14.12.2022 Справа № 420/295/20
Провадження №2/522/3688/22
У Х В А Л А

14 грудня 2022 року

Приморський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого-судді Косіциної В.В.,

при секретарі судового засідання Левченко К.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Заступника керівника Одеської місцевої прокуратури № 3 в інтересах держави в особі: Одеської обласної державної адміністрації; Департаменту культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини; Міністерства юстиції України; Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання протиправними та скасування рішень, -

В С Т А Н О В И В:

В січні 2020 року заступник керівника Одеської місцевої прокуратури №3 звернувся в інтересах держави в особі: Одеської обласної державної адміністрації, Департаменту культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини, Міністерства юстиції України, Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області до Одеського окружного адміністративного суду першої інстанції з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , державного реєстратора Коноплянської сільської ради Іванівського району Одеської області Мельничука Володимира Олександровича про визнання протиправними та скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, приведення об`єкту нерухомості в попередній стан.

20 січня 2020 року ухвалою суду адміністративний позов залишено без руху та встановлено строк для усунення недоліків.

30 січня 2020 року від позивача надійшло клопотання про усунення недоліків позовної заяви, разом з уточненим позовом, яким позивач усунув недоліки позовної заяви.

03 лютого 2020 року ухвалою Одеського окружного адміністративного суду прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження по справі.

25 березня 2020 року судом зупинено провадження по справі №420/295/20 до завершення обмежувальних протиепідемічних заходів.

20 серпня 2020 року представником відповідача ОСОБА_2 адвокатом Шепітко Г.І. до суду подано клопотання про розгляд справи за відсутності відповідача.

16 серпня 2020 року ухвалою, занесеною до протоколу, поновлено провадження по справі.

29 вересня 2020 року ухвалою позовну заяву залишено без руху.

02 жовтня 2020 року позивачем подано до суду заяву про усунення недоліків позовної заяви.

25 березня 2020 року від представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Шепітко Г.І. до суду надійшла заява про залишення позову без розгляду, у зв`язку з пропущенням строку звернення до адміністративного суду.

29 вересня 2020 року позивачем подано до суду письмові пояснення на заяву про залишення позову прокурора без розгляду, в яких просили суд у задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_2 про залишення позовної заяви прокурора без розгляду відмовити.

05 жовтня 2020 року ухвалами Одеського окружного адміністративного суду позовну заяву заступника керівника Одеської місцевої прокуратури № 3 в частині позовних вимог до ОСОБА_3 залишено без розгляду, а в іншій частині залишено без руху.

27 лютого 2020 року до суду від відповідача ОСОБА_3 надійшов відзив на позовну заяву, в якому вважав позов прокурора необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

28 лютого 2020 року самопредставником Міністерством юстиції України Барабановою Т.О. подано відзив по справі №420/295/20, в якому Міністерство юстиції України позов Заступника керівника Одеської місцевої прокуратури № 3 підтримує в повному обсязі.

13 березня 2020 року до суду в.о. керівника Одеської місцевої прокуратури № 3 Болгар О. подано відповідь на відзив (в порядку ст. 182 КАС України), в якому просив задовольнити позовну заяву Заступника керівника Одеської місцевої прокуратури № 3.

20 серпня 2020 року представником відповідача ОСОБА_2 адвокатом Шепітко Г.І. подано до суду відзив на позовну заяву, в якому вважав позов прокурора необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, а також заяву про поновлення строку на подання відзиву.

12 жовтня 2020 року першим заступником керівника Одеської місцевої прокуратури № 3 Болгар О. до суду подано письмові пояснення на виконання ухвали суду від 05.10.2020 року, в яких вказав, що прокурором належним чином обґрунтовані підстави представництва інтересів держави в суді, письмові докази на підтвердження підстав представництва додані до позовної заяви, а також заяву про поновлення пропущеного строку на звернення до суду з адміністративним позовом (в порядку ст. 121-123 КАС України).

13 жовтня 2020 року ухвалою Одеського окружного адміністративного суду позовну заяву заступника керівника Одеської місцевої прокуратури № 3 залишено без розгляду.

