Постанова

Іменем України

21 грудня 2022 року

м. Київ

справа № 695/1778/18

провадження № 61-13183св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.,

суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О., Краснощокова Є. В., Русинчука М. М. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , державний кадастровий реєстратор міськрайонного управління у Золотоніському районі та місті Золотоноша Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області Шалавіна Юлія Валеріївна, Золотоніська міська ради, Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 08 квітня 2021 року в складі судді Середи Л. В. та постанову Черкаського апеляційного суду від 06 липня 2021 року в складі колегії суддів: Гончар Н. І., Сіренка Ю. В., Новікова О. М.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , державного кадастрового реєстратора міськрайонного управління у Золотоніському районі та місті Золотоноша Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області Шалавіної Юлії Валеріївни (далі - державний кадастровий реєстратор

Шалавіна Ю. В.), Золотоніської міської ради про зобов`язання вчинити певні дії, скасування рішення державного кадастрового реєстратора та визнання права на приватизацію земельної ділянки.

На обґрунтування позовних вимог зазначала, що ОСОБА_2 встановила капітальний паркан між їх земельними ділянками, чим порушила раніше встановлену межу земельних ділянок та зайняла частину земельної ділянки, якою користується позивач.

Зазначала, що внаслідок тривалих неприязних стосунків між сторонами, відповідач ОСОБА_2 відмовилась від підписання акта погодження меж земельних ділянок. Непогодження відповідачем межі земельної ділянки, якою користується позивач, стало підставою для відмови державного кадастрового реєстратора Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру щодо цієї земельної ділянки.

Вважала, що наведені обставини свідчать про порушення її права на приватизацію земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 згідно з даними земельно-кадастрової документації, виконаної ПП «Землемір», виготовленої на замовлення позивача на підставі рішення Золотоніської міської ради від 20 жовтня 2015 року № 56-28/VI.

Уточнивши свої позовні вимоги, позивач просила:

зобов`язати ОСОБА_2 відновити межу земельної ділянки за адресою:

АДРЕСА_1 , яка перебуває у її користуванні, із земельною ділянкою ОСОБА_2 за адресою:

АДРЕСА_2 відповідно до рішення Золотоніського міськвиконкому від 17 травня 1956 року № 12, Генерального плану земельної ділянки в АДРЕСА_3 , затвердженого рішенням Золотоніського міськвиконкому від 17 травня 1956 року № 12, а також згідно з даними земельно-кадастрової документації, виконаної ПП «Землемір» виготовленої на замовлення позивача на підставі рішення Золотоніської міської ради від 20 жовтня 2015 року № 56-28/VI;

зобов`язати ОСОБА_2 перенести вглиб своєї земельної ділянки установлену нею огорожу (паркан), яка розмежовує земельні ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 - АДРЕСА_2 , а саме: відступити від існуючої межі домоволодіння позивача на відстань 1,084 м з боку АДРЕСА_2 , а також відступити на відстань 1,837 м з боку ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , яка перебуває у користуванні ОСОБА_3 ;

скасувати рішення державного кадастрового реєстратора Шалавіної Ю. В. від 10 квітня 2018 року № РВ-018 про відмову у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру щодо земельної ділянки за адресою:

АДРЕСА_1 , яка перебуває у користуванні позивача;

визнати за позивачем право на приватизацію земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 згідно з даними земельно-кадастрової документації, виконаної ПП «Землемір» та виготовленої на її замовлення на підставі рішення Золотоніської міської ради від 20 жовтня

2015 року № 56-28/VI.

Ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 03 січня 2020 року до участі у справі як співвідповідача залучено Головне управління Держгеокадастру в Черкаській області.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 08 квітня 2021 року, залишеним без змін постановою Черкаського апеляційного суду від

06 липня 2021 року, в задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що право власності на спірну земельну ділянку за позивачем у встановленому законом порядку не зареєстровано, тому вона права власності на спірну земельну ділянку не набула. Документація із землеустрою набуває статусу офіційного документу з моменту її реєстрації державним кадастровим реєстратором центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Позивач фактично намагається встановити на підставі судового рішення у цій справі межі спірної земельної ділянки в натурі.

