Справа № 175/3133/21
Провадження № 2/175/961/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2022 року Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді Озерянської Ж.М.

з участю секретаря Лещенко В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у смт. Слобожанське цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особа: приватний нотаріус Дніпровського районного нотаріального округу Верховецька Валерія Едуардівна, ОСОБА_5 про визнання права власності на 1/2 частину земельної ділянки, -

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про визнання права власності на 1/2 частину земельної ділянки, в якому просила суд постановити рішення та визнати за нею, ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0, 0988 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд з кадастровим номером :05:005:0325, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_6 ( номер запису про право 39580815), визнати за нею ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0, 1457 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд з кадастровим номером :05:005:0326, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_6 ( номер запису 39588559).

Позивачка ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, надано письмові судові дебати.

Відповідач ОСОБА_7 заперечувала щодо задоволення позовних вимог, надано письмові судові дебати та заяву про застосування строків позовної давності.

Відповідач ОСОБА_2 надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав(а.с.99).

Відповідач ОСОБА_3 надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав(а.с.100).

Третя особа приватний нотаріус Дніпровського районного нотаріального округу Верховецька В.Е. про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, однак у судове засідання не з`явилася, надала спадкову справу після смерті ОСОБА_6 (а.с.33-74).

Третя особа ОСОБА_5 надала заяву про розгляд справи без її участі, заперечувала щодо задоволення позовних вимог(а.с.137).

Вислухавши пояснення сторін, повно та всебічно вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Як вбачається зі змісту ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 з 08 травня 1982 року по 04 липня 2006 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу(а.с.9) та рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 19 серпня 2015 року.

Відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії ДП Дн № 027847 виданого 16 лютого 1998 року Виконкомом Новоолександрівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, ОСОБА_6 було передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,2445 га по АДРЕСА_1 , для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер :05:005:0190(а.с.10). Зазначена земельна ділянка була отримана ОСОБА_6 у відповідності до декрету Кабінету міністрів України від 26 грудня 1992 року, що підтверджується витягом з рішення виконкому Новоолександрівської сільської Ради народних депутатів Дніпропетровського району Дніпропетровської області(а.с.95) під час перебування у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 ..

16 травня 2014 року ОСОБА_6 уклав шлюб з ОСОБА_4 , що підтверджується відповідним свідоцтвом про шлюб(а.с.63).

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 19 серпня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_6 про поділ майна подружжя задоволено частково; розділено між подружжям ОСОБА_1 та ОСОБА_6 спільне сумісне майно, набуте під час їх шлюбу, а саме: домоволодіння АДРЕСА_1 , що складається з будинку літ. «А» (1 коридор площею 3,9 кв.м, 2 кухня площею 11,3 кв.м., 3 кімната площею 15,0 кв.м., 4 кімната площею 10,7 кв.м., 5 комора площею 3,4 кв.м., 6 кімната площею 14,5 кв.м., 7 кімната площею 10,6 кв.м., 8 - санвузол площею 4,6 кв.м.), загальною площею 74,0 кв.м., житловою площею 50,8 кв.м., допоміжною площею 23,2 кв.м., а також господарських будівель та споруд: сараю літ. «Б» площею 20,4 кв.м., погрібу з шийкою літ. «Г» площею 11,8 кв.м., сараю н/з літ. «Д» площею 63,6 кв.м., гаражу н/з літ. «Е» площею 22,1 кв.м., колодязю літ. «К» площею 6 кв.м., замощення І площею 67 кв.м., воріт № 1 площею 7,4 кв.м., огорожі № 2 площею 29,5 кв.м., огорожі № 3 площею 27 кв.м., огорожі № 4 площею 30 кв.м., визнавши за ОСОБА_1 , паспорт серії НОМЕР_1 виданий Дніпропетровським РВ УМВС України в Дніпропетровській області 20 серпня 1998 року, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , право власності за кожним на 1/2 частину вищезазначеного майна; припинено право власності ОСОБА_6 на 1/2 частину у праві спільної сумісної власності на домоволодіння АДРЕСА_1 ; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено(а.с.4-7).

Земельна ділянка для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,2445 га з кадастровим номером :05:005:0190 була поділена на дві окремі земельні ділянки: ділянку площею 0,0988 га з кадастровим номером :05:005:0325, та ділянку площею 0,1457 га з кадастровим номером :05:005:0326 та 02 грудня 2022 року були зареєстровані за ОСОБА_6 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності(а.с.69,70).

16 серпня 2016 року ОСОБА_1 зареєструвала право власності на 1/2 частину житлового будинку, з господарськими будівлями і спорудами що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується відповідною інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно(а.с.8).

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 08 вересня 2016 року, залишеним в силі ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_6 про визначення порядку користування земельною ділянкою відмовлено, оскільки спірна земельна ділянка належить ОСОБА_6 та права ОСОБА_1 не порушені(а.с.85-92).

