повідомили про підозру посадовцю у зловживанні впливом за вимагання та отримання хабаря». В повідомленні висвітлено наступну інформацію: «Викрили 62-річного працівника держустанови співробітники управління стратегічних розслідувань у Рівненській області у вересні цьогоріч на вимаганні неправомірної вигоди від підприємця за неперешкоджання у здійсненні господарської діяльності, непроведення перевірок та незастосування штрафних санкцій. У ході досудового розслідування слідчі встановили, що співробітники державної установи уповноваженої на проведення перевірок, в одному із закладів громадського харчування виявили порушення. За більш м`яке покарання у вигляді попередження 62-річний посадовець вимагав і отримав від підприємця винагороду в сумі п`ять тисяч гривень. Однак, через деякий час службовець знову викликав суб`єкта господарювання через нібито скаргу на його діяльність. Цього разу попередив про більшу суму «оплати». При цьому посадовець працівник держустанови наголосив, що будь-яких перевірок можна уникнути за подальшу щомісячну винагороду у п`ять тисяч гривень. Підприємець узяв із собою 10 тисяч гривень, перед тим звернувшись до правоохоронців. У ході невідкладного обшуку у робочому кабінеті слідчі вилучили лише чотири тисячі гривень і залишки наявної на руках та одязі посадовця спеціальної хімічної речовини, якою були оброблені купюри, що і підтвердила експертиза. Слідчий слідчого управління повідомив і вчора, 28 жовтня, вручив підозру 62-річному зловмиснику у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 369-2 КК України (зловживання впливом). Максимальне покарання, яке передбачає санкція статті позбавлення волі на строк від двох до п`яти років. Також відомо, що у суді наразі перебуває кримінальне провадження за фактом шахрайств, підбурення до закінченого замаху на надання службовій особі неправомірної вигоди за невчинення в інтересах того, хто надає таку вигоду будь-яких дій з використанням наданої їй влади, вчиненими за попередньою змовою групою осіб, відносно обвинуваченого 62-річного службовця. Крім того, слідчим скеровано клопотання до суду про відсторонення його від посади та обрання запобіжного заходу».

Окрім того, як слідує із довідки № 1080 від 15 листопада 2021 року, виданої КНП «ЦПМСД Центральний», ОСОБА_1 перебував на прийомі ЛЗПСМ, в зв`язку з погіршенням здоров`я, а саме гіпертонічної хвороби III стадії ІІІ ступені.

Відповідно до статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Статтею 201 ЦК України передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.

Згідно із статтями 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканність своєї ділової репутації.

Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації необхідно розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням чи оціночним судженням.

Відповідно до частини другої статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та їх правдивість не доводиться.

Необхідно також зважати на те, що межа допустимої критики щодо державного службовця визначається з урахуванням конкретних обставин і може бути ширшою, ніж щодо приватної особи. Тому державний службовець має бути готовим виявляти більшу толерантність до висловлювань засобів масової інформації.

За обставин цієї справи підлягає вирішенню питання щодо дотримання при поширенні інформації презумпції невинуватості.

Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини свобода вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов прогресу суспільства в цілому та самореалізації кожної окремої особи. Відповідно до пункту 2 статті 10 Конвенції вона стосується не тільки «інформації» чи «ідей», які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або нейтральні, але й тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Саме такими є вимоги плюралізму, толерантності та широти поглядів, без яких немає «демократичного суспільства» (рішення у справі «Карпюк та інші проти України від 06 жовтня 2015 року).

Як зазначено в рішеннях Європейського суду з прав людини (справи Лінгенса, Де Гаєс і Гійзельс, Гудвіна, Прагер і Обершлік) свобода вираження поглядів, гарантована пунктом 1 статті 10, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов реалізації кожної особи. За умови додержання пункту 2 свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» чи тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе.

Повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку, що є базовою частиною права, гарантованого статтею 19 (Lingens, cited above, p. 28, пункт 46).

Суд враховує при цьому правову позицію Європейського суду з прав людини щодо різниці між поняттями «оціночне судження» та «фактів». Так, у пункті 39 рішення Європейського суду з прав людини від 28 березня 2013 року у справі «Нова Газета і Бородянський проти Росії» вказано, що правдивість оціночних суджень не піддається доведенню і їх потрібно відрізняти від фактів, існування яких може бути доведено. У пункті 75 рішення Європейського суду з прав людини від 12 липня 2001 року у справі «Фельдек проти Словаччини» суд зазначав, що на відміну від оціночних суджень, реальність фактів можна довести.

