Справа № 541/2497/22
Номер провадження 2/541/826/2022
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

26 грудня 2022 року м.Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді Вірченко О.М.,

за участю секретаря судового засідання Циганової Ю.М.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, третя особа - Служба у справах дітей Миргородської міської ради,

встановив:

12 жовтня 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, третя особа - Служба у справах дітей Миргородської міської ради. Позовна заява обґрунтована тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після народження дитини відповідач перестав проживати разом з позивачкою та дитиною, участі у вихованні сина не приймає. Ніяким чином не піклується про нього, не проявляє заінтересованості в його подальшій долі, не цікавиться навчанням, станом здоров`я, тому позивачка просила суд позбавити ОСОБА_2 батьківських прав щодо його неповнолітнього сина.

Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги просила задовольнити з викладених у позові підстав, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином у відповідності до положень ч. 1 ст. 128 ЦПК України.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, направив заяву, в якій просив провести судове засідання у його відсутність, при розгляді справи покладається на розсуд суду. Направив висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав від 08 грудня 2022 року.

Згідно зі ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, який не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив і якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Суд, вислухавши позивачку, свідків, дослідивши зібрані в справі докази, приходить наступного висновку.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Положеннями ч. 1 ст. 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 , видане 14 листопада 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції у місті Донецьку, актовий запис № 990).

Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради Харківської області від 12 грудня 2018 року № 894 визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_3 разом із матір`ю ОСОБА_1

22 березня 2019 року ОСОБА_1 уклала шлюб із ОСОБА_4 (свідоцтво про шлюб серія НОМЕР_2 , видане 22 березня 2019 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Слобідському та Основ`янсьому районах у місті Харкові Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис 143).

У відповідності з довідкою від 09 серпня 2022 року ОСОБА_3 є учнем 3 класу Харківської гімназії № 46 ім. М.В. Ломоносова. ОСОБА_3 регулярно відвідує заняття, завжди охайний, доглянутий. Мати дитини ОСОБА_1 спілкується з педагогами, цікавиться навчальним процесом та життям дитини. ОСОБА_2 не приймає участі у вихованні сина, не цікавиться навчанням та його поведінкою, не спілкується з класним керівником та учителями. Обов`язки по вихованню фактично виконує чоловік матері - ОСОБА_4 .

За змістом ст.ст. 3, 9, 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, у всіх діях щодо дітей, у тому числі, коли дитина розлучається з одним з батьків, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Приписами ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя.

У відповідності зі ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між особою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 та ч. 3 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства», дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

У висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Миргородської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав від 08 грудня 2022 року зазначено, що ОСОБА_1 проживає разом із дітьми ОСОБА_3 , 2013 року народження, ОСОБА_5 , 2020 року народження, чоловіком ОСОБА_4 в орендованій квартирі за адресою: АДРЕСА_1 . Для виховання та розвитку дітей створені належні матеріально-побутові умови, діти забезпечені в достатній мірі всім необхідним. Малолітній ОСОБА_3 повідомив, що саме ОСОБА_4 вважає батьком. З`ясувати думку самого ОСОБА_2 не виявилось за можливе, комісія не мала змоги детально з`ясувати усі обставини по справі, а також поставити запитання та отримати відповіді на них, оскільки місце його проживання невідоме.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_6 пояснив, що він є батьком позивачки, відповідача знав як біологічного батька ОСОБА_3 , але з кінця 2014-початку 2015 років вони не спілкуються. Після розірвання шлюбу між сторонами ОСОБА_2 не утримував дитину, не спілкувався із сином, між батьком та дитиною відсутні будь-які соціальні зв`язки. Де наразі відповідач перебуває, їм не відомо, хоча дочка намагалася його знайти. Наразі позивачка уклала шлюб з ОСОБА_4 , у них народилася спільна дитина. ОСОБА_4 виховує Нікіту як рідного, має намір його усиновити.

Свідок ОСОБА_7 , яка є матір`ю позивачки, пояснила наступне. Відповідача вона не бачила з 2015 року, не спілкується з ним, тому що не знає його адреси проживання та номера телефону. Вихованням ОСОБА_3 з двох років займається ОСОБА_4 . Біологічний батько не виявляє ніякої турботи про дитину та не намагається прийняти участі у його вихованні.

Свідок ОСОБА_4 зазначив, що він є чоловіком позивачки, почав проживати разом із нею, її сином ОСОБА_8 з лютого 2015 року. ОСОБА_2 ніколи не бачив, не чув, щоб дружина чи її син спілкувалися з відповідачем навіть по телефону. Він займається вихованням ОСОБА_3 , у них дружні відносини, ОСОБА_8 вважає його батьком.

Доказів на спростування наведених фактів відповідачем суду не надано.

Відповідно до ст. 165 СК України з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Відповідно до вимог ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

П. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» закріплює, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що вони ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки (п. 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»).

Судом встановлено, що ОСОБА_2 не виконує своїх батьківських обов`язків відносно малолітнього ОСОБА_3 , участі в його вихованні, лікуванні не приймає, не турбується про здоров`я дитини. Фінансової допомоги для виховання та утримання не надає, не виявляє у відношенні до нього батьківської турботи, що вказує на неналежне виконання батьківських обов`язків, свідоме нехтування батьківськими обов`язками, в розумінні законодавчих положень.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов про позбавлення батьківських прав є обґрунтованим і таким, що відповідає інтересам дитини, тому підлягає задоволенню.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки в розмірі 992,40 грн.

Керуючись ст.ст. 13, 206, 263, 265, 280, 281, 354 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, третя особа - Служба у справах дітей Миргородської міської ради, задовольнити.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 , судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст складено 05 січня 2023 року.

Суддя: О. М. Вірченко