Справа № 466/7237/18 Головуючий у 1 інстанції: Донченко Ю.В.
Провадження № 22-ц/811/4421/21 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.

секретаря: Савчук Г.В.,

з участю: представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 , представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 08 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа: Шевченківська районна адміністрація Львівської міської ради про вселення та визначення порядку користування будинком і земельною ділянкою,-

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2018 року ОСОБА_3 звернулася з позовом до ОСОБА_1 , третя особа: Шевченківська районна адміністрація Львівської міської ради про вселення та визначення порядку користування будинком і земельною ділянкою.

В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що будинок з приналежними до нього господарськими спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 під час перебування в зареєстрованому шлюбі було придбано її батьками - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу від 15 лютого 1964 року, посвідченого виконкомом Ряснянської сільської ради Яворівського району Львівської області.

Після смерті матері 17 квітня 2001 року, у 2002 році вона отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 7/18 частин спадкового майна, що складалося з: житлового будинку АДРЕСА_1 .

Житловий будинок складався з двох кімнат та кухні.

Житлова площа будинку становила 33,6 кв. м.

До будинку також відносилось: цегляний гараж «В», дерев`яний сарай «Г», цегляна літня кухня «Д», цегляний сарай «Ж», цегляний навіс «З, К», дерев`яна вбиральня «Е», металева сітка огорожа № 1,2,4,5, металеві ворота № 3.

Згідно реєстраційного посвідчення від 19 листопада 2002 року серії НОМЕР_1 , виданого Львівським обласним БТІ та ЕО, будинок в АДРЕСА_1 в частині 7/18 зареєстрований за ОСОБА_3 в реєстровій книзі № 2 за реєстровим № 271.

11/18 частини успадкував її батько ОСОБА_6

ІНФОРМАЦІЯ_1 її батько ОСОБА_6 подарував братові - ОСОБА_7 11/18 (одинадцять вісімнадцятих) частин житлового будинку АДРЕСА_1 згідно Договору дарування частини житловою будинку від 25 червня 2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Суховою О.І. та зареєстрованого за №4014.

В 2005 році батько помер.

Згідно відомостей з Інформаційної довідки № 132509306 від 30 липня 2018 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта нерухомого майна, будинок за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності (реєстраційний номер майна 6998692): ОСОБА_3 у розмірі 7/18 частки; ОСОБА_7 у розмірі 11/18 частки.

Як вбачається із зазначеної інформаційної довідки, загальна площа будинку становить 190.00 кв.м., житлова площа становить 144,2 кв. м., площа земельної ділянки 1231,4 кв.м. Також зазначається, що до прибудови та надбудови житловий будинок складався з двох житлових кімнат житловою площею 33,6 кв.м та кухні (43,3 кв.м.). Прибудова та надбудова здійснена ОСОБА_7 , за кошти батьків, згідно розпорядження Шевченківської районної адміністрації від 15 березня 2004 р. за № 233 (добудовано чотири житлові кімнати житловою площею 110,6 кв.м. та кухні, загальною площею 146,7 кв. м).

Зі змісту цього розпорядження Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради №233 від 15 березня 2004 року «Про узаконення самовільного будівництва» вбачається, що воно було видано за результатами розгляду заяви ОСОБА_7 , в якій він просив узаконити за ним самочинно проведені прибудову розміром 5,5x11,0 м та надбудову розміром 11,0x11,0 м до будинку АДРЕСА_1 .

ОСОБА_7 не був власником будинку за адресою: АДРЕСА_1 при проведені ним самовільного будівництва. Однак, згідно Договору дарування частини житлового будинку від 25 червня 2004 року посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Суховою О.І. та зареєстрованого за №4014 ОСОБА_7 також була подарована самочинна добудова під, літ А-2. А1-2.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 25 грудня 2013 року по справі № 2-2832/11, визнано недійсним договір дарування частини житлового будинку АДРЕСА_1 , який був укладений 25 серпня 2004 року між ОСОБА_6 і ОСОБА_7 та посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Суховою О. І. і зареєстрований в реєстрі за №4 в частині дарування житлової прибудови А-2 та житлової надбудови А1-2 до вищевказаного будинку, скасовано витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно за № 4771890, який виданий 17 вересня 2004 року ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», про реєстрацію права власності 11/18 частин житлового будинку АДРЕСА_1 за ОСОБА_7 .

Також визнано за ОСОБА_7 право власності на житлову прибудову А-2 та житлову надбудову А1-2 до житлового будинку АДРЕСА_1 .