21 жовтня 2020 року до П`ятого апеляційного адміністративного суду позивачем подано апеляційну скаргу, в якій просили ухвалу від 05.10.2020 року скасувати повністю та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

30 жовтня 2020 року до П`ятого апеляційного адміністративного суду позивачем подано апеляційну скаргу, в якій просили ухвалу від 13.10.2020 року скасувати повністю та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постановами П`ятого апеляційного адміністративного суду від 28 грудня 2020 року ухвали Одеського окружного адміністративного суду від 05.10.2020 року та від 13.10.2020 року залишені без змін, а апеляційні скарги заступника керівника Одеської місцевої прокуратури № 3 без задоволення.

01 лютого 2021 року заступник керівника Одеської обласної прокуратури Вербицький Д. звернувся до Касаційного адміністративного суду Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 05.10.2020 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 28 грудня 2020 року, а також ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 13.10.2020 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 28 грудня 2020 року у справі № 420/295/20.

Постановою Верховного Суду від 21.02.2022 року касаційну скаргу Заступника керівника Одеської місцевої прокуратури задоволено частково, ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 05.10.2020 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 28.12.2020 скасовано. Провадження у справі №420/295/20 в частині позовних вимог до ОСОБА_3 закрито.

Постановою Верховного Суду від 21.02.2022 року касаційну скаргу Заступника керівника Одеської місцевої прокуратури задоволено частково, ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 13.10.2020 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 28.12.2020 скасовано. Провадження у справі №420/295/20 в частині позовних вимог до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , державного реєстратора Коноплянської сільської ради Іванівського району Одеської області Мельничука Володимира Олександровича закрито.

Також роз`яснено, що розгляд цієї справи віднесено до юрисдикції цивільного суду та що позивач має право протягом десяти днів з дня отримання цієї постанови звернутися до Верховного Суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

05.04.2022 до Верховного Суду надійшли заяви (в порядку ч. 3 ст. 354 КАС України) Заступника керівника Одеської обласної прокуратури про направлення справи за встановленою юрисдикцією для забезпечення розгляду по суті.

12 травня 2022 року ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду задоволено заяви Заступника керівника Одеської обласної прокуратури та справу №420/295/20 за позовом Заступника керівника Одеської місцевої прокуратури № 3 в інтересах держави в особі: Одеської обласної державної адміністрації; Департаменту культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини; Міністерства юстиції України; Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , державного реєстратора Коноплянської сільської ради Іванівського району Одеської області Мельничука Володимира Олександровича про визнання протиправними та скасування рішень передано до Приморського районного суду м. Одеси.

23 травня 2022 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла справа №420/295/20 за позовом Заступника керівника Одеської місцевої прокуратури № 3 в інтересах держави в особі: Одеської обласної державної адміністрації; Департаменту культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини; Міністерства юстиції України; Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , державного реєстратора Коноплянської сільської ради Іванівського району Одеської області Мельничука Володимира Олександровича про визнання протиправними та скасування рішень.

Відповідно до протоколу повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями, справа надійшла в провадження судді Косіциної В.В.

04 липня 2022 року ухвалою Приморського районного суду міста Одеси прийнято до свого провадження справу та встановлено, що справа буде розглянута в загальному позовному проваджені й призначено підготовче судове засідання.

09 серпня 2022 року до суду заступником керівника Приморської окружної прокуратури міста Одеси Великодного Д. подано до суду заяву про уточнення позовних вимог (в порядку ст. 197 ЦПК України).

19 серпня 2022 року до суду від представника відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 адвоката Софронкової Н.О. надійшло клопотання про залишення позову без розгляду.

В обґрунтування заяви представник відповідачів зазначила, що у заступника керівника Приморської окружної прокуратури м. Одеси не було законних підстав для звернення до суду. Прокурор не навів які саме інтереси держави порушені реєстрацію права власності на нежитлові приміщення за відповідачами та яким чином держава поновить свої права та задовольнить свої інтереси у випадку закриття відповідних розділів у реєстрі речових прав та, відповідно, поновлення розділу, в якому містить реєстрація права власності за позивачами на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . Отже, прокурором не обґрунтовано підстави звернення до суду в інтересах держави та неправильно зазначено органи, уповноважені державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах (реєстрація речових прав), в зв`язку з чим, позов підлягає залишенню без розгляду.

