Справа №351/208/22
Номер провадження №2/351/297/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2022 року м. Снятин

Снятинський районний суд Івано-Франківської області

в складі : головуючого-судді Калиновського М.М.,

секретаря Равлюк М.І.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Снятині цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Снятинської міської ради, третя особа: ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на спадкове майно, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду із позовом в якому просить визнати договір купівлі-продажу дійсним та визнати право власності на спадкове майно, позовні вимоги мотивувала тим, що рішенням виконавчого комітету Снятинської міської ради народних депутатів №151 від 13.06.1980 р. ОСОБА_2 відведено земельну ділянку під будівництво гаража, для власного автомобіля, по АДРЕСА_1 у подальшому ОСОБА_2 виготовила будівельний паспорт на будівництво гаража та отримала свідоцтво на забудову садиби господарським будівлями. Побудувавши гараж ОСОБА_4 у 1988 році продала даний гараж її чоловікові ОСОБА_5 , про що вони склали відповідний договір купівлі-продажу гаражу у присутності одного свідка.

Згідно даного договору купівлі-продажу продавець отримав від покупця кошти за гараж та передав ключі від гаража та усю документацію на нього. Разом з документацією покупцеві була передана заява до Снятинської міської ради написана ОСОБА_2 в якій вона зазначає, що в неї відпала необхідність у даному гаражі і просить переоформити документи на ОСОБА_5 .

Вказана заява не була подана до міської ради вчасно і відповідно ОСОБА_5 не переоформив на себе всю документацію.

На даний час вона являюся єдиною спадкоємицею за заповітом після смерті ОСОБА_5 , однак через відсутність правовстановлюючих документів на гараж не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину за заповітом на дане спадкове майно.

Слід зазначити, що даний гараж перебуває у її користуванні з 1988 року по даний час, і жодних претензій за цей час від ОСОБА_2 не надходило. На момент будівництва гаражу законодавством не було передбачено державної реєстрації права власності на гараж, як і не було передбачено нотаріального засвідчення договору купівлі-продажу гаражу у 1988 році, а тому був оформлений договір у простій письмовій формі за участю одного свідка.

На даний час через відсутність правовстановлюючих документів на гараж позивачка вимушена звернутися до суду з даним позовом.

Позивачка подала до суду заяву, в якій просила справу розглядати за її відсутності, позовні вимоги підтримала повністю.

Відповідачка ОСОБА_2 подала до суду заяву, про розгляд справи за її відсутності, з позовними вимогами згідна повністю, не заперечує проти їх задоволення.

Третя особа: ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву, в якій просила справу розглядати за її відсутності, з позовними вимогами згідна.

Представники відповідача Снятинської міської ради подав до суду заяву, про розгляд справи за відсутності представника, у вирішенні справи покладаються на розсуд суду.

Дослідивши письмові матеріали, встановивши фактичні обставини справи, застосовуючи загальні засади цивільного законодавства справедливість, добросовісність та розумність, керуючись конституційним принципом верховенства права, оцінивши всебічно, повно та об`єктивно всі наявні у справі докази окремо та у сукупності, застосовуючи відповідні норми матеріального права, утверджуючи та забезпечуючи права людини і основоположні свободи сторін, враховуючи принцип неупередженості, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до статті 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно вимог ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими. Речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Згідно ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч.2 ст. 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звернутися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Зі змісту ст. 175 ЦПК України вбачається, що у позовній заяві зазначається виклад обставин, якими позивач обгрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Відповідно до вимог ст.317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно із вимогами ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні .

Вимоги ст.328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із право чинів і право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом .

У відповідності до вимог ст. 655 ЦК України за договором купівлі продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві ), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму .

Разом з тим, вимогами ч.2 ст. 220 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилась від його нотаріального посвідчення договору не вимагається.

На момент кладення договору купівлі-продажу керувалися ЦК УРСР 1963 р. У зв`язку із цим між покупцем і продавцем виникли цивільні майнові правовідносини, що регулювалися правилами розд. І гл.3 «Угоди» та розд. ІІ гл.20 «Купівля-продаж» ЦК УРСР.

Безпосередньо кодекс містив вимоги лише щодо нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу житлового будинку та будівельних матеріалів (стст.227-2271 ЦК УРСР). У разі купівлі-продажу інших об`єктів спеціальних вимог стосовно форми такого договору не висувалося. Відповідно до ч.1 ст.47 ЦК УРСР нотаріальне посвідчення угод обов`язкове тільки у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми призводить до недійсності угоди з наслідками, передбаченими в ч.2 ст.48 кодексу.