Суд апеляційної інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 на підставі договору дарування належить житловий будинок за адресою:

АДРЕСА_1 . Цей житловий будинок розміщено на земельній ділянці, яка була виділена ОСОБА_4 (попередній власник) у безоплатне користування для будівництва індивідуального житлового будинку на праві приватної власності на підставі рішення виконкому Золотоніської міської ради депутатів від 17 травня 1956 року № 12. Разом з цим, пред`являючи позовні вимоги про зобов`язання ОСОБА_2 відновити межу земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , яка перебуває у її користуванні, позивач не надала суду доказів, які б підтверджували її право власності на вказану земельну ділянку, оскільки таке право на вказану земельну ділянку за ОСОБА_1 у встановленому законом порядку не зареєстровано.

Апеляційний суд також погодився з висновками суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 про скасування рішення державного кадастрового реєстратора Шалавіної Ю. В. про відмову у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру щодо земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , яка перебуває у користуванні позивача, оскільки підставою для прийняття такого рішення є невідповідність поданих нею документів нормам законодавства.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що суд першої інстанції не з`ясував фактичні обставини щодо порушення ОСОБА_2 межових знаків, які розділяють два будинковолодіння, не дослідив належним чином обставини самовільного захоплення відповідачем земельної ділянки, перешкоджання в оформленні акта прийому-передачі межових знаків на зберігання ОСОБА_1 та відмови відповідача відновити межі земельної ділянки, апеляційний суд оцінив їх як такі, що не можуть бути підставою для скасування рішення у справі, оскільки зводяться до переоцінки доказів.

Суд апеляційної інстанції також вважав безпідставними посилання на те, що суд першої інстанції при прийнятті рішення у справі порушив норми статті 12 ЦПК України та пункт 3 розділу VII «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про державний земельний кадастр» від 07 липня 2011 року.

Крім того, суд дійшов висновку про необґрунтованість доводів апеляційної скарги стосовно того, що суд першої інстанції не забезпечив ефективного поновлення порушеного права ОСОБА_1 на відновлення межі її земельної ділянки та безумовного виконання ОСОБА_2 рішення Золотоніської міської ради від

20 жовтня 2015 року, оскільки позивач за відсутності належних доказів про реєстрацію її права власності на земельну ділянку фактично намагається встановити межі спірної земельної ділянки в натурі на підставі судового рішення у цій справі. Суд позбавлений можливості захистити порушене право позивача в обраний нею спосіб та за встановлених у справі обставин.

Аргументи учасників справи

У серпні 2021 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу,

в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду, ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Касаційна скарга мотивована тим, що:

суди неповно встановили підстави заявленого позову, зокрема проігнорували той факт, що вона як позивач зверталась до суду за захистом права на завершення процедури приватизації земельної ділянки на підставі рішення Золотоніської міської ради від 20 жовтня 2015 року № 56-28/VI (зі змінами, внесеними рішення Золотоніської міської ради від 08 серпня 2017 року

№ 26-26/VII). Вказані дії щодо приватизації земельної ділянки неможливо вчинити без відновлення меж земельної ділянки;

суди попередніх інстанцій не з`ясували фактичних обставин справи щодо порушення ОСОБА_2 межових знаків, які розділяють два будинковолодіння за адресами: АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 , не надали жодної оцінки законності встановлення ОСОБА_2 паркану в межах двору позивача, а також залишили поза увагою відомості щодо самовільного захоплення земельної ділянки позивача;

суди належним чином не дослідили обставини щодо перешкоджання

в оформленні акта прийому-передачі межових знаків на зберігання ОСОБА_1

та відмови ОСОБА_2 відновлювати межі земельної ділянки. Крім того, не надали оцінки тій обставині, що фактично довжина земельної ділянки за адресою:

