КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження № 22-ц/824/839/2022
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Кирилюк Г.М.,

суддів: Рейнарт І. М., Семенюк Т. А.

при секретарі Пітенко І. Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АІМ РІЕЛТІ КИЇВ» про визнання недійсною угоди про нерозголошення комерційної таємниці та конфіденціальної інформації, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Костишеної Вікторії Леонідівни на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2021 року в складі судді Рибака М.А.,

встановив:

08.07.2020 ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «АІМ РІЕЛТІ КИЇВ» (далі - ТОВ «АІМ РІЕЛТІ КИЇВ») про визнання недійсною угоди про нерозголошення комерційної таємниці та конфіденціальної інформації.

Посилався на ті підстави, що з 12.06.2019 він був допущений ТОВ «АІМ РІЕЛТІ КИЇВ» до роботи молодшого менеджера з продажів: показу клієнтам пропонованих до продажу об`єктів нерухомості, спілкування з клієнтами з питань продажу оглянутих приміщень, передачі складених роботодавцем документів тощо.

Офіційно трудові відносини між ним та ТОВ «АІМ РІЕЛТІ КИЇВ» не були оформлені, оплата праці здійснювалась в готівковій формі. Характер та дії сторін свідчать, що між сторонами виникли та існували саме трудові відносини.

10 січня 2020 року між ТОВ «АІМ РІЕЛТІ КИЇВ» та ОСОБА_1 була укладена угода про нерозголошення комерційної таємниці та конфіденційної інформації.

За змістом вказаної угоди консультант ОСОБА_1 надає підприємству - ТОВ «АІМ РІЕЛТІ КИЇВ» консультаційні послуги у сфері ріелторської діяльності та в зв`язку з цим отримує доступ до комерційної таємниці та конфіденційної інформації підприємства - ТОВ «АІМ РІЕЛТІ КИЇВ» (п.1.1. Угоди).

Перелік інформації з обмеженим доступом викладений в Додатку №1 до Угоди і цей перелік передбачає надання позивачу і віднесення до обмеженої всієї інформації щодо діяльності підприємства, зокрема: щодо організації управлінських процесів, стратегій розвитку, маркетингу та виробництва, фінансів та бухгалтерії, контрагентів, персоналу, тощо.

Незважаючи на відсутність прямої вказівки на те, що угода укладена з працівником, її зміст та використання інформації з виконанням вимог та розпоряджень підприємства (п.3.3. Угоди) свідчить, що фактично Угодою встановлюється для працівника повний доступ до інформації про підприємство та використання інформації за вказівкою і розпорядженням підприємства, що можливо тільки при умові виконання трудових обов`язків.

Підсудність спору, викладена у розділі 4 Угоди та передбачає передання спорів на розгляд третейського суду в складі одноосібного складу - третейського судді Кидалова І.М.

Згідно з п.9 ч.1 ст.6 Закону України «Про третейські суди» третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком справ у спорах, що виникають з трудових правовідносин.

За порушення зобов`язань, визначених Угодою, Консультант сплачує збитки, упущену вигоду та штраф у розмірі 250 000 грн, що еквівалентно 10 000 доларам США (п.3.2.11 Угоди).

За змістом ст.147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1)догана; 2) звільнення.

Умови Угоди про встановлення відповідальності Консультанта у вигляді сплати збитків, упущеної вигоди та штрафу не відповідають приписам ст.147 КЗпП України.

Інформація, яка визначена в Угоді як конфіденційна, не є такою в розумінні ЦК України, Закону України «Про інформацію», «Про доступ до публічної інформації», не становить комерційної таємниці відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», Постанови Кабінету Міністрів України від 09.08.1993 р. № 611 «Про перелік відомостей, що не становлять комерційної таємниці», Постанови Кабінету Міністрів України № 786 від 30.09.2015 року.

Посилаючись на вказані обставини та положення ч.1 ст.203, ч.1 ст.215 ЦК України позивач просив суд позов задовольнити. Визнати недійсною Угоду про нерозголошення комерційної таємниці та конфіденційної інформації, укладену 10 січня 2020 року між ТОВ «AIM PIEJITI КИЇВ» та ОСОБА_1 .

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2021 року в задоволенні вказаного позову відмовлено.

В поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Костишена В. Л. просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Вважає, що твердження суду першої інстанції про недоведеність перебування позивача в трудових відносинах з відповідачем не відповідає дійсності. Як було зазначено в позові, оплата праці позивачу здійснювалась в готівковій формі. Факт виплати заробітної плати підтверджується перепискою між позивачем та засновником ТОВ «AIM PIEJITI КИЇВ» у Вайбер. Між сторонами спору не було визначено об`єму та кінцевого результату послуг, роботи не приймались за актами приймання-передачі, а розпорядження інформацією здійснювалось з виконанням вимог та розпоряджень підприємства, що свідчить про те, що позивач виконував завдання роботодавця за встановлену заробітну плату.

Судом в оскаржуваному рішенні взагалі не взято до уваги та не надано оцінку віднесення інформації у спірному договорі до конфіденційної, таємної або службової, а також порядок доступу режиму конфіденційної інформації, що визначені у договорі.

Діяльність ТОВ «АІМ РІЕЛТІ КИЇВ», що включає надання пропозицій потенційним клієнтам щодо продажу, купівлі та продажу власного нерухомого майна, наданню в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна, управління нерухомим майном за винагороду або на основі контракту, рекламні послуги - це вже публічна та відкрита інформація за своїм змістом, яка не може бути віднесена до комерційної таємниці.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «AIM PIEJITI КИЇВ» просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

Зазначив, що умови укладеної Угоди не свідчать про те, що сторони планували оформити трудові відносини. Обсяг доступу до інформації про підприємство та використання інформації за вказівкою і розпорядженням підприємства не є будь-якою ознакою трудових відносин, так само як не може бути ознакою відсутності трудових відносин відсутність доступу до такої інформації. Факт короткого листування в месенджері з засновником-іноземцем слід сприймати критично, адже виключно позивач використовує слово англійською «salary», само листування йде на 4-тий день після підписання Угоди, при цьому позивач жаліється на якісь особисті проблеми та просить допомоги, відповіді іноземця є короткими, що з урахуванням мовного бар`єру, свідчить виключно про намір допомогти позивачеві, ніж про регулювання трудових відносин і відносин з оплати праці.

Позивач, у порушення умов Угоди, у власних інтересах використав інформацію з обмеженим доступом, а саме 12.03.2020 із власної ініціативи зателефонував клієнту відповідача - громадянину США ОСОБА_2, з яким мав робочий контакт під час надання послуг підприємству відповідача, та щодо якого знав, що він хотів придбати квартиру, запропонував власні послуги, як агента з нерухомості, повідомивши, що знає контакти ріелтора продавця квартири і контакти безпосередньо продавця. Крім того, позивач напряму зателефонував до продавця, висловив нову цінову пропозицію, яку він не погоджував з ОСОБА_2 і яка була набагато більшою, ніж запропонована останнім. При цьому позивач заявив продавцю квартири, що він знає реальний майновий стан пана ОСОБА_2 і що він зможе умовити його на завищену ціну, але за ці послуги він хоче отримати від продавця квартири «відкат» від різниці між первинною ціною і тою, що була отримана продавцем квартири за сприяння позивача. Продавець зв`язався з власним ріелтором і повідомив про таку пропозицію позивача. В свою чергу ріелтор продавця зателефонував з претензією до відповідача з приводу відверто недобросовісної поведінки позивача. Контакти продавця та покупця квартири, відомості про намір купити є інформацією з обмеженим доступом відповідно до Угоди і сталі відомі позивачу під час співпраці з відповідачем.

Контактні дані продавця, його комерційна позицію в потенційній угоді, готовність до торгу та його межі, а також контактні дані та комерційна позиція потенційного покупця є найбільшою цінністю в угодах купівлі-продажу нерухомого майна і ця інформація не перебуває у відкритому публічному доступі.

Враховуючи викладене, керуючись пп.4.2 п. 4 Угоди, підприємство звернулось за захистом своїх прав до узгодженого Угодою третейського суду.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Костишена В. Л. апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити.

Представник ТОВ «АІМ РІЕЛТІ КИЇВ» просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 10 січня 2020 року між ТОВ "АІМ РІЕЛТІ КИІВ" (підприємство) та фізичною особою ОСОБА_1 (консультант) укладено Угоду про нерозголошення комерційної таємниці та конфіденційної інформації.

Відповідно до преамбули цієї Угоди, враховуючи те, що консультант буде надавати підприємству інформаційні та консультаційні послуги у сфері ріелторської діяльності і у зв`язку з цим отримає доступ до комерційної таємниці та конфіденційної інформації підприємства, сторони домовилися про нижченаведене.

Підприємство довіряє (робить доступною) консультантові інформацію з обмеженим доступом, а консультант приймає на себе зобов`язання не розголошувати інформацію з обмеженим доступом будь-яким третім особам, та не використовувати їх для власної вигоди, окрім як у цілях та на умовах, визначених нижче у Угоді (п.2.1).

У випадку встановлення вини консультанта у розголошенні інформації з обмеженим доступом третім особам або у використанні її у власних цілях, недбалому її зберіганні, консультант відшкодовує підприємству усі понесені нею у зв`язку з такими винними діями консультанта збитки, в тому числі упущену вигоду, та додатково сплачує штраф у розмірі 250 000 грн, при цьому сторони домовились встановити у відповідності з приписом статті 524 ЦК України еквівалент зазначеної суми, що становить 10 000 доларів США 00 центів ( п. 3.2.11).

Усі спори та непорозуміння по даній Угоді будуть вирішувати сторони переважно шляхом переговорів (п.4.1).

У разі недосягнення згоди між сторонами шляхом переговорів, або на власний розсуд будь-якої зі сторін, всі спори, які можуть виникнути у зв`язку з даною Угодою, будуть передані на вирішення третейському суду аd hoc на наступних умовах (п.4.2).

Склад третейського суду : одноосібно, третейський суддя Кидалов Ігор Миколайович ( п.4.2.1).

Як зазначив представник відповідача, у зв`язку з використанням позивачем інформації з обмеженим доступом у власних цілях, відповідач звернувся за захистом своїх прав до узгодженого Угодою третейського суду.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що оспорювану Угоду про нерозголошення комерційної таємниці та конфіденційної інформації від 10 січня 2020 року підписано сторонами, які досягли згоди з усіх істотних її умов; сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності; їх волевиявлення було вільним і відповідало їх внутрішній волі; на момент укладення правочину позивач не заявляв додаткових вимог щодо його умов.

Умова договору про встановлення обов`язку дотримуватися вимог підприємства про конфіденційність та нерозголошення інформації судом визнана такою, що не погіршує прав позивача, оскільки останнім не зазначено, у чому полягає невигідність такої умови. Сама умова передбачає надання доступу товариством позивачу до комерційної таємниці та конфіденційної інформації.

Крім цього, позивачем не надано доказів того, що між сторонами фактично склались трудові відносини, а тому його посилання на те, що угодою незаконно було передбачене третейське застереження щодо вирішення спорів є необґрунтованим.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Частиною першою статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту , вимог розумності та справедливості ( частина перша статті 627 ЦК України).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства згідно із частиною першою статті 628 ЦК України.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору відповідно до частини першої статті 638 ЦК України.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України. У частинах першій, третій, четвертій вказаної статті передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Матеріали справи не містять належних та достатніх доказів на підтвердження факту перебування позивача в трудових відносинах з відповідачем.

Надана суду переписка між позивачем та засновником ТОВ "АІМ РІЕЛТІ КИЇВ" у Вайбер, таким доказом не є.

Крім цього, встановлення обставин перебування сторін у трудових правовідносинах правового значення для вирішення даної справи не має, оскільки наявність чи відсутність таких правовідносин, з огляду на положення ч. 1 ст. 627 ЦК України (свобода договору), не є підставою для визнання оспорюваного договору недійсним.

Не має правового значення для підстав заявленого позову також встановлення належності інформації , яка зазначена в Додатку №1 до Угоди від 10 січня 2020 року, до конфіденційної, таємної або службової.

Суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини справи, від яких залежить правильне вирішення спору, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_1 , володіючи необхідним обсягом цивільно-правової дієздатності, на підставі вільного волевиявлення уклав оспорювану угоду про нерозголошення комерційної таємниці та конфіденційної інформації, яка містить зрозумілі, чіткі та однозначні умови щодо її змісту, подію, з настанням якої виникає обов`язок сплатити штраф, а також розмір штрафу та порядок вирішення спорів.

ОСОБА_1 будь-яких заперечень при укладення вказаної Угоди та Додатку №1 до неї, який містить Перелік інформації з обмеженим доступом, не заявляв.

У справі, що переглядається, судом першої інстанції було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних правовідносин як в матеріальному, так і в процесуальному сенсі, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують по суті правильних та обґрунтованих висновків суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (§ 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України», заява № 63566/00).

При цьому апеляційний суд враховує, що право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «РуїзТорія проти Іспанії», §§ 29-30).

Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії», заява № 49684/99).

Відповідно до ст. 375 ЦПК Українисуд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України суд

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Костишеної Вікторії Леонідівни залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 12 липня 2022 року.

Суддя-доповідач: Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. А. Семенюк