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 02 липня 2014 року по справі №466/2832/11, рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 25 грудня 2013 року в частині визнання за ОСОБА_7 права власності на житлову прибудову А-2 та житлову надбудову А1-2 до житлового будинку АДРЕСА_1 скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Суд апеляційної інстанції виходив з того, що здійснена прибудова та надбудова не були зареєстровані у встановленому на той час порядку - в міській інспекції Держархбудконтролю.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її брат ОСОБА_7 .

На даний час в будинку за адресою: АДРЕСА_1 проживає братова дружина - ОСОБА_1 .

ОСОБА_1 чинить їй перешкоди у користуванні будинком за адресою: АДРЕСА_1 .

Незважаючи на те, що ОСОБА_1 ще не оформила у встановленому законом порядку право власності на частку після смерті чоловіка брата позивача, та те, що позивачка є законним власником 7/18 частин житлового будинку, ОСОБА_3 не має доступу до будинку. ОСОБА_1 не допускає до будинку, а неодноразові звернення до відповідачки для мирного врегулювання спору не дали належного результату.

З урахуванням зазначених обставин ОСОБА_3 просила:

усунути перешкоди у користуванні власністю шляхом вселення її до житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ;

встановити порядок користування будинком з приналежними господарськими спорудами, розташованими за адресою: АДРЕСА_1 та земельною ділянкою між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .

Оскаржуваним рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 08 листопада 2021 року позов задоволено повністю.

Усунуто ОСОБА_3 перешкоди в користуванні 7/18 частки житлового будинку АДРЕСА_1 шляхом вселення до житлового будинку АДРЕСА_1 .

Встановлено порядок користування будинком з приналежними господарськими спорудами, розташованими за адресою: АДРЕСА_1 та земельною ділянкою між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 згідно другого варіанту порядку користування житловим будинком АДРЕСА_1 , визначеного Висновком експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної, земельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи №6562 від 25 серпня 2021 року.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 1409,60 (одну тисячу чотириста дев"ять гривень шістдесят копійок) сплаченого судового збору.

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 .

В апеляційній скарзі посилається на те, що згідно свідоцтва про право на спадщину від 07 листопада 2002 року ОСОБА_3 успадкувала частку 7/18 в будинку по АДРЕСА_1 загальною площею на той час 43,3 кв.м.

В подальшому, дана площа будинку збільшилась внаслідок добудови і надбудови, при цьому додаткову площу за договором дарування від 25 серпня 2004 року набув власник частки 11/18 у будинку по АДРЕСА_1 покійний на сьогоднішній день ОСОБА_7 , вдовою якого є ОСОБА_1

ОСОБА_7 не звертався в інспекцію державного архітектурно-будівельного контролю Львівської міської ради про прийняття вказаних прибудови та надбудови в експлуатацію. Підпунктом 2.3. Розпорядження № 233 від 15.03.2004 року голови Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради «Про узаконення самовільного будівництва» зобов`язано ОСОБА_7 зареєструвати будівництво в міській інспекції Держархбудконтролю, проте цього він також не зробив.

Відтак, на думку скаржника, оскільки ОСОБА_7 не виконав свої обов`язки, виконання яких було необхідним для того, щоб будівництво добудови та надбудови втратило статус самовільного (самочинного), то добудова і надбудова до будинку АДРЕСА_1 й надалі мають статус самочинних (самовільних).

Вказує, що право власності на додаткові площі в будинку по АДРЕСА_1 на сьогоднішній день є припиненим незважаючи на те, що припинення цього права не є зареєстрованим, а тому відповідач заперечує проти будь-яких варіантів володіння і користування будинком, запропонованих експертом у висновку експертизи, оскільки експерт орієнтувався на загальну площу будинку 190 кв.м.. а не 43.3 кв.м.

Вважає, що стосовно виключених з цивільного обороту надбудови та прибудови будинку по АДРЕСА_1 до їх узаконення у встановленому порядку неможливо вирішувати будь-які питання володіння та користування ними.

Просить рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 08 листопада 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 .

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на підтримання апеляційної скарги, представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 на її заперечення, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення у межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково, а рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 08 листопада 2021 року скасуванню частково на підставі пп.1-3 ч.1 ст.376 ЦПК України з ухваленням нового рішення по справі.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції встановив порядок користування будинком з приналежними господарськими спорудами, розташованими за адресою: АДРЕСА_1 , між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 відповідно до їх часток: ОСОБА_3 7/18, ОСОБА_1 11/18.