28 вересня 2022 року представником відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 адвокатом Софронковою Н.О. до суду подано письмові пояснення щодо судової практики за позовами прокуратури, що подані в інтересах держави.

11 жовтня 2022 року представником відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 адвокатом Софронковою Н.О. подано заяву про розгляд справи та винесення рішення у її відсутність.

В той же день, тобто 11 жовтня 2022 року від відповідача ОСОБА_3 надійшла заява про розгляд справи без його присутності.

03 листопада 2022 року на електронну адресу суду та поштовим зв`язком надійшли пояснення представника Міністерства юстиції України Мартинюк О., в яких позов визнає та просить задовольнити позовні вимоги, зазначені у заяві про уточнення позовних вимог, у повному обсязі.

Суд, розглянувши вказану заяву та дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позовна заява підлягає залишенню без розгляду з наступних підстав.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом встановлено, що Заступник керівника Одеської місцевої прокуратури № 3 (нині Приморської окружної прокуратури м. Одеси) звернувся до суду з позовом про визнання незаконним та скасування рішень державного реєстратора, закриття розділів Державного реєстру речових прав в інтересах держави в особі Державної інспекції архітектури та містобудування України, Міністерства юстиції України, Департаменту культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної адміністрації.

В своєму позові, з урахуванням уточнення позовних вимог, просили:

Визнати незаконним та скасувати рішення державного реєстратора індексний № 46794207 від 10.05.2019 про реєстрацію права власності на нежитлове приміщення № 2/4 по АДРЕСА_2 за ОСОБА_3 , реєстраційний номер об`єкту майна: 101.

Визнати незаконним та скасувати рішення державного реєстратора індексний № 46794022 від 10.05.2019 про реєстрацію права власності на нежитлове приміщення № 2/4 по АДРЕСА_2 за ОСОБА_1 , реєстраційний номер об`єкту майна: 101.

Визнати незаконним та скасувати рішення державного реєстратора індексний № 46793766 від 10.05.2019 про реєстрацію права власності на нежитлове приміщення №2/4 по АДРЕСА_2 за ОСОБА_2 , номер запису про право власності: 31482306, реєстраційний номер об`єкту майна: 101.

Закрити розділ Державного реєстру прав на об`єкт нерухомого майна № 101 на нежитлове приміщення №2/4 по АДРЕСА_2 .

Визнати незаконним та скасувати рішення державного реєстратора індексний № 46793456 від 10.05.2019 про реєстрацію права власності на нежитлове приміщення № 2/3 по АДРЕСА_2 за ОСОБА_3 , реєстраційний номер об`єкту майна: 101.

Визнати незаконним та скасувати рішення державного реєстратора індексний № 46792413 від 10.05.2019 про реєстрацію права власності на нежитлове приміщення № 2/3 по АДРЕСА_2 за ОСОБА_1 , реєстраційний номер об`єкту майна: 101.

Визнати незаконним та скасувати рішення державного реєстратора індексний № 46792049 від 10.05.2019 про реєстрацію права власності на нежитлове приміщення № 2/3 по АДРЕСА_2 за ОСОБА_2 , реєстраційний номер об`єкту майна: 101.

Закрити розділ Державного реєстру прав на об`єкт нерухомого майна № 10Іна нежитлове приміщення № 2/3 по АДРЕСА_2 .

Визнати незаконним та скасувати рішення державного реєстратора індексний № 46791475 від 10.05.2019 про реєстрацію права власності на нежитлове приміщення № 2/2 по АДРЕСА_2 за ОСОБА_3 , реєстраційний номер об`єкту майна: 101.

Визнати незаконним та скасувати рішення державного реєстратора індексний № 46790959 від 10.05.2019 про реєстрацію права власності на нежитлове приміщення № 2/2 по АДРЕСА_2 за ОСОБА_1 , реєстраційний номер об`єкту майна: 101.

Визнати незаконним та скасувати рішення державного реєстратора індексний № 46790299 від 10.05.2019 про реєстрацію права власності на нежитлове приміщення № 2/2 по АДРЕСА_2 за ОСОБА_2 , реєстраційний номер об`єкту майна: 101.