АДРЕСА_1 є значно меншою від установленої конфігурації, що зумовлено зміщенням паркану з боку сусідського домоволодіння ОСОБА_2 вглиб двору ОСОБА_1 ;

за наявною в архіві Золотоніської міської ради містобудівною документацією 1956 року між домоволодіннями мав бути облаштований пожежний прохід, який був самовільно зайнятий ОСОБА_2 ;

суди порушили норми статті 12 ЦПК України, пункту 3 розділу VII «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про державний земельний кадастр» від 07 липня 2011 року;

позивач неодноразово зверталася до органу місцевого самоврядування та їй надано дозвіл на розроблення технічної документації щодо відведення земельної ділянки у власність. Суди не врахували те, що ОСОБА_2 перешкоджала в реалізації рішення Золотоніської міської ради в частині надання дозволу

ОСОБА_1 права на приватизацію земельної ділянки;

суди не забезпечили ефективного поновлення порушеного права ОСОБА_1 на відновлення межі її земельної ділянки та не забезпечили виконання ОСОБА_2 рішення Золотоніської міської ради від 20 жовтня 2015 року.

У вересні 2021 року від Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області надійшов відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1 , в якому управління просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а постанову апеляційного суду - без змін.

Відзив на касаційну скаргу мотивований тим, що під час перевірки поданої позивачем технічної документації із землеустрою державний кадастровий реєстратор встановив факт її невідповідності нормам статті 55 Закону України «Про землеустрій», Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, статті 198 ЗК України (технічна документація із землеустрою містить відомості про те, що не закріплено межу земельної ділянки межовими знаками; не здійснено передачу на зберігання межових знаків; межа ділянки не погоджена із сусіднім землекористувачем). Таким чином, державний кадастровий реєстратор прийняв правильне рішення про відмову у державній реєстрації земельної ділянки, а тому позовна вимога щодо скасування рішення державного кадастрового реєстратора Шалавіної Ю. В. від 10 квітня 2018 року № РВ-018 задоволенню не підлягає.

У вересні 2021 року від ОСОБА_2 надійшов відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1 , в якому вона просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду - без змін.

Відзив на касаційну скаргу обґрунтований тим, що:

як позивач, так і відповідач не мають належним чином оформленого чи зареєстрованого документа про право власності та право користування на земельні ділянки, а тому спір належить вирішувати органу місцевого самоврядування або шляхом оформлення права користування;

позивач ОСОБА_1 вже зверталась з позовом суду в 2013 році про усунення перешкод земельної ділянки та відновлення межі. Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 10 червня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 29 липня 2014 року, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено. За таких обставин провадження у справі в частині позовних вимог про відновлення межі земельної ділянки підлягає закриттю;

інша позовні вимоги не можуть розглядатися в порядку цивільного судочинства, оскільки позивач пред`явила вимогу щодо скасування рішення державного кадастрового реєстратора про відмову у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру, тобто, предметом оскарження є дії суб`єкта владних повноважень;

позивач не надала належних доказів на підтвердження обставин щодо наявності підстав для відновлення меж спірної земельної ділянки.

Рух справи

Ухвалою Верховного Суду від11 серпня 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху та надано їй строк для усунення недоліків касаційної скарги.

Ухвалою Верховного Суду від07 вересня 2021 року відкрито касаційне провадження та витребувано справу із суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від14 грудня 2022 року справу призначено до судового розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у складі колегії з п`яти суддів.

Межі та підстави касаційного перегляду

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції

в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Доводи касаційної скарги містять підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України. Зазначено, що апеляційний суд

в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 07 червня 2018 року у справі

№ 592/8310/16-ц, від 02 квітня 2021 року у справі № 707/1022/17, від 12 грудня 2018 року у справі № 372/5635/13-ц, від 27 листопада 2019 року у справі

№ 2-524/11, від 10 жовтня 2018 року у справі № 686/22170/16-ц, від 16 травня

2018 року у справі № 449/1154/14, від 29 квітня 2021 року у справі № 154/3667/19.