Отже, при оцінці твердження про поведінку третьої особи, деколи може бути важко, як і в цій справі, віднайти різницю між оцінкою фактів та оціночними судженнями. Проте навіть оціночне судження може бути надмірним, якщо воно не має під собою фактичних підстав. (Jerusalem v. Austria, no. 26958/95, n. 43, ECHR 2001-11).

Відповідно до статті 62 Конституції України, статті 6 Конвенції особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 17 КПК України зазначено, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Поводження з особою, вина якої у вчиненні кримінального правопорушення не встановлена обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, має відповідати поводженню з невинуватою особою.

Презумпцію невинуватості необхідно розглядати в загальноправовому і процесуальному значеннях. Як загально правова вимога вона визначає положення особи в суспільстві. Хоча цей принцип сформульований як кримінальний процесуальний, однак його дія виходить за рамки лише кримінального процесу. Презумпція невинуватості - об`єктивне право положення. Це вимога закону, звернена до всіх громадян, посадових осіб, державних і громадських організацій, до суспільної думки в цілому. Такої позиції дотримується і Європейський Суд з прав людини, що у своєму рішенні від 10 лютого 1995 року у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно першою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

У найзагальнішому вигляді правило презумпції невинуватості означає, що особа може бути визнана винуватою у вчиненні злочину і покарана лише за умови, що її вина буде доведена в передбаченому законом порядку і встановлена обвинувальним вироком суду. Повідомлення особі про підозру, складання слідчим та затвердження прокурором обвинувального акта на стадії досудового розслідування, розгляд справи у підготовчому провадженні не вирішують наперед визнання його винуватим у вчиненні злочину. Лише один орган у державі наділений таким правом - це суд, який є відповідно до Конституції України (стаття 124) носієм судової влади, що здійснює правосуддя в умовах законності, незалежності, гласності та змагальності.

Вирок суду є єдиним процесуальним документом, що встановлює винуватість.

При цьому, Європейський суд з прав людини зазначає, що презумпцію невинуватості буде порушено, якщо судове рішення або заява посадової особи щодо особи, обвинуваченої у вчиненні кримінального злочину, відображає думку про її вину до того, як вона буде доведена відповідно до закону. Достатньо мати навіть за відсутності будь-якого формального висновку певні підстави припускати, що суд або посадова особа вважає обвинуваченого винним. Питання про те, чи порушує заява посадової особи державного органу принцип презумпції невинуватості, необхідно визначати в контексті конкретних обставин, за яких оспорювану заяву було зроблено (пункт 42 рішення від 21 вересня 2006 року в справі «Грабчук проти України» (заява № 8599/02); пункт 48 рішення від 12 січня 2012 року в справі «Довженко проти України» (заява № 36650/03)).

Інформація поширена ПП «Рівне вечірнє» в друкованому засобі масової інформації - газеті «Рівне вечірнє» № 45 (2567) від 11 листопада 2021 року та в інтернет-виданні на веб-сайті https://rivnepost.rv.ua під заголовком: «Інспектор двічі погорів на хабарі, але й досі працює» не має характеру оціночних суджень, а є фактичними твердженнями негативного характеру вчинення позивачем злочинів, передбачених КК України, поширення яких спричинили порушення особистого немайнового права позивача.

Виходячи з того, що відносно ОСОБА_1 відсутній обвинувальний вирок, що набрав законної сили, поширена відповідачами інформація є недостовірною та такою, що підлягає спростуванню.

У результаті розгляду справи не здобуто доказів на підтвердження достовірності вищевказаної поширеної негативної інформації.

Відповідно до статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

При цьому суди повинні враховувати такі відмінності: а) при спростуванні поширена інформація визнається недостовірною, а при реалізації права на відповідь особа має право на висвітлення власної точки зору щодо поширеної інформації та обставин порушення особистого немайнового права без визнання її недостовірною; б) спростовує недостовірну інформацію особа, яка її поширила, а відповідь дає особа, стосовно якої поширено інформацію.

В даному випадку позивачем обрано правильний спосіб захисту його порушеного права шляхом спростування недостовірної інформації.

