КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційного провадження:
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ Справа № 753/23765/21

05 грудня 2022 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Желепи О. В.

суддів - Кравець В. А., Мазурик О. Ф.

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 26 травня 2022 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу,-

в с т а н о в и в :

У листопаді 2021 року ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» звернулося з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу, в якому просило стягнути з відповідача на користь позивача завдані збитки в порядку регресу у розмірі 52 022,37 грн. та витрати по сплаті судового збору.

На обґрунтування позовних вимог, позивач зазначав, що між ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» та ОСОБА_1 було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № АМ7293397, предметом якого були майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «БМВ», д.н.з. НОМЕР_1 .

07.02.2019 року в м. Києві на Південному мосту сталася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля «Ніссан», д.н.з. НОМЕР_2 . під керуванням ОСОБА_2 , внаслідок якої застрахованому транспортному засобу було завдано механічних ушкоджень.

Позивач виплатив потерпілому ОСОБА_2 страхове відшкодування в розмірі 52 022,37 грн.

Відповідно до постанови суду водій забезпеченого транспортного засобу перебував у стані алкогольного сп`яніння, тому у ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» виникло право подати позов на фактично виплачену суму до водія.

Посилаючись на наведене позивач просив позов задовольнити.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 26 травня 2022 року у задоволенні позову ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» звернулося з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати рішення Дарницького районного суду міста Києва від 26 травня 2022 року та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Позивач зазначав, що суд відмовляючи у задоволенні позову не урахував, що постановою Київського апеляційного суду від 04 червня 2019 року встановлювалась неправомірність дій поліцейських в частині складання протоколу відносно відповідача щодо відмови від проходження на вимогу поліцейського в установленому порядку медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Водночас, ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 28 січня 2020 року встановлювалися фактичні обставини дорожньо-транспортної пригоди та порушення Правил дорожнього руху відповідачем та, зокрема, встановлено, що водій забезпеченого транспортного засобу перебував у стані алкогольного сп`яніння під час настання дорожньо-транспортної пригоди, чим порушив п.п. а) п. 2.9. Правил дорожнього руху.

Вважає, що судом першої інстанції не враховано заперечення сторони позивача, чим було порушено принцип змагальності та рівності сторін, що призвело до неповного дослідження доказів по справі, оскільки доказом перебування відповідача у стані сп`яніння є саме ухвала Голосіївського районного суду міста Києва від 18.01.2020 року, а не постанова Голосіївського районного суду міста Києва від 06.05.2019 року.

ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на те, що рішення було ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Зазначив, що жодного судового рішення, яким би було встановлено факт перебування відповідача у стані алкогольного сп`яніння у матеріалах справи не має. При цьому, на спростування факту керування 07.02.2019 року транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, відповідачем надано постанову Київського апеляційного суду від 04 червня 2019 року, яка ухвалена за результатами саме дослідження і встановлення судом відсутності факту вчинення відповідачем адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Справу розглянуто в порядку ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.

Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалене судом рішення відповідає таким вимогам закону.

Так, судом встановлено, що 08.07.2018 року між ОСОБА_1 та ПрАТ «CK «ПЗУ Україна» укладений договір №АM7293397 (поліс ОСЦПВВНТЗ), предметом якого є страхування цивільно-правової відповідальності власників (водіїв) наземного транспортного засобу БМВ, державний номерний знак НОМЕР_1 .

07.02.2019 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «БМВ», державний номерний знак НОМЕР_1 , та автомобілів: «Шкода», державний номерний знак НОМЕР_3 , «Ніссан», державний номерний знак НОМЕР_2 , та наїзд на працівника патрульної поліції ОСОБА_3.

13.02.2020 року до ПрАТ «CK «ПЗУ Україна», як страховика особи, винуватої у вчиненні ДТП, звернувся потерпілий ОСОБА_2 із заявою про відшкодування шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди на суму 52 022,37 грн.

28.02.2020 року ПрАТ «CK «ПЗУ Україна» склало страховий акт № UA018/L01/03 та здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 52 022,37 грн. на користь ОСОБА_2 , що підтверджується платіжним дорученням № 41068 від 28.02.2020.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 18.01.2020 у справі № 752/21210/19 ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч. 1 КК України на підставі ст. 46 КК України. Кримінальне провадження відносно ОСОБА_1 закрито.