При тому суд визначив частки у спірному будинку виходячи із його загальної площі - 190 кв.м, житлової - 144,2 кв.м.

З таким висновком суду погодитись не можна із наступних підстав.

Судом та матеріалами справи встановлено, що будинок за адресою: АДРЕСА_1 з приналежними до нього господарськими спорудами було придбано батьками позиваки - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 під час перебування в зареєстрованому шлюбі на підставі договору купівлі-продажу від 15 лютого 1964 року, посвідченого виконкомом Ряснянської сільської ради Яворівського району Львівської області.

Після смерті матері ОСОБА_5 - ІНФОРМАЦІЯ_3 , позивачка ОСОБА_3 отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 7/18 частин спадкового майна, що складалося з: житлового будинку АДРЕСА_1 .

Житловий будинок складався з двох кімнат та кухні.

Житлова площа будинку становила 33,6 кв. м.

До будинку також відносилось: цегляний гараж «В», дерев`яний сарай «Г», цегляна літня кухня «Д», цегляний сарай «Ж», цегляний навіс «З, К», дерев`яна вбиральня «Е», металева сітка огорожа № 1,2,4,5, металеві ворота № 3 (том 1 а.с.8).

Згідно реєстраційного посвідчення від 19 листопада 2002 року серії НОМЕР_2 , виданого Львівським обласним БТІ та ЕО, будинок в АДРЕСА_1 в частині 7/18 зареєстрований за ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом в реєстровій книзі № 2 за реєстровим № 271 (том 1 а.с.10).

Разом з тим, 11/18 частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 успадкував ОСОБА_6 .

Так, батько позивачки ОСОБА_6 подарував брату позивачки ОСОБА_7 11/18 частини житлового будинку АДРЕСА_1 згідно договору дарування частини житлового будинку, який був укладений 25 серпня 2004 року між ОСОБА_6 і ОСОБА_7 , посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Суховою О.І. та зареєстрований за №4014 (том 1 а.с. 11).

Згідно Інформаційної довідки № 132509306 від 30 липня 2018 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта нерухомого майна, будинок за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності (реєстраційний номер майна 6998692): ОСОБА_3 у розмірі 7/18 частки; ОСОБА_7 у розмірі 11/18 частки (том 1 а.с.16).

З вказаної вище Інформаційної довідки № 132509306 від 30 липня 2018 року вбачається, що загальна площа будинку (кв.м.) 190,0, житлова площа (кв.м.):144,2, площа земельної ділянки (кв.м.): 1231,4.

До прибудови та надбудови житловий будинок складався з двох житлових кімнат житловою площею 33,6 кв.м. та кухні. (загальна площа 43,3 кв.м.)

Прибудова та надбудова здійснена ОСОБА_7 згідно розпорядження Шевченківської рай адміністрації від 15 березня 2004 р. за №233 (добудовано чотири житлові кімнати житловою площею 110,6 кв.м. та кухні, загальною площею 146,7 кв.м.). В даний час будинок складається з шести житлових кімнат житловою площею 144,2 кв.м та двох кухонь. Земельна ділянка по фактичному користуванню.

Розпорядженням Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради від 15 березня 2004 року №233 «Про узаконення самовільного будівництва» було погоджено подальшу експлуатацію самовільно проведених ОСОБА_7 прибудови розм. 5,5 м х 10,0 м., надбудови розм. 11,0 м х 11,0 м до буд. АДРЕСА_1 згідно з проектними пропозиціями, та зобов`язано його отримати в головному управлінні архітектури та містобудування вихідні дані на проектування, розробити через ліцензовану проектну організацію робочу документацію та погодити її у встановленому порядку, зареєструвати проведене будівництво в міській інспекції Держархбудконтролю, вирішити питання землекористування, оформити у встановленому порядку акт вводу в експлуатацію (том 1 а.с.17).

Крім того, рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 25 грудня 2013 року у цивільній справі №2-2832/11, договір дарування частини житлового будинку, який був укладений 25 серпня 2004 року між ОСОБА_6 і ОСОБА_7 , посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Суховою О.І. було визнано недійсним в частині дарування житлової прибудови А-2 та житлової надбудови А1-2 до вищевказаного будинку, а також скасовано витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно за №4771890, який був виданий 17 вересня 2004 року обласним комунальним підприємством Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» про реєстрацію права власності 11/18 частин житлового будинку АДРЕСА_1 за ОСОБА_7 . Визнано за ОСОБА_7 право власності на житлову прибудову А-2 та житлову надбудову А1-2 до житлового будинку АДРЕСА_1 (том 1 а.с. 18-21).

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 02 липня 2014 року по справі №466/2832/11, рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 25 грудня 2013 року в частині визнання за ОСОБА_7 права власності на житлову прибудову А-2 та житлову надбудову А1-2 до житлового будинку АДРЕСА_1 скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог (том 1 а.с.22-26).

Відтак, за життя вказані в Розпорядженні Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради від 15 березня 2004 року №233 «Про узаконення самовільного будівництва» обов`язки ОСОБА_7 виконати не встиг, а відповідно не зміг ввести в експлуатацію збудовані ним прибудову та надбудову до житлового будинку АДРЕСА_1 , та здійснити державну реєстрацію права власності на таке будівництво, й, відповідно одержати правовстановлюючі документи на них.

ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Отже за життя ОСОБА_7 не виконав свої обов`язки, виконання яких було необхідним для того, щоб будівництво добудови та надбудови втратило статус самовільного (самочинного), то добудова і надбудова до будинку АДРЕСА_1 й надалі мають статус самочинних.

Згідно з чинними нормами законодавства (ч.3 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»), ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсним чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Внесення до реєстру запису про припинення права власності на нерухоме майно є офіційним підтвердженням існування юридичного факту припинення права власності відповідно до підстав, передбачених положенням чинного законодавства, але такий факт не створюється реєстраційною дією (постанова Верховного Суду від 29 липня 2021 року №341/740/18).

Законодавець визначив, що до інших правових наслідків, окрім визнання і підтвердження державою відповідних юридичних фактів, встановлюючи презумпцію правильності зареєстрованих відомостей з реєстру для третіх осіб, застосування норм Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не призводить. Державно реєстрація права власності на нерухоме майно є одним з юридичних фактів у юридичному складі, необхідному для виникнення права власності, а самостійного значення щодо підстав виникнення права власності не має.

Державна реєстрація визначає лише момент, після якого виникає право власності, за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення права власності.

Такі висновки викладені у постанові Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі №341/740/18, а також у постанові Верховного Суду від 01 липня 2020 року у справі №755/3782/17.

Таким чином, право власності на додаткові площі в будинку по АДРЕСА_1 на сьогоднішній день є припиненим незважаючи на те, що припинення цього права не є зареєстрованим.

З тих підстав відповідачка ОСОБА_8 обґрунтовано заперечувала проти будь-яких варіантів володіння і користування будинком, запропонованих експертом у висновку експертизи, оскільки експерт орієнтувався на загальну площу будинку 190 кв.м., а не 43,3 кв.м.

Ураховуючи те, що за змістом статей 316,317 ЦК України право власності це право особи володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, але в межах передбачених законом, здійснення особою самочинного будівництва відповідно до частини другої статті 376 цього кодексу не породжує в неї права власності на таке майно, відтак виключає це майно із цивільного обороту.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 04 грудня 2013 року у справі №6-130цс13, від 30 вересня 2015 року у справі №6-286цс15, є актуальною і підтримується Верховним Судом і на сьогоднішній день (див. постанову Верховного Суду від 16 червня 2021 року в справі №161/15687/19).

Зазначених обставин не врахував суд першої інстанції та дійшов помилкового висновку про встановлення порядку користування будинком з приналежними господарськими спорудами, розташованими за адресою: АДРЕСА_1 , між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 відповідно до їх часток: ОСОБА_3 7/18, ОСОБА_1 11/18, виходячи із його загальної площі - 190 кв.м, житлової - 144,2 кв.м.

Тому в цій частині рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні даних позовних вимог ОСОБА_3 .

Що стосується, позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1 усунути перешкоди у користуванні власністю шляхом вселення її до житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , то такі є підставними.

Через неприязні стосунки з відповідачкою, ОСОБА_3 не може користуватися своєю часткою у спірному будинковолодінні, і такі вимоги обґрунтовано задоволено судом.

З урахуванням вищезазначеного апеляційна скарга представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 підлягає до задоволення, рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 08 листопада 2021 року скасуванню частково на підставі пп.1-3 ч.1 ст.376 ЦПК України з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_3 .

Керуючись ст.ст., 367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.ст.376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 08 листопада 2021 року в частині визначення порядку користування будинком за адресою: АДРЕСА_1 скасувати та в цій частині ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_3 у задоволенні цих вимог.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 09 серпня 2022 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.