Також, слід зазначити, що стаття 10 Конвенції захищає право журналістів розголошувати інформацію, яка становить громадський інтерес, за умови, що вони діють сумлінно та використовують перевірену фактичну базу; та надають «достовірну та точну» інформацію, як того вимагає журналістська етика (Рішення у справі «Ліндон, Очаковський Лоуренс і Джулай проти Франції» (Lindon, Otchakovsky Laurens and July v. France) [ВП], заяви №№ 21279/02 136448/02, п. 67, ECHR 2007, і «Педерсен Баадсгаард проти Данії» (Pedersen and Baadsgaard v. Denmark) [ВП], заява № 49017/99, п.78, ECHR 2004X1).

Повідомлення новин, засноване на інтерв`ю або відтворенні висловлювань інших осіб, відредагованих чи ні, становить один з найбільш важливих засобів, за допомогою яких преса може відігравати свою важливу роль «сторожового пса суспільства» (рішення у справі «The Observer and The Guardian v. The United Kingdom», від 26 листопада 1991 року, п. 59, Series А no. 216).

У таких справах слід розрізняти ситуації, коли такі висловлювання належали журналісту, і коли були цитатою висловлювання іншої особи, оскільки покарання журналіста за участь у розповсюдженні висловлювань інших осіб буде суттєво заважати пресі сприяти обговоренню питань суспільного значення та не повинно розглядатись, якщо для іншого немає винятково вагомих причин.

Українське законодавство надає журналістам імунітет від цивільної відповідальності за дослівне відтворення матеріалу. Суд звертає увагу на те, що це положення у загальному плані відповідає його підходу до свободи журналістів поширювати висловлювання, зроблені іншими (рішення від 23 вересня 1994 року у справі «Йерзільд проти Данії» (Jersild v. Denmark), п. 35, Series А, № 298 та рішення у справі «Тома проти Люксембургу» (Thoma v. Luxembourg), заява № 38432/97, п. 62, ECHR 2001-III).

Судом встановлено, що в інформації, яка була висвітлена відділом комунікації поліції Рівненської області на офіційному сайті Національної поліції відсутня інформація, яка ідентифікує особу з позивачем, натомість в інформації оприлюдненій відповідачами згадується та ідентифікується саме ОСОБА_1 .

Крім того, слід зазначити, що частиною четвертою статті 296 ЦК України встановлено заборону на використання (обнародування) імені фізичної особи, яка затримана, підозрюється чи обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, або особи, яка вчинила адміністративне правопорушення до набрання законної сили обвинувальним вироком суду стосовно неї або винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення та в інших випадках, передбачених законом.

Отже, відповідачами було порушено принцип презумпції невинуватості та положення частини четвертої статті 296 ЦК України, яка передбачає неприпустимість оприлюднення відомостей, що дають можливість ідентифікувати фізичну особу, підозрювану (обвинувачену) у вчиненні злочину, та відомостей про обставини і подію кримінального правопорушення.

Стаття 302 ЦК України встановлює обов`язок особи, яка поширює інформацію, переконатися в її достовірності. Тобто, перед тим як поширити непідтверджену інформацію негативного змісту щодо особи потрібно вжити певних заходів, щоб перевірити достовірність інформації, яка підлягала розголошенню, та не допустити порушення прав, свобод і законних інтересів. В даному випадку інформація перевірена не була, що дало змогу поширити недостовірну інформацію.

Пунктом 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз`яснено, що належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайту.

Спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватися незалежно від вини особи, яка її поширила.

Вирішуючи питання про вибір способу захисту особистого немайнового права необхідно керуватись роз`ясненнями, викладеними у п. 3, 25 Постанови Пленуму, в яких, серед іншого зазначено наступне: вибір способу захисту особистого немайнового права, зокрема права на недоторканість ділової репутації, належить позивачеві; разом з тим, особа, право якої порушено, може обрати як загальний, так і спеціальний способи захисту свого права, визначені законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. Спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація, а її наслідком має бути досягнення максимальної ефективності, за умови, що таке спростування охопить максимальну кількість осіб, що сприйняли попередньо поширену інформацію.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму, якщо суд ухвалює рішення про право на спростування поширеної недостовірної інформація, то у судовому рішенні за необхідності суд може викласти текст спростування інформації або зазначити, що спростування має здійснюватися шляхом повідомлення про ухвалене у справі судове рішення, включаючи публікацію його тексту.