Фактичні обставини справи

Суди встановили, що відповідно до договору дарування від 27 червня 2008 року ОСОБА_6 подарувала ОСОБА_1 будинок з надвірними будівлями загальною площею 66,2 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 . Цей договір посвідчено приватним нотаріусом Золотоніського міського нотаріального округу Сахно В. І. 27 червня 2008 року та зареєстровано в реєстрі прав власності на нерухоме майно 01 липня 2008 року.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є суміжними землекористувачами.

Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 10 червня 2014 року в справі № 695/1667/13-ц, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 29 липня 2014 року, встановлено, що рішенням Золотоніської міської ради від 27 вересня 2012 року за № 21-29/VІ надано дозвіл ОСОБА_1 на розроблення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, які посвідчують право на користування земельною ділянкою площею 0,0600 га за адресою: АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в оренду на 49 років з правом викупу, за рахунок земель житлової та громадської забудови Золотоніської міської ради.

Рішенням Золотоніської міської ради від 22 серпня 2012 року за № 20-68/VІ внесено зміни до рішення Золотоніської міської ради від 08 липня 2008 року

№ 29-27/V «Про внесення змін в рішення Золотоніської міської ради від 16 грудня 2003 року № 38-23-24 «Про передачу земельних ділянок у приватну власність та видачу державних актів на право власності на землю громадянам міста Золотоноша» та викладено пункт 2 вказаного рішення в такій редакції: «Дати дозвіл ОСОБА_2 на розробку технічної документації щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку площею 0,0600 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд з метою безоплатної передачі у власність, яка розташована по

АДРЕСА_2 ».

Згідно з протоколом засідання постійної комісії з питань будівництва, землеустрою, житлово-комунального господарства та благоустрою Золотоніської міської ради від 25 червня 2012 року встановлено, що рішенням Золотоніського міськвиконкому від 17 травня 1956 року ОСОБА_4 (батько ОСОБА_1 ) було виділено 600 кв. м присадибної ділянки за адресою:

АДРЕСА_1 . Відповідно до Генплану забудови від 1956 року довжина земельної ділянки, що на даний час у позивача, становила 37 м з обох сторін. При проведенні обміру відповідно до збірного кадастрового плану земельних ділянок виготовленого ПП «Землемір» 14 травня 2012 року встановлено, що довжина її земельної ділянки становить 34,44 м та 35,39 м, тобто менше ніж передбачено Генпланом . При проведенні обмірів присадибної ділянки ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 встановлено, що розмір її земельної ділянки становить 652 кв. м, хоча попередньому користувачу її ділянки первинно виділялось 600 кв. м. землі. При цьому, рішенням Золотоніського міськвиконкому від 22 серпня 1955 року за землекористувачем ОСОБА_8 (попередній користувач) було зареєстровано 600 кв. м. та залишено в тимчасовому користуванні ще земельну ділянку площею 23 кв. м. При проведенні обмірів встановлено, що у ОСОБА_1 довжина земельної ділянки по кожній стороні становить 34,44 та 35,39 м, а повинна становити 37 м. В той же час у ОСОБА_2 довжина земельної ділянки з обох сторін становить 32,48 м та 32,24 м, а повинно становити 30 м.

Рішенням Золотоніської міської ради від 20 жовтня 2015 року № 56-28/VI

ОСОБА_1 надано дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за рахунок земель житлової та громадської забудови Золотоніської міської ради площею 0,0600 га.

Рішенням Золотоніської міської ради від 08 серпня 2017 року № 26-26/VІI внесено зміни до рішення Золотоніської міської ради від 20 жовтня 2015 року № 56-28/VI, виклавши у таблиці підпункт 3 пункту 1 в новій редакції: « ОСОБА_1 / АДРЕСА_1 (відповідно до попереднього рішення Золотоніського міськвиконкому від 1956 року); площа ділянки, (га) - 0,0600».