ІНФОРМАЦІЯ_2 Горобець ОСОБА_8 у віці 63 років помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_5 (а.с.39).

Після смерті ОСОБА_6 його колишня дружина ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Дніпровського районного нотаріального округу Верховецької В.Е. з заявою про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні колишнього подружжя(а.с.64).

Постановою приватного нотаріуса Дніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Верховецької В.Е. від 25 червня 2021 року ОСОБА_1 було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки неможливо визначити належність майна на праві спільної сумісної власності(а.с.73).

Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

У відповідності до ч.ч. 1, 3 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 57 СК України передбачено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Відповідно до Закону України Про внесення зміни до статті 61 СК України щодо об`єктів права спільної сумісної власності подружжя від 11 січня 2011 року статтю 61 СК України доповнено частиною п`ятою такого змісту: об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є житло, набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду, та земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації. Вказана норма набула чинності з 08 лютого 2011 року, однак була виключена на підставі Закону України Про внесення змін до Сімейного кодексу України щодо майна, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка № 4766 від 17 травня 2012 року, який набрав чинності 13 червня 2012 року. Натомість статтю 57 СК України доповнено пунктом 5 частини першої, згідно з яким особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації.

Із урахуванням вказаних змін до СК України правовий режим приватизованої земельної ділянки змінювався. При цьому тільки в період часу з 08 лютого 2011 року до 12 червня 2012 року включно земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, в тому числі приватизації, визнавалась спільною сумісною власністю подружжя; до 08 лютого 2011 року та після 12 червня 2012 року така земельна ділянка належала до особистої приватної власності чоловіка або дружини, яка використала своє право на безоплатне отримання частини земельного фонду.

У відповідності до ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Статтею 116 ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

У відповідності до ст. 125 ЗУ України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці (крім земель державної, комунальної власності), право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача такого об`єкта без зміни її цільового призначення.

У відповідності до ст.ст. 81, 116 ЗК України, окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність внаслідок її приватизації: для ведення ОСГ, для будівництва та обслуговування житлового будинку, садівництва, дачного, гаражного будівництва є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки вона не є майном, набутим подружжям у шлюбі, а одержана громадянином, як частка із земельного фонду.

Цей висновок підтримує і судова практика, що міститься у п. 18-2 постанови Пленуму ВСУ від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», згідно якого, відповідно до положень статей 81,116 ЗК окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статей 120 ЗК, 377 ЦК ( 435-15 ).

Так позивачка звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особа: приватний нотаріус Дніпровського районного нотаріального округу Верховецька Валерія Едуардівна, ОСОБА_5 про визнання права власності на 1/2 частину земельної ділянки, 06 серпня 2021 року, що підтверджується відбитком печатки про отримання позовної заяви Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області.

Відповідно до ст. ст. 256, 257, 261 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п. 1 ст. 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами №22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Постановою Верховного Суду України від 22 лютого 2017 року у справі №6-17цс17 встановлено, що порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в ст. 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.

З огляду на вищевикладене, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають у зв`язку зі спливом строків позовної давності для звернення ОСОБА_1 до суду з позовом про визнання права власності на 1/2 частину земельної ділянки, оскільки останній було достеменно відомо про виникнення спірних правовідносин щодо земельної ділянки на підставі чого ОСОБА_1 вже зверталася до суду з позовною заявою про визначення порядку користування земельною ділянкою та рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 08 вересня 2016 року, залишеним в силі ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_6 про визначення порядку користування земельною ділянкою відмовлено, тобто перебіг строку позовної давності починається з дня винесення ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області, а саме - 30 листопада 2016 року.

Також суд приймає до уваги, що в провадженні Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області перебувала цивільна справа №2-2280/11 за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_1 , третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, ОСОБА_2 , про поділ майна, визнання права власності на 1/2 частку домоволодіння та земельної ділянки, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6 , третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, ОСОБА_2 , про поділ майна подружжя та за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, ОСОБА_2 до ОСОБА_6 , ОСОБА_1 про визнання права власності на 1/3 частку домоволодіння, яка була розглянута Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ 20 грудня 2012 року.

Відповідно до п. 6 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача у разі відмови в позові.

Тому понесені позивачем витрати по сплаті судового збору при зверненні до суду з вказаним позовом стягненню з відповідача не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись Конституцією України, ст. 256, 257, 261, 368, 319 ЦК України, ст. 57, 60 СК України, ст. 81, 116, 120, 125 ЗК України, постановою Пленуму ВСУ від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», ст. 76, 81, 89, 141, 256, 257, 261, 264 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особа: приватний нотаріус Дніпровського районного нотаріального округу Верховецька Валерія Едуардівна, ОСОБА_5 про визнання права власності на 1/2 частину земельної ділянки - відмовити.

Судові витрати залишити за позивачем.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Озерянська Ж.М.