За загальним правилом, інформація, що порочить особу, має бути спростована у спосіб, найбільш подібний до способу її поширення (шляхом публікації у пресі, повідомлення по радіо, телебаченню, оголошення на зібранні громадян, зборах трудового колективу, відкликання документа тощо). У судовому рішенні також має бути зазначено строк, у межах якого відповідь чи спростування повинно бути оприлюднене.

Таким чином, слід зобов`язати ПП «Рівне вечірнє» та автора статті ОСОБА_2 не пізніше тридцяти днів з дня набрання рішенням суду законної сили спростувати шляхом публікації в друкованому засобі масової інформації - газеті «Рівне вечірнє» та в інтернет-виданні на веб-сайті https://rivnepost.rv.ua, що поширена ними 11 листопада 2021 року інформація в статті під назвою «Інспектор двічі погорів на хабарі, але й досі працює» є такою, що не відповідає дійсності, порочить честь, гідність і ділову репутацію ОСОБА_1 .

Згідно ч.ч. 1, 2, 3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої в наслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у тому числі і у приниженні честі, гідності та ділової репутації фізичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Опублікування даної статті завдало позивачу моральної шкоди, яка полягає у порушенні його особистих немайнових прав, зокрема права на повагу до гідності та честі, права на недоторканність ділової репутації, внаслідок чого порушилися його звичайні життєві зв`язки.

З урахування принципу справедливості та співмірності, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідачів моральної шкоди підлягають задоволенню частково у розмірі по 2 000 грн. 00 коп. з кожного.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати на сплату судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог в розмірі по 499 грн. 40 коп. з кожного.

Керуючись статтями 3, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р I Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Рівне вечірнє», ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Визнати недостовірною та такою, що порочить честь, гідність і ділову репутацію інформацію стосовно ОСОБА_1 , яка поширена Приватним підприємством «Рівне вечірнє» в друкованому засобі масової інформації - газеті «Рівне вечірнє» № 45 (2567) від 11 листопада 2021 року та в інтернет-виданні на веб-сайті ІНФОРМАЦІЯ_1 за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_2 в статті під назвою «Інспектор двічі погорів на хабарі, але й досі працює», автором якої є Слонець Богдан, а саме: «Вдруге нещодавно попався на хабарі головний держінспектор управління Держпраці області ОСОБА_4 . 62-річний чиновник обіцяв за щомісячну винагороду в 5 тисяч гривень не перешкоджати роботі підприємця, не перевіряти його заклад громадського харчування, не штрафувати. Підприємець не стерпів і поскаржився в поліцію. Там йому видали мічені купюри, якими він і розрахувався з інспектором Держпраці загалом 10 тисяч гривень. Коли ж прийшли з обшуком в його кабінет, то вилучили лише 4 тисячі гривень, решту він уже встиг витратити. А тим часом з`ясувалося, що в березні 2020 року поліцейські уже затримували ОСОБА_5 разом із колегою начальником відділу з питань здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю ОСОБА_6 . Слідство стверджує, що вони вимагали 200 000 гривень з АЗС. За ці кошти інспектори обіцяли не створювати перешкод в отримання дозволів на використання обладнання на «заправці». Ця справа зараз перебуває в суді…» та зобов`язати Приватне підприємство «Рівне вечірнє» та автора статті ОСОБА_2 не пізніше тридцяти днів з дня набрання рішенням суду законної сили спростувати шляхом публікації в друкованому засобі масової інформації - газеті «Рівне вечірнє» та в інтернет-виданні на веб-сайті ІНФОРМАЦІЯ_1 , що поширена ними 11 листопада 2021 року інформація в статті під назвою «Інспектор двічі погорів на хабарі, але й досі працює», автором якої є Слонець Богдаг, є такою, що не відповідає дійсності, порочить честь, гідність і ділову репутацію ОСОБА_1 .

Стягнути з Приватного підприємства «Рівне вечірнє» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 2 000 (дві тисячі) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 2 000 (дві тисячі) грн. 00 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Приватного підприємства «Рівне вечірнє» на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 499 (чотириста дев`яносто дев`ять) грн. 40 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 499 (чотириста дев`яносто дев`ять) грн. 40 коп.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана безпосередньо в Рівненський апеляційний суд або через Рівненський міський суд Рівненської області протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач Приватне підприємство «Рівне Вечірнє», місцезнаходження: вул. Степана Бандери, буд. 1Б, м. Рівне, .

Відповідач ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Повне судове рішення складене 03 травня 2022 року.

Суддя О.О. Першко