Відповідно до копії договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві приватної власності від 20 листопада 1956 року № 126 ОСОБА_4 (попередній користувач) на підставі рішення виконкому Золотоніської міської ради депутатів від 17 травня 1956 року № 12 передано у користування земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_4 ) площею 600 кв. м.

Згідно з копією Генерального плану вказаної земельної ділянки ширина з двох сторін становить по 16,20 м та довжина інших двох сторін становить по 37,0 м.

ПП «Землемір» у 2016 році на замовлення ОСОБА_1 виготовило технічну документацією із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 0,0598 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Ця технічна документація містить збірний кадастровий план, з якого вбачається, що на

АДРЕСА_1 та на АДРЕСА_2 площа земельної ділянки ОСОБА_1 становить 0,0605 га, ширина з одного боку 16,83 м, з другого - 17,76 м; довжина з одного боку 35,39 м, з другого - 34,44 м. Згідно з матеріалами польових топографо-геодезичних робіт, ширина земельної ділянки з одного боку становить 16,19 м, з другого - 16,20 м; довжина з одного боку 35,39 м, з другого - 34,44 м.

Відповідно до акта поновлення меж земельної ділянки, що перебуває у користуванні ОСОБА_1 від 11 травня 2017 року межі земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 площею 0,0598 га, наданої користувачу ОСОБА_1 згідно з рішенням міської ради для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, не були закріплені в натурі (на місцевості) тимчасовими межовими знаками, у зв`язку з перешкодами у виконанні робіт, тобто відмовою доступу до межі між ділянками ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які було вчинено суміжним землекористувачем ОСОБА_2 . Вказано, що користувач земельної ділянки заявляє претензії щодо меж та конфігурації земельної ділянки (різниця меж між фактичними землекористуванням та землекористуванням, яке було передбачене попередніми рішеннями ради, становить 1,084 м від вулиці Савицького та 1,837 м з боку ділянки, що перебуває в користуванні ОСОБА_3 ). Користувачами суміжних земельних ділянок: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 претензій до інших існуючих меж не заявлено, крім межі між ділянками ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Межові знаки не передані на зберігання користувачу земельної ділянки ОСОБА_1 , у зв`язку з перешкодами у виконанні робіт.

Згідно з актом від 11 травня 2017 року ОСОБА_2 від складання і підписання акта поновлення меж земельної ділянки, що перебуває у користуванні ОСОБА_1 , відмовилась.

Рішенням державного кадастрового реєстратора Шалавіної Ю. В. від 10 квітня 2018 року № РВ-018 відмовлено ОСОБА_1 у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру щодо земельної ділянки за адресою:

АДРЕСА_1 у зв`язку з невідповідністю поданих документів вимогам, установленим Законом України «Про Державний земельний кадастр» і Порядком ведення Державного земельного кадастру, а саме: статті 22 Закону України «Про Державний земельний кадастр», пункту 67, 111 Порядку ведення Державного земельного кадастру (подана технічна документація із землеустрою суперечить вимогам Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками), статті 198 ЗК України, статті 55 Закону України «Про землеустрій» (не закріплено межу земельної ділянки межовими знаками, не здійснено передачу на зберігання межових знаків, межа ділянки не погоджена із сусіднім землекористувачем). Тобто, подані документи не відповідають нормам законодавства.

Позиція Верховного Суду

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про скасування рішення державного кадастрового реєстратора про відмову у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру, визнання за нею права на приватизацію земельної ділянки та зобов`язання ОСОБА_2 відновити межу земельної ділянки

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (частина перша та друга статті 2 ЦПК України).

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої статті 16 ЦК України).

Згідно з частиною першою та другою статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Тлумачення вказаних норм свідчить, що цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом.

