Справа № 298/1292/21
Номер провадження 2/298/101/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2022 року смт. Великий Березний

Великоберезнянський районний суд Закарпатської області в складі:

судді Зизич В.В.,

секретар судового засідання Келешовчак І.І.,

номер справи 298/1292/21,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт.Великий Березний у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що рішенням Великоберезнянського районного суду від від 22 січня 2020 року (справа №298/1520/19) присуджено до стягнення з позивача на користь відповідачки аліменти на утримання неповнолітньої доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частки заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Із зазначеним судовим рішенням позивач не погоджується, вважає таке недостатньо справедливим через низку причин, що унеможливлюють виконання такого.

Зазначає, що склалась така ситуація, коли позивач не взмозі платити визначений судом розмір аліментів, оскільки вже довготривалий період часу офіційно непрацевлаштований та не отримує жодних видів доходів, що підтверджується довідками про відсутність доходу.

Крім того, позивач одружився і в нього народилася друга дитина.

Стверджує, що призначений судом розмір аліментів є надто великим і таким, що позивач не в змозі сплачувати в повному обсязі. Натомість відповідач ніде не працює, не забезпечує належних умов для розвитку дитини, кошти, які позивач сплачує, витрачає на власні потреби, зловживає алкоголем.

Вважає, що відсутність постійного доходу, зміна сімейного стану та поява ще однієї дитини є причиною, на підставі якої відбувається зміна (зменшення) розміру аліментів.

За наведених у позовній заяві обставин, позивач просить суд зменшити розмір аліментів, що стягувались на підставі рішення Великоберезнянського районного суду від від 22 січня 2020 року (справа №298/1520/19) та стягувати в подальшому з нього на користь відповідачки аліменти на утримання неповнолітньої доньки у розмірі 1/6 частки доходу, однак не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно й до досягнення дитиною повноліття.

Відповідач відзив на п озовну заяву із запереченнями щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову не надав.

Ухвалою судді Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 6 грудня 2021 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою судді Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 9 лютого 2022 року вказану вище позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

25 квітня 2022 року ухвалою судді Великоберезнянського районного суду Закарпатської області задоволено клопотання представника позивача - адвоката Незвіського Д.Я. про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

Ухвалою Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 5 липня 2022 року у задоволенні клопотання представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Незвіського Д.Я. про здійснення переходу з розгляду справи у спрощеному позовному провадженні до розгляду справи в порядку загального позовного провадження відмовлено.

Позивач ОСОБА_1 та його представник - адвокат Незвіський Д.Я. в судове засідання не з`явилися.

Представник позивача - адвокат Незвіський Д.Я. на електронну адресу суду в порядку ч.3 ст.211 ЦПК України подав клопотання, в якому просить цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на утримання дитини розглянути за відсутності сторони позивача (позивача та його представника).

Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась. Через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи без її участі, вказуючи, що проти позову заперечує, просить в задоволенні такого відмовити.

У порядку ст.223 ЦПК України неявка позивача, представника позивача та відповідача у судове засідання, які є належним чином повідомленими про дату, час і місце цього засідання не перешкоджає розгляду справи по суті. Підстав для відкладення розгляду справи суд не вбачає.

У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, постановив здійснювати розгляд справи у відсутності сторін, які повідомлені про час та місце розгляду справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

З`ясувавши фактичні обставини у справі, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень на них, дослідивши та оцінивши докази по справі, проаналізувавши норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, суд вважає, що у позові слід відмовити, зважаючи на таке.

Судом встановлено, що позивач та відповідачка є батьками малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 13 лютого 2018 року.

Також судом встановлено, що за рішенням Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 22 січня 2020 року у справі №298/1520/19 з позивача на користь відповідачки стягуються аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/3 частки усіх видів його доходу, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 18 жовтня 2019 року до досягнення дитиною повноліття.

Позивачем до позову долучено копії трудової книжки серії НОМЕР_2 , виданої на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (з першої по дев"ятнадцяту сторінки), в якій останнім наявний запис №23 про звільнення з роботи за угодою сторін з 09.11.2020 року.

Позивач з 19 серпня 2021 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що стверджується даними свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 від 19 серпня 2021 року.

Позивач також є батьком ОСОБА_5 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_4 , а матір"ю дитини є ОСОБА_4 , вказане стверджується даними свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 від 6 жовтня 2021 року.

Розрахунок заборгованості по аліментам №61428383 від 16 листопада 2021 року підтверджує відомості про наявність заборгованості у ОСОБА_1 станом на 1 листопада 2021 року по сплаті аліментів згідно виконавчого листа №298/1520 від 25 лютого 2020 року про стягнення аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в сумі 14425,91 грн.