Закрити розділ Державного реєстру прав на об`єкт нерухомого майна № 101 на нежитлове приміщення № 2/2 по АДРЕСА_2 . 14. Визнати незаконним та скасувати рішення державного реєстратора індексний № 46789434 від 10.05.2019 про реєстрацію права власності на нежитлове приміщення № 2/1 по АДРЕСА_2 за ОСОБА_3 , реєстраційний номер об`єкту майна: 101.

Визнати незаконним та скасувати рішення державного реєстратора індексний № 46788986 від 10.05.2019 про реєстрацію права власності на нежитлове приміщення № 2/1 по АДРЕСА_2 за ОСОБА_1 , реєстраційний номер об`єкту майна: 101.

Визнати незаконним та скасувати рішення державного реєстратора індексний № 46788196 від 10.05.2019 про реєстрацію права власності на нежитлове приміщення № 2/1 по АДРЕСА_2 за ОСОБА_2 , реєстраційний номер об`єкту майна: 101.

Закрити розділ Державного реєстру прав на об`єкт нерухомого майна № 101 на нежитлове приміщення № 2/1 по АДРЕСА_3 . Зобов`язати ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 власними силами і за власний рахунок привести у попередній стан самовільно реконструйовані нежитлові приміщення № 2/1, 2/2, 2/3, 2/4 по АДРЕСА_2 у житлову квартиру АДРЕСА_2 відповідно до технічного паспорту від 19.11.2012 року, виданого КП «ОМБТІ та РОН» на ім`я ОСОБА_4 .

Стягнути з відповідачів на користь Одеської обласної прокуратури сплачений судовий збір за подачу позову на рахунок Одеської обласної прокуратури за наступними реквізитами: отримувач коштів - Одеська обласна прокуратура (адреса: 65026, м. Одеса, вул. Пушкінська, 3); код отримувача за ; рахунок отримувача: UA0000564; банк отримувача: ДКСУ у м. Києві; код банку отримувача: 820172; код класифікації доходів бюджету 22030101.

Законом України від 02 червня 2016 року № 1401-VIII «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)», який набрав чинності 30 вересня 2016 року, до Конституції України внесені зміни, а саме Конституцію доповнено статтею 131-1, пункт 3 частини першої якої передбачає, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Згідно з ч. 4 ст. 56 ЦПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, у позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, у чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених ст. 185 цього Кодексу, тобто повернення позовної заяви.

Відповідно до ч. 2 ст. 45 Цивільного процесуального кодексу з метою представництва інтересів громадянина або держави в суді прокурор у межах повноважень, визначених законом, звертається до суду з позовною заявою (заявою), бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєї ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення Верховним Судом України, про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, у позовній заяві (заяві) самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.

Питання представництва інтересів держави прокурором у суді врегульовано у статті 23 Закону України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII «Про прокуратуру», який набрав чинності 15 липня 2015 року. Ця стаття визначає, що представництво прокурором держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом (частина перша). Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження (далі - компетентний орган), а також у разі відсутності такого органу (частина третя). Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень (абзаци перший - третій частини четвертої). У разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження (частина сьома).

У постанові колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07 грудня 2018 року у справі № 924/1256/17 містяться такі правові висновки стосовно представництва прокурором держави в суді:

- з урахуванням ролі прокуратури у демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу в питанні рівноправності сторін судового провадження, зміст пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України щодо підстав представництва прокурором інтересів держави в судах не може тлумачитися розширено;

- прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією із засад правосуддя (пункт 3 частини другої статті 129 Конституції України);

- участь прокурора в судовому процесі можлива, крім іншого, за умови обґрунтування підстав для звернення до суду, а саме: має бути доведено нездійснення або неналежне здійснення захисту інтересів держави у спірних правовідносинах компетентним органом або підтверджено його відсутність (частини третя, четверта статті 53 ГПК України, частина третя статті 23 Закону України «Про прокуратуру»);

- щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні компетентний орган, який відсутній або всупереч вимогам закону не здійснює захисту чи робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом і які є підставами для звернення прокурора до суду;

- підставою для представництва прокурором інтересів держави в суді є належне обґрунтування, підтверджене достатніми доказами, зокрема (але не виключно): повідомленням прокурора на адресу відповідного компетентного органу про звернення до суду від його імені, відповідними запитами, а також копіями документів, отриманих від такого органу, що свідчать про наявність підстав для такого представництва.