Постановою Київського апеляційного суду від 04 червня 2019 року постанову Голосіївського районного суду від 06 травня 2019 року скасовано, провадження по справі щодо ОСОБА_1 закрито на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що надані докази стороною позивача, не є достатніми для висновку про наявність у позивача передбачених пп. «а» пп. 38.1.1 п. 38.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підстав для подання регресного позову до відповідача як страхувальника.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає право страховика подати після виплати страхового відшкодування регресний позов до страхувальника за наявності певних умов.

Згідно з пп. «а» пп. 38.1.1 п. 38.1 ст. 38 вказаного Закону страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Звертаючись до суду з позовом позивач зазначає, що у нього виникло право зворотної вимоги до відповідача на підставі пп. «а» пп. 38.1.1 п. 38.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» , у зв`язку із тим, що відповідач керував автомобілем у стані алкогольного сп`яніння.

На підтвердження перебування відповідача у стані алкогольного сп`яніння позивач посилається на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 18.01.2020 року у справі № 752/21210/19,якою на думку позивача встановлено, що відповідач, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України)

За правилами статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З наявної в матеріалах справи копії ухвали Голосіївського районного суду м. Києва від 18.01.2020 року (а.с. 15-17) вбачається, що ОСОБА_1 обвинувачується у тому, що 07.02.2019 року приблизно о 21 год. 30 хв., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно справним автомобілем «БМВ 730», д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись у середній смузі руху проїзної частини Південного мосту зі сторони станції метро «Видубичі» в напрямку станції метро «Славутич» у місті Києві порушив вимоги п. 1.3, 1.5, 2.3 б), 2.9 а) та 10.1 Правил дорожнього руху України, а саме- не ввімкнув сигнал покажчика повороту, здійснив перестроювання в першу смугу руху, після чого, маючи об`єктивну можливість бачити в межах третьої смуги руху транспортні засоби з увімкненою аварійною сигналізацією і увімкненими проблисковими маячками синього і червоного кольору, здійснив перестроювання ліворуч, тобто з першої смуги руху в третю смугу руху, внаслідок чого здійснив наїзд на автомобіль "Skoda Fabia", державний номерний знак НОМЕР_3 , який, будучи некерованим, здійснив наїзд на розташований попереду автомобіль "Nissan X-Trail 2.5", державний номерний знак НОМЕР_2 , який в свою чергу здійснив наїзд на працівника патрульної поліції - ОСОБА_3. , в результаті чого потерпіла ОСОБА_3 отримала середньої тяжкості тілесні ушкодження. Вказані дії ОСОБА_1 кваліфіковані органом досудового розслідування за ст. 286 ч. 1 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, що керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 18.01.2020 року ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч. 1 КК України, на підставі ст. 46 КК України. Кримінальне провадження відносно ОСОБА_1 - закрито.

Таким чином, зі змісту вказаної ухвали не вбачається встановлення судом обставини щодо керування ОСОБА_1 автомобілем у стані алкогольного сп`яніння 07.02.2019 року, а лише зазначено в чому він обвинувачується, а відтак доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними.

Разом з тим, постановою Київського апеляційного суду від 04 червня 2019 року провадження у справі щодо ОСОБА_1 закрито на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відтак, в матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_1 , який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Встановивши відсутність в матеріалах справи доказів, які б беззаперечно вказували на те, що ОСОБА_1 , який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Наведені у апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди позивача з висновком суду першої інстанції стосовно оцінки наявних у справі письмових доказів, зокрема доказів, поданих позивачем на підтвердження його доводів про керування ОСОБА_1 транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння. Вказані аргументи спрямовані на доведення необхідності переоцінки доказів і встановлених на їх підставі обставин саме в тому контексті, який, на думку позивача є правовою підставою для стягнення з відповідача шкоди в порядку регресу.

Відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції всебічно і об`єктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й постановив рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення не змінюється, то перерозподіл судових витрат в апеляційному суді відповідно до вимог статей 141, 382 ЦПК України не проводиться.

В зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-383, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» - залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 26 травня 2022 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в частині 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий: О. В. Желепа

Судді: В.А. Кравець

О.Ф. Мазурик