КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/9957/2022
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Коцюрби О.П., Білич І.М.,

за участю секретаря судового засідання Хоменко О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Ігнатьєва Олексія Роальдовича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 14 червня 2022 року у складі судді Зуєвич Л.Л.,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, Державної казначейської служби України, третя особа: інспектор Управління патрульної поліції міста Києва Мишура Андрій Олександрович про відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В :

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернувся у суд із позовом, у якому просив з стягнути з держави через Державну казначейську службу України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку на свою користь 20 000 грн відшкодування моральної шкоди завданої незаконним рішенням службової особи Департаменту патрульної поліції в особі Управління патрульної поліції в м. Києві.

Позов обґрунтовано тим, що 18.02.2020 інспектором патрульної поліції Мишурою А.О. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі на бланку серії ДП 18 №743782 щодо ОСОБА_1 , якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП та па нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

Не погоджуючись з такою постановою про накладення адміністративного стягнення позивач оскаржив її в адміністративному порядку за результатами чого 17.06.2020 Святошинським районним судом міста Києва ухвалено рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 19.10.2020 рішенняСвятошинського районного суду м. Києва 17.06.2020 скасовано та прийнято нове, яким задоволено позовні вимоги, а саме: визнано протиправною та скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху серії ДП 18 №743782 від 18.02.2020.

Тобто вказаною постановою, яка набрала законної сили, встановлено факт протиправного притягнення позивача до адміністративної відповідальності шляхом накладення адміністративного штрафу зі сторони службової особо органу державної влади - Департаменту.

Позивач вказує, що внаслідок незаконних дій службової особи Департаменту йому заподіяно моральну шкоду, яка полягає в наступному.

Зазначено, що позивач є адвокатом, в ситуації винесення зазначеної постанови про накладення адміністративного стягнення, позивач незважаючи на обізнаність з правами та обов`язками, які він має відповідно до Конституції України та КУпАП, не мав можливості реалізувати гарантоване Конституцією України права на захист. Обурення таким нехтуванням основних прав людини сильно вплинуло на самопочуття та емоційну рівновагу позивача, призвело до тривалого пригніченого депресивного стану.

Крім того, вказано, що не чекаючи закінчення процедури апеляційного оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення, Департаментом було подано постанову про накладення адміністративного стягнення в Святошинський райвідділ державної виконавчої службу в м. Києві, що призвело до відкриття виконавчого провадження щодо позивача з примусового стягнення штрафу в розмірі 1 020 грн.

Вказується, що такі дії Департаменту призвели до додаткових незручностей та виникнення відчуття тривожності позивача щодо можливості арешту його майна та рахунків, формування негативного образу позивача як боржника серед його рідних та знайомих. Також позивач був змушений витрачати додатковий час на закриття виконавчого провадження № 62125244.

Переживання позивача супроводжувались інтенсивними негативними почуттями: обурення через безпідставність звинувачень, власну безправність і приниження.

Враховуючи характер, обсяг та глибину моральних страждань, їх тривалість, ступінь зниження репутації (адвокат, який не може захистити навіть свої права), час та зусилля для відновлення попереднього стану, пригнічення та депресію від сумнів у необхідності його професії, виходячи з засад розумності і справедливості, позивач вважає, що з урахуванням психологічних властивостей звичайної людини зазначене є достатнім свідченням фізичних та душевних страждань.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 14 червня 2022 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі адвокат Ігнатьєв О.Р. в інтересах ОСОБА_1 посилаючись на не належне дослідження фактичних обставин справи, не надання належної правової оцінки доказам, що в свою чергу призвело до порушення судом норм матеріального права, просить скасувати рішення районного суду та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Вказано, що зокрема, порушення прав позивача виявилося у тому, що йому не було надано для ознайомлення доказів вчинення адміністративного правопорушення, нерозглянуті клопотання про залучення адвоката та про перенесення розгляду справи, тобто істотно порушено права позивача на захист, який передбачений ст. 59 Конституції України, під час розгляду адміністративної справи та винесення постанови про накладення адміністративного стягнення, чим порушено ст. 268, 277 КУпАП. Внаслідок таких незаконних дій службової особи Департаменту патрульної поліції в особі Управління патрульної поліції в м. Києві, позивачу заподіяно моральну шкоду, що й стало підставою для звернення до суду за захистом порушених прав.