Відповідно П. 29 Глави І, розділу ІІІ «Інструкції про порядок вчинення дій державними нотаріальними конторами Української РСР» затвердженої Наказом Міністерства Юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5 «Державні нотаріуси посвідчують угоди, для яких законодавством встановлено обов`язкову нотаріальну форму. Відповідно до діючого законодавства обов`язковому нотаріальному посвідченню підлягають такі угоди: договори про відчуження (купівля - продаж, міна, дарування, довічне утримання) жилого будинку (частини будинку), квартири в будинку житлово-будівельного колективу індивідуальних забудовників (статті 227, 242, 244, 426 Цивільного кодексу УРСР (1540-06).

Пленум Верховного Суду України в постанові «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» від 28.07.78 №3 (зі змінами й доповненнями, внесеними постановами Пленуму ВСУ від 25.12.92 №13 та від 25.05.98 №15) роз`яснив, за яких підстав угода може бути визнана недійсною судом. Відповідно до п.4 цієї постанови з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки ті угоди, які згідно із чинним законодавством підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема договори довічного утримання, застави, купівлі-продажу, у тому числі під час придбання на біржових торгах, міни або дарування житлового будинку (квартири) чи його (її) частини.

Згідно постанов Пленуму Верховного Суду України №13 від 25.12.1992 року та №15 від 25.05.1998 року, якщо умови угоди виконані обома сторонами, тобто повністю, суд вправі визнати таку угоду дійсною.

Частиною 2 ст. 220 ЦК України та п. 13 постанови Пленуму Верховного суду України від 06 листопада 2009 року № 9 « Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів дійсними», передбачено, що якщо сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із них ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним за позовом сторони, що здійснила його виконання.

Статтею 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору е умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або е необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, до яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди, а згідно ч 1, 3 ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Відсутність реєстрації права власності на нерухоме майно не може бути перешкодою для визнання правочину дійсним, так як відповідно до ч.4 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», №1952-IV від 01.07.2004 р. будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними згідно з частиною третьою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 28 цього Закону. П.2 ч.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», №1952-IV від 01.07.2004р. передбачає, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов, зокрема: на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Судом встановлено, що з свідоцтва про укладення шлюбу НОМЕР_1 , слідує, що ОСОБА_5 та ОСОБА_1 28.09.1993 р. уклали шлюб.

Згідно свідоцтва про смерть НОМЕР_2 , виданого на ОСОБА_5 , останній помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до довідки від 04.01.2022 р. №12/02-14, виданої державним нотаріусом першої Снятинської нотаріальної контори, після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , що проживав м. Снятин, Івано-Франківської області спадкоємцем за заповітом на все майно є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителька АДРЕСА_2 .

З договору купівлі-продажу гаража слідує, що ОСОБА_2 продала ОСОБА_5 гараж, який розташований за адресою АДРЕСА_1 .

З заповіту від 01.03.1994 р., слідує, що ОСОБА_5 заповів все своє майно на користь ОСОБА_1

Постановою державного нотаріуса першої Снятинської держаної нотаріальної контори відмовлено ОСОБА_1 , жительці АДРЕСА_2 у видачі свідоцтва про право на спадину за заповітом після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 на гараж № НОМЕР_3 , що розташований по АДРЕСА_1 , оскільки спадкодавець ОСОБА_5 не зареєстрував за собою право власності на вищевказаний гараж.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна відсутні відомості щодо права власності, інші речові права, іпотеки, обтяження, щодо житлового будинку, що в АДРЕСА_3 .

На підставі вищенаведеного суд вважає, що позов підставний, а тому необхідно визнати договір купівлі - продажу гаража № НОМЕР_3 , який розташований за адресою: АДРЕСА_3 від 01.12.1988 р. укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 дійсним та визнати за позивачкою право власності на гараж № НОМЕР_3 , який розташований за адресою АДРЕСА_3 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5 .

Суд, на підставі ст.ст. 15,16,220,328,334, 392,638,1216-1218,1268, 1296 ЦК України, керуючись ст.ст. 263-265 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позов задоволити.

Визнати договір купівлі - продажу гаража № НОМЕР_3 , який розташований за адресою: АДРЕСА_3 від 01.12.1988 р. укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 - дійсним.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на гараж № НОМЕР_3 , який розташований за адресою АДРЕСА_3 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції з дня його проголошення. У разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий: Михайло КАЛИНОВСЬКИЙ