Позивач, вказуючи на наявність підстав для зменшення розміру аліментів на дитину, аргументуючи такі тим, що довготривалий час є офіційно непрацевлаштованим, не має доходів, вдруге уклав шлюб, в якому народилась у нього друга дитина, що у сукупності позбавляє його можливості сплачувати аліменти на утримання дитини від першого шлюбу в розмірі визначеному рішенням суду, звернувся до суду з вказаним позовом за захистом своїх порушених прав.

Таким чином, між сторонами виникли спірні правовідносини з приводу зміни розміру аліментів, що регулюються нормами права, які містяться в главі 15 розділу ІІІ Сімейного кодексу України (далі СК України).

За змістом ст. 180 СК України обов`язок надавати утримання неповнолітнім дітям, тобто дітям, які не досягли 18 років, покладається на батьків.

Відповідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Також аналогічні рекомендації з цих підстав викладені у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».

Згідно п. 23 вказаної вище постанови Пленум Верховного Суду України зазначив, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

При цьому, з аналізу ст. 192 СК України й наданих Пленумом Верховного Суду України роз`яснень убачається, що зміна розміру аліментів є правом, а не обов`язком суду, тобто суд, виходячи з конкретних обставин справи, може задовольнити позов про зміну розміру аліментів (повністю або частково) або відмовити в задоволенні позову.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я.

У розумінні ст. 81 ЦПК України та наведеної вище норми СК України мається на увазі необхідність саме ініціатору позову доводити обставини змін в його особистому житті, зокрема у матеріальному становищі, сімейного стану, здоров`я або ж вказати на інші випадки, що виникли після винесення судового рішення або досягнення домовленості між батьками про способи виконання своїх обов`язків щодо дітей, що можуть бути підставою для зменшення розміру аліментів.

Відповідно ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Судовим розглядом встановлено, що позивач не підтвердив належними та допустимими доказами твердження про те, що його майновий стан погіршився настільки, що унеможливлює сплату ним аліментів у визначеному судом розмірі, натомість доводи позивача по суті зводяться до незгоди з визначеним цим судовим рішенням розміром аліментів.

При цьому, з урахуванням установлених обставин справи судом відхиляються доводи позивача щодо погіршення його майнового стану внаслідок неможливості офіційно працевлаштуватися, оскільки сама по собі ця обставина, на думку суду, не може беззаперечно підтверджувати погіршення матеріального становища позивача як платника аліментів в розумінні ст.192 СК України.

Позивач, вказуючи в позові про відсутність тривалий час офіційного працевлаштування, обставин звільнення з роботи в позові не зазначив, при цьому, усвідомлюючи свій обов`язок утримувати дитину на належному рівні до досягнення нею повноліття, причин необхідності такого звільнення у позові не навів.

Позивач є особою молодого віку, є працездатною особою як за віком, так і за станом здоров`я, матеріали справи не містять відомостей щодо наявності в нього жодних протипоказань щодо працевлаштування, останній має можливість працевлаштуватися.

Доказів про перебування на обліку в центрі зайнятості як безробітного в пошуках роботи позивач суду не надав.

З наданих суду матеріалів слідує, що позивач не працює та на обліку в центрі зайнятості не перебуває, аліменти на утримання інших дітей чи не працездатних осіб не сплачує, має задовільний стан здоров`я. За таких умов відсутність у нього заробітку (доходу) не може бути тією обставиною, яка зумовлює зменшення розміру аліментів, оскільки позивач має можливість отримувати дохід та сплачувати аліменти на утримання малолітньої дитини.

Позивач не надав суду достатніх доказів важкого матеріального становища. Той факт, що він не працює не є достатньою підставою для зменшення розміру аліментів, а також не звільняє його від обов`язку утримувати дитину, батьком якої він є.

На думку суду, посилання позивача на відсутність офіційного працевлаштування не є підставою для задоволення даного позову. Більше того, з матеріалів справи вбачається, що позивач не працює з листопада 2020 року, з чого можна зробити висновок про відсутність у позивача бажання щодо пошуку офіційної постійної роботи.

Отже, враховуючи такі об`єктивні чинники та можливість позивача працювати і отримувати дохід, суд не вбачає достатніх і обґрунтованих підстав вважати, що його матеріальне становище погіршилось.

Як зазначив ВС у своєму рішенні від 6 червня 2018 року у справі №138/594/17-ц, непрацевлаштування саме по собі не є підставою для зміни способу стягнення та зменшення розміру аліментів за відсутності доказів щодо погіршення майнового стану платника аліментів.

Матеріали справи не містять доказів, що позивач перебуває у тяжкому матеріальному стані або зареєстрований (був зареєстрований) у Державній службі зайнятості як безробітна особа, що у сукупності дає підстави для висновку про недоведеність позивачем підстав для зменшення розміру аліментів у зв`язку з погіршенням матеріального становища.

Звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, позивач посилався на те, що у нього змінився сімейний стан, оскільки він вдруге одружився, і від другого шлюбу в нього народилась дитина.

Суд враховує, що з часу винесення рішення про стягнення з позивача аліментів в останнього дійсно змінився сімейний стан, оскільки він друге одружився, однак сам по собі факт укладення батьком дитини нового шлюбу не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів, які стягуються з нього на утримання дитини від першого шлюбу. Зміна у зв`язку з такою обставиною матеріального становища платника аліментів як підстава для зменшення стягуваних аліментів повинна бути істотною в такій мірі, що прямо впливає на неспроможність платника сплачувати аліменти в попередньому розмірі і ця обставина підлягає належному доказуванню.

Суд також констатує той факт, що перебування на його утриманні малолітньої дитини ОСОБА_5 , 2021 року народження, яка народилася в другому шлюбі, не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів. Оскільки, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою.

Суд доходить висновку, що зміна сімейного стану позивача - укладення шлюбу з іншою жінкою, народження в цьому шлюбі дитини, не є підставою для зміни розміру аліментів, позивач не довів належними та допустимими доказами погіршення у зв`язку з цим його майнового стану.

Посилання на те, що з часу ухвалення рішення суду про стягнення аліментів у нього змінився сімейний стан (одружився, народилася дитина) і це є самостійною підставою для зменшення розміру аліментів є необґрунтованими та відхиляються, оскільки суд вважає, що позивачем не доведено факт неможливості утримання доньки від першого шлюбу у зв`язку зі зміною сімейного складу.

Відтак, аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, суд приходить до висновку, що належних та допустимих доказів того, що змінились обставини, що існували на момент постановлення рішення про стягнення аліментів, визначені ст.192 СК України, що дають підстави для зменшення розміру аліментів, стороною позивача суду не надано. Також не надано і доказів зміни його матеріального чи сімейного стану, стану здоров`я, внаслідок чого виникла необхідність у зменшенні розміру аліментів через неможливість їх сплачувати у визначеному розмірі.

Отже, враховуючи такі об`єктивні чинники та можливість позивача працювати і отримувати дохід, суд не вбачає достатніх і обґрунтованих підстав вважати, що його матеріальне становище погіршилось.

Суд зауважує, що як відповідач, так і позивач, в рівних частках повинні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття, що разом із присудженою сумою аліментів забезпечить належне їх утримання.

Наведені в позові твердження позивача про те, що відповідачка ніде не працює, не забезпечує належних умов для розвитку дитини, а кошти, які позивач сплачує, витрачає на власні потреби, зловживає алкоголем, жодними доказами не доведені, жодних доказів у підтвердження вказаних обставин позивач суду не надав.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7 та ч. 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини.

Відповідно ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно ст.ст. 7, 155 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини.

На виконання вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України позивач не довів суду, що його матеріальний або сімейний стан змінилися настільки, що унеможливлює виплату ним аліментів на утримання дитини в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу).

Суд вважає, що позивач зобов`язаний надавати матеріальну допомогу дитині у визначеному рішенням суду розмірі, при цьому врахувавши інтереси дитини - доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За викладених обставин зменшення розміру аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не буде спрямовано на її належне забезпечення та суперечитиме її інтересам.

Беручи до уваги, що сплата аліментів у визначеному судом розмірі не є надмірним тягарем для позивача, а їх зменшення не відповідає інтересам дитини, враховуючи баланс інтересів дитини та матеріальних можливостей батька, суд приходить висновку про недоведеність позивачем неспроможності сплачувати щомісячно аліменти на утримання дитини у розмірі, раніше визначеному рішенням суду.

З врахуванням вищезазначеного, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено, а судом не встановлено обставин, які слугували б підставою для задоволення позовних вимог. Приймаючи до уваги, що позивач не довів підстави позову про зменшення розміру аліментів на дитину, визначених рішенням суду, то йому у позові слід відмовити.

Розмір стягуваних аліментів за судовим рішенням не є завищеним та відповідає розміру, передбаченому нормами Сімейного кодексу України.

Враховуючи вимоги ст.141 ЦПК України та у зв`язку з відмовою в позові, судові витрати позивача відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини - відмовити повністю.

Судові витрати покласти на позивача ОСОБА_6 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місцепроживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Відповідач ОСОБА_2 ,ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстроване місцепроживання: АДРЕСА_1 , паспорт серія НОМЕР_6 , виданий 25 червня 2015 року Великоберезнянським РС ГУ ДМС України в Закарпатській області.

Повне судове рішення складено 23 листопада 2022 року.

Суддя Зизич В.В.