Між тим районний суд в процесі розгляду справи зробив ряд правомірних та доцільних висновків щодо даних правовідносин, проте в резолютивній частині оскаржуваного рішення, судом зроблені зовсім протилежні висновки, які є необґрунтованими.

Інші доводи апеляційної скарги за змістом ідентичні з позовними вимогами.

У відзиві на апеляційну скаргу представник Департаменту патрульної поліції Щур І.В. вважає твердження позивача безпідставними та необґрунтованими, а вимоги такими, що не підлягають задоволенню, з огляду на що просить рішення районного суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Представник Державної казначейської служби України та третя особа у судове засідання не з`явилися, про дату, місце та час судом повідомлялися належним чином (а.с. 131), у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглядати справу у їх відсутність.

Колегія суддів, заслухавши адвоката Ігнатьєва О.Р. в інтересах ОСОБА_1 , який підтримав та просив задовольнити апеляційну скаргу, представника Департаменту патрульної поліції Щур І.В., яка просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, приходить до наступного.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам оскаржувані судові рішення не відповідають.

Як убачається з матеріалів справи, 18.02.2020 інспектором патрульної поліції Мишурою А.О. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП 18 №743782 щодо ОСОБА_1 , якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП з накладенням стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 грн (а.с. 10);

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 17.06.2020 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 про визнання дій неправомірними, скасування постанови, відмовлено.

Між тим за наслідками апеляційного провадження постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 19.10.2020задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_1 рішення Святошинського районного суду міста Києва від 17.06.2020 у справі № 759/386/20 скасовано та ухвалено нове, яким позов ОСОБА_1 задоволено, визнано протиправною та скасовано постанову про накладення на нього адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху (а.с. 11-15).

Зазначене судове рішення мотивоване неправомірністю дій винесення поліцейським постанови від 18.02.2020року серії ДП 18 №743782 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП з посиланням на те, що під час розгляду адміністративної справи позивач заявляв клопотання, жодне з яких інспектором поліції не розглянуто й незважаючи на заперечення позивача про відсутність в його діях порушення не надав відеодоказ та перейшов до розгляду справи, чим порушив норми КУПАП, в той час як положеннями ч. 1 ст. 178 КУпАП питання притягнення позивача до адміністративної відповідальності може розглядатися також за місцем обліку транспортних засобів, або за місцем його проживання (а.с. 11-15).

Відповідно до частин першої та другої статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема і відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової шкоди).

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 зазначав, що підставою для відшкодування моральної шкоди та витрат на правову допомогу є, зокрема незаконне притягнення його до адміністративної відповідальності, що призвело до порушення його прав.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтями 55, 56 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про національну поліцію» Поліцейський зобов`язаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; поважати і не порушувати прав і свобод людини.

Згідно ч. 3 статті 19 Закону України «Про національну поліцію» держава відповідно до закону відшкодовує шкоду, завдану фізичній або юридичній особі рішеннями, дією чи бездіяльністю органу або підрозділу поліції, поліцейським під час здійснення ними своїх повноважень.

Відповідно до частин першої, другої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені статтями 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Відповідно до статті 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди за статтями 1173, 1174 ЦК України є неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, що є предметом доказування по справі.

Указане узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом України 25 травня 2016 року у справі № 6-440цс16.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 1 Закону України від 01 грудня 1994 року № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон № 266/94-ВР) визначено, що відшкодуванню підлягає шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 2 Закону № 266/94-ВР право на відшкодування шкоди у розмірах і у порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема, у випадку закриття справи про адміністративне правопорушення.

Згідно з пунктом 5 статті 3 Закону № 266/94-ВРу наведених у статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується моральна шкода.

Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц, на яку міститься посилання районного суду в оскаржуваному рішенні, викладено правовий висновок про те, що на підставі пункту 2 частини першої статті 1 Закону № 266/94-ВР в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу. Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше).

У справі, яка переглядається, підставою для відшкодування шкоди є незаконність дій посадової особи під час притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

Разом із тим, це не спростовує того, що такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувалися з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.

Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 26 серпня 2020 року у справі № 544/964/18.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1 у зв`язку з недоведеністю моральної шкоди, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що позивач пов`язував моральну шкоду із спричиненими йому неправомірними діями відповідача душевними стражданнями та фактично поклав на позивача обов`язок довести наявність у нього таких страждань за умови встановленого факту протиправної поведінки щодо позивача з боку службової особи органу державної влади при виконанні ним владних повноважень.