Урегульовуючи розбіжності у викладених вище правових позиціях, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 травня 2020 року уточнює висновки, зроблені у постановах: Великої Палати Верховного Суду від 15 жовтня 2019 року у справі № 903/129/18; Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі № 927/246/18, від 16 квітня 2019 у справах № 910/3486/18 та № 925/650/18, від 17 та 18 квітня 2019 року у справах № 923/560/18 та № 913/299/18 відповідно, від 13 травня 2019 року у справі № 915/242/18; Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 0440/6738/18.

Прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу.

Як слідує з матеріалів даної справи, прокурор звернувся до суду з позовними вимогами про скасування рішень державних реєстраторів.

В обґрунтування своєї позиції Одеська місцева прокуратура №3, вказує, що нею самостійно з`ясовано, що дії власників квартири АДРЕСА_1 є протиправними, оскільки порушують вимоги діючого законодавства України про що Департамент ДАБІ в Одеській області, Департамент культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної адміністрації та Міністерства юстиції України знали, проте дієвих та ефективних заходів реагування останніми не вжито.

Однак, суд не в змозі погодитись з такою позицією позивача, оскільки, як слідує з матеріалів справи вказаними органами, зокрема, органами ДАБІ та органами Охорони пам`ятників архітектури було складено приписи, протоколи та постанови про адміністративні правопорушення (які до того ж були предметом оскарження відповідачами, що вбачається з матеріалів справи), тобто вони діяли в рамках наданих їм законом повноважень.

У відповідності до ч.1 ст. 20 ЦК України, право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Відсутність поданої позовної заяви з боку компетентного органу державної влади не може вважатися не здійсненням або неналежним здійсненням органом державної влади захисту прав чи інтересів держави.

Між тим, що в розумінні прокуратури є дієвими та ефективними заходами реагування, на невжитті яких наполягається, в позові не розкрито.

В той же час, у відповідності із законом України «Про регулювання містобудівної діяльності», ДАБІ не наділений правом оскаржувати державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна, а має зовсім інші функції у будівельній (а не у реєстраційній) сфері. Про що також повідомляв прокуратуру директор ДАБІ у листі № 1015-05/1-9954, направленому на адресу від 11.11.2019 року

Згідно з законом України «Про охорону культурної спадщини», управління культури, національностей, релігій та охорони обєктів культурної спадщини не наділено повноваженнями оскаржувати реєстраційні дії державного реєстратора, його рішення, вимагати закриття розділів в Державному реєстрі речових прав.

Повноваження Міністерства юстиції чітко закріплені у Положенні про Міністерство юстиції, що затверджені Постановою Кабінетом Міністрів України від 02.07.2014 року № 228 та викладені у листі Міністерства юстиції України на адресу Одеської місцевої прокуратури № 3 (Т.1, а.с. 34-36). Міністерство юстиції України є саме контролюючим органом у сфері державної реєстрації та здійснює контроль шляхом доступу до реєстру речових прав, а не шляхом подання позовів про скасування рішень державних реєстраторів.

Отже, прокурором не обґрунтовано підстави звернення до суду в інтересах держави та неправильно зазначено органи, уповноважені державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах (реєстрація речових прав).

Прийняття рішення (внесення запису) державним реєстратором до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію речових прав на таке нерухоме майно як нежитлове приміщення жодним чином не порушує права держави (органів, вказаних як позивачі), в інтересах яких звернувся із позовом прокурор, оскільки не породжує, не змінює та не припиняє їх прав, свобод та обов`язків у цивільно-правових відносинах.

У Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.1999 № 3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття "інтереси держави" висловив міркування, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (п. 3 мотивувальної частини).

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

Із врахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обгрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах (п. 4 мотивувальної частини).

Відтак, "інтереси держави" охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація "інтересів держави", особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необгрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно.

Аналіз ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" дає підстави стверджувати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках:

(1) ящо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження;

(2) у разі відсутності такого органу.

Перший "виключний випадок" передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.

"Нездійснення захисту" виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

"Здійснення захисту неналежним чином" виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

"Неналежність" захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який, серед іншого, включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Вказаний висновок зазначений в постанові Верховного Суду 25.04.2018 у справі №806/1000/17 та у постанові від 28 вересня 2021 року у справі № 810/3787/16.

Суд звертає увагу, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Із наведених нормативних положень вбачається, що прокурор, як посадова особа державного правоохоронного органу, з метою реалізації встановлених для цього органу конституційних функцій вправі звертатися до адміністративного суду із позовною заявою про захист прав, свобод та інтересів громадянина чи держави, але не на загальних підставах, право на звернення за судовим захистом яких гарантовано кожному (стаття 55 Конституції України), а тільки тоді, коли для цього наявні виняткові умови, і на підставі визначеного законом порядку такого звернення.

Відтак, представництво прокурором інтересів держави у суді: по-перше, може бути реалізовано у виключних випадках, зокрема у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; по-друге, прокурор у позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави та обґрунтовує необхідність їх захисту, зазначає орган, уповноважений державною здійснити відповідні функції у спірних правовідносинах; по-третє, прокурор повинен пересвідчитися, що відповідний державний орган не здійснює захисту інтересів держави (тобто, він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається), приміром, повідомити такий державний орган про виявлені порушення, а у разі невчинення цим органом дій спрямованих на захист інтересів держави, представляти інтереси держави в суді відповідно до статті 23 Закону №1697-VІІ, навівши відповідне обґрунтування цього.

Так, прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Таку позицію Верховний Суд висловив у постанові від 13 квітня 2022 року по справі № 815/1484/18, провадження № К/9901/12419/19.

Водночас, Верховний Суд звернув увагу, що перевірці права прокурора на звернення до суду передує розгляд питання щодо правомірності дій відповідача з приводу прийняття оскаржуваного рішення (розгляду справи по суті). Встановлення обставин, що свідчать про відсутність у прокурора підстав для представництва інтересів держави, а отже і права на звернення до суду, є перешкодою для розгляду справи по суті. Правомірність оскаржуваного рішення, зокрема і з мотивів, наведених прокурором, повинна перевірятись за позовом належного позивача.

Відсутність же підстав для звернення прокурора до суду в інтересах держави, у розумінні статті 185 ЦПК України (в редакції чинній на момент розгляду справи) має наслідком повернення позовної заяви позивачеві.

Однак такі процесуальні дії суд може вчиняти лише на стадії відкриття провадження.

Якщо відповідні обставини виявлено на стадії судового розгляду або після ухвалення судового рішення, то процесуальним наслідком відсутності підстав для здійснення представництва інтересів держави є залишення позовної заяви без розгляду.

Аналогічного висновку щодо процесуальної можливості залишення позовної заяви без розгляду в справах, провадження у яких відкрито за відсутності підстав для звернення прокурора до суду в інтересах держави, дійшов Верховний Суд у постановах від 18.07.2019 (справа №826/15794/17) та від 23.10.2019 (справа № 0640/4292/18).

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 257 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позовну заяву від імені заінтересованої особи подано особою, яка не має повноважень на ведення справи.

Згідно пункту 1 частини 2 статті 200 ЦПК України за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду.

Якщо суд після відкриття провадження у справі з урахуванням наведених учасниками справи аргументів та наданих доказів установить відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави в суді, суд залишає позовну заяву, подану прокурором в інтересах держави в особі компетентного органу, без розгляду. Такого ж висновку щодо застосування наведеної норми процесуального права дійшов і Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2019 року у справі № 925/226/18.

Цей висновок повністю підтверджений висновком про застосування норм права, що викладений у постанові Великої Палати ВС від 26 травня 2020 року.

За таких обставин, суд, з огляду на вищевикладене, приходить до висновку, що клопотання представника відповідачів підлягає задоволенню, а позовні вимоги - залишенню без розгляду.

На підставі вище викладеного та керуючись положеннями ст. ст. 12, 258-261 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання представника відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 адвоката Софронкової Н.О. про залишення позову без розгляду задовольнити.

Позовну заяву Заступника керівника Одеської місцевої прокуратури № 3 в інтересах держави в особі: Одеської обласної державної адміністрації; Департаменту культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини; Міністерства юстиції України; Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , державного реєстратора Коноплянської сільської ради Іванівського району Одеської області Мельничука Володимира Олександровича про визнання протиправними та скасування рішень - залишити без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня виготовлення повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали складений 14 грудня 2022 року.

Суддя Косіцина В.В.