Задоволення вимоги ОСОБА_1 про скасування рішення державного кадастрового реєстратора про відмову у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру та визнання за нею права на приватизацію земельної ділянки не призведе до поновлення її порушених прав як землекористувача та особи, яка претендує на отримання земельної ділянки у власність за адресою: АДРЕСА_1 . Отже, вимоги ОСОБА_1 про скасування рішення державного кадастрового реєстратора про відмову у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру та визнання за нею права на приватизацію земельної ділянки не є ефективним способом захисту порушеного права позивача. Ефективним способом захисту прав позивача є вимога про зобов`язання відповідача вчинити певні дії, зокрема перенести вглиб своєї земельної ділянки установлену нею огорожу, яка розмежовує земельні ділянки, що перебуваються у користуванні сторін.

Суди зробили правильний висновок про відмову в задоволенні позовних вимогпро скасування рішення державного кадастрового реєстратора про відмову у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру та визнання за нею права на приватизацію земельної ділянки, проте помилились щодо мотивів такої відмови. Тому рішення судів попередніх інстанцій у цій частині позову підлягають зміні з викладенням їх мотивувальних частин в редакції цієї постанови.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 листопада 2021 року у справі

№ 607/19399/15-ц (провадження № 61-18062св20) зазначено, що «встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) не є компетенцією суду. Суд розглядає справи по відновленню меж земельної ділянки, тобто спір про поновлення права, яке існувало у разі його можливого порушення. […] Встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування, а не на підставі рішення суду».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі

№ 514/1571/14-ц (провадження № 14-552цс18), на висновки якої посилався суд першої інстанції, зазначено, що «встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) не є компетенцією суду».

Позивач ОСОБА_1 вказувала, що відповідач ОСОБА_2 своїми діями порушує її право на встановлення меж земельної ділянки в натурі з метою її приватизації та відмовляються підписувати відповідний акт погодження меж земельних ділянок.

Установивши, що позивач звертається з позовною вимогою про зобов`язання відновити межу земельної ділянки згідно з даними земельно-кадастрової документації, виконаної на її замовлення ПП «Землемір» на підставі рішення Золотоніської міської ради від 20 жовтня 2015 року № 56-28/VI та фактично намагається встановити на підставі судового рішення у цій справі межі спірної земельної ділянки в натурі, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, зробив правильний висновок про відмову у задоволенні вказаної вимоги.

Щодо позовної вимоги ОСОБА_1 про зобов`язання ОСОБА_2 перенести вглиб своєї земельної ділянки установлену нею огорожу (паркан), яка розмежовує земельні ділянки, що перебуваються у їх користуванні

Кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Згідно з пунктом 4 частини другої статті 16 ЦПК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відновлення становища, яке існувало до порушення.

Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою і відшкодуванням завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється таким шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів (стаття 152 ЗК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 367 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

У справі, що переглядається:

позивач, крім іншого, просила зобов`язати ОСОБА_2 перенести вглиб своєї земельної ділянки установлену нею огорожу (паркан), яка розмежовує земельні ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 -

АДРЕСА_2 , а саме: відступити від існуючої межі домоволодіння позивача на відстань 1,084 м з боку АДРЕСА_2 , а також відступити на відстань 1,837 м з боку ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , яка перебуває у користуванні ОСОБА_3 ;

ОСОБА_1 посилалась на те, що ОСОБА_2 встановила капітальний паркан між їх земельними ділянками, чим порушила раніше визначену межу земельних ділянок та зайняла частину земельної ділянки, якою вона користується. Позивач також наголошувала, що на підставі договору дарування від 27 червня 2008 року, укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 , їй належить житловий будинок з надвірними будівлями загальною площею 66,2 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 . Цей житловий будинок розміщено на земельній ділянці, яка була виділена ОСОБА_4 у безоплатне користування для будівництва індивідуального житлового будинку на праві приватної власності на підставі рішення виконкому Золотоніської міської ради депутатів від 17 травня 1956 року № 12. За наявною в архіві Золотоніської міської ради містобудівною документацією 1956 року між домоволодіннями мав бути облаштований пожежний прохід, в тому числі до будинку, що належить позивачу на праві власності. Вказаний прохід самовільно зайнято ОСОБА_2 ;

суди попередніх інстанцій зробили висновок, що позивач станом на момент виникнення спірних правовідносин та вирішення даної справи в суді не є власником спірної земельної ділянки, тому в задоволенні позовної вимоги про зобов`язання ОСОБА_2 перенести вглиб своєї земельної ділянки установлену нею огорожу (паркан), яка розмежовує земельні ділянки, що перебуваються у користуванні сторін, відмовили. Разом з цим, суди не врахували, що ОСОБА_1 є власником будинок з надвірними будівлями загальною площею 66,2 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 та користується земельною ділянкою за цією ж адресою, а тому має право вимагати усунення порушень її прав шляхом відновлення попереднього становища.

За таких обставин, суди попередніх інстанцій не врахували усіх обставини справи, не спростували доводи позивача та фактично не розглянули позовну вимогу

ОСОБА_1 про зобов`язання ОСОБА_2 перенести вглиб своєї земельної ділянки установлену нею огорожу (паркан), яка розмежовує земельні ділянки, що перебуваються у їх користуванні, тому зробили передчасний висновок про відсутність підстав для задоволення цієї позовної вимоги.

Суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій, з огляду на положення статті 400 ЦПК України.

Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції (частина четверта статті 411 ЦПК України).

Таким чином, рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду в частині позовної вимоги ОСОБА_1 про зобов`язання ОСОБА_2 перенести вглиб своєї земельної ділянки установлену нею огорожу (паркан), яка розмежовує земельні ділянки, що перебуваються у їх користуванні, належить скасувати та передати справу в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги (частина третя статті 400 ЦПК України).

З урахуванням висновків щодо застосування норм права, викладених у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 листопада 2021 року у справі № 607/19399/15-ц (провадження № 61-18062св20), у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 514/1571/14-ц (провадження № 14-552цс18) та меж касаційного перегляду колегія суддів вважає, що: касаційну скаргу належить задовольнити частково; оскаржені судові рішення в частині позовної вимоги про зобов`язання відновити межу земельної ділянки - залишити без змін; оскаржені судові рішення в частині позовної вимоги про зобов`язання ОСОБА_2 перенести вглиб своєї земельної ділянки установлену нею огорожу (паркан), яка розмежовує земельні ділянки, що перебуваються у користуванні сторін - скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції; рішення судів в частині позовних вимог про скасування рішення державного кадастрового реєстратора про відмову у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру та визнання права на приватизацію земельної ділянки змінити з викладенням їх мотивувальних частин в редакції цієї постанови.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 411, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 08 квітня

2021 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 06 липня 2021 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов`язання відновити межу земельної ділянки залишити без змін.

Рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 08 квітня

2021 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 06 липня 2021 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до державного кадастрового реєстратора міськрайонного управління у Золотоніському районі та місті Золотоноша Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області Шалавіної Юлії Валеріївни, Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області, Золотоніської міської ради про скасування рішення державного кадастрового реєстратора та визнання права на приватизацію земельної ділянки змінити, виклавши їх мотивувальні частини в редакції цієї постанови.

Рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 08 квітня

2021 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 06 липня 2021 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов`язання перенести вглиб своєї земельної ділянки установлену нею огорожу (паркан), яка розмежовує земельні ділянки, що перебуваються у їх користуванні, скасувати, а справу в цій частини позовних вимог направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції Рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 08 квітня 2021 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 06 липня 2021 року в скасованій частині втрачають законну силу.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. І. Крат

Судді:Н. О. Антоненко
І. О. Дундар
Є. В. Краснощоков М. М. Русинчук