Згідно з частиною четвертою статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиція - це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиційно встановлені факти не підлягають доказуванню.

Звільнення від доказування з підстав установлення преюдиційних обставин в іншому судовому рішенні, варто розуміти так, що учасники судового процесу не зобов`язані повторно доказувати ті обставини, які були встановлені чинним судовим рішенням в іншій адміністративній, цивільній або господарській справі, якщо в цій справі брали участь особи, щодо яких відповідні обставини встановлені.

З огляду на положення ч. 4 ст. 82 ЦПК України, районний суд належним чином не врахував, що постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 19.10.2020 у справі № 759/386/20 визнано незаконність дій працівника поліції, пов`язаного з притягненням позивача до адміністративної відповідальності, за наслідками чого складену посадою особою постанову визнано протиправною й скасовано (а.с. 11-15).

У цьому контексті, здійснення провадження у справі про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, свідчить про незаконні дії посадової особи, яка ініціювала та здійснювала вказане провадження. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення накладеного штрафу.

Отже, ОСОБА_1 був притягнутий до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу працівником патрульної поліції незаконно, у зв`язку з чим вимушений був звертатися у суд за захистом своїх прав, що свідчить про наявність правових підстав для відшкодування позивачеві завданої моральної шкоди відповідно до вимог статей 23, 1174 ЦК України, пункту 4 частини першої статті 2 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду".

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Отже, районний суд, розглядаючи спір, порушив норми процесуального права, неправильно застосував вимоги матеріального права, що є безумовною підставою до скасування судового рішення й ухвалення по справі нового судового рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_1 , враховуючи таке.

У своїх прецедентних рішеннях Європейський суд з прав людини нагадує свою постійну позицію проте,що заявнику не може бути пред`явлено вимогу про надання будь-якого підтвердження моральної шкоди, яку він поніс (в числі багатьох прикладів постанова Європейського Суду від 15 жовтня 2009 р. по справі «Антипенков проти Російської Федерації» (Antipenkov v. Russia), п. 82, скарга №33470/03; Постанова Європейського Суду від14лютого 2008 р. по справі «Пшеничний проти Російської Федерації» (Pshenichnyy v. Russia), п. 35, скарга № 30422/03; Постанова Європейського Суду по справі «Гарабаєв проти Російської Федерації» (Garabayev v. Russia), п. 113, скарга № 38411/02, ЕСПЧ 2007-VII (витяги); а також Постанова Європейського Суду від 01 червня 2006 р. по справі «Грідін проти Російської Федерації» (Gridinv.Russia), п.20,скарга № 4171/04) Постанова ЄСПЛ по справі «Недайборщ (NEDAYBORSHGH) проти Російської Федерації», п. 37, скарга № 42255/04.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Особою, відповідальною перед потерпілим за шкоду, завдану органами державної влади, їх посадовими та службовими особами, відповідно до наведених вище положень ЦК України, та відповідачем у справі є держава, яка набуває і здійснює свої цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Таким чином, вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди є мотивованими, проте розмір грошового відшкодування моральної шкоди, що його просить стягнути ОСОБА_2 , не відповідає характеру правопорушення, тривалості душевних страждань та вимогам розумності і справедливості.

Визначаючи розмір моральної шкоди, завданої протиправними діями, колегія суддів звертає увагу на обставини справи й вважає, що заявлена позивачем сума на відшкодування моральної шкоди у розмірі 20 000 грн суперечить засадам розумності та справедливості та є надмірною.

Враховуючи суть позовних вимог, характер та тривалість моральних страждань, заподіяних позивачу під час вирішення справи про притягнення його до адміністративної відповідальності, необхідність звернення за захистом порушених прав, з витрачанням особистого часу на поновлення порушених прав, колегія суддів визначає розмір моральної шкоди, який підлягає стягненню на користь позивача з Держави Україна (державного бюджету) шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України, у сумі 500 грн., що з огляду на встановлені обставини справи буде достатньо справедливою сатисфакцією за спричинену моральну шкоду

У задоволенні позову в іншій частині необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Ігнатьєва Олексія Роальдовича в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 14 червня 2022 року скасувати.

Постановити по справі нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з Держави Україна шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 500 грн.

У задоволенні позову в іншій частині відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дати складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 12 грудня 2022 року.

Суддя-доповідач:

Судді: