КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ _____________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 496/3485/21
Провадження № 2/947/780/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.11.2022 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Петренка В.С.

за участю секретаря Ратовської А.С., Матвієвої А.В., Лебедюк І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в м. Одесі цивільну справу за позовом

ОСОБА_1

до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору

Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Чередниченко Ганни Анатоліївни та ОСОБА_1

про визнання недійсним договорів купівлі-продажу та витребування майна,

за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору ОСОБА_1

до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору

Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Чередниченко Ганни Анатоліївни

про визнання недійсним договорів купівлі-продажу та витребування майна,

ВСТАНОВИВ:

04.08.2021 року ОСОБА_5 звернувся до Біляївського районного суду Одеської області з позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Чередниченко Ганни Анатоліївни, в якій просив суд

визнати недійсним з моменту укладення договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1 , який укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 20.05.2019 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чередниченко Ганною Анатоліївною за №452;

витребувати у ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 квартиру за адресою: АДРЕСА_1 ;

визнати недійсним з моменту укладання договір купівлі-продажу садового будинку за адресою: АДРЕСА_2 , укладений 04 червня 2019 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чередниченко Ганною Анатоліївною, зареєстрований в реєстрі за № 549;

визнати недійсним з моменту укладання договір купівлі-продажу земельної ділянки (кадастровий номер: :06:001:0330, реєстраційний номер: 10, цільове призначення: для індивідуального садівництва, площа: 0,0858 га), що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , укладений 04 червня 2019 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чередниченко Ганною Анатоліївною, зареєстрований в реєстрі за №552.

В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на те, що йому - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на праві власності належала квартира за адресою: АДРЕСА_1 ; садовий будинок за адресою: АДРЕСА_2 , а також земельна ділянка (кадастровий номер: :06:001:0330, реєстраційний номер: 10, цільове призначення: для індивідуального садівництва, площа: 0.0858 га), що розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

Позивач вказує, що у квартирі він продовжував проживати на момент подачі позову разом зі своєю дружиною ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У 2019 року, як зазначає позивач, він мав намір укласти договори довічного утримання за рахунок наявного у нього майна з ОСОБА_2 , яка є дочкою його друга.

Позивач пояснює, що 20 травня 2019 року з метою нотаріального посвідчення договору довічного утримання до ОСОБА_5 у квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , прийшла ОСОБА_2 , Приватний нотаріус Чередниченко Ганна Анатоліївна та двоє невідомих ОСОБА_5 осіб.

ОСОБА_5 посилається на те, що він взагалі не підписував жодного документу, оскільки нотаріус Чередниченко Ганна Анатоліївна запевнила його - ОСОБА_5 , що він може не ставити підпис, оскільки в нього наявні проблеми з руками, за нього це може зробити одна з осіб, які прийшли разом з нотаріусом.

Після реєстрації спірного договору, як вказує позивач, ОСОБА_2 жодного дня взагалі не виконували своїх обов`язків по утриманню та догляду його - ОСОБА_5 : не забезпечувала харчуванням, медичним обслуговуванням, матеріальним забезпеченням, тощо. За весь час ОСОБА_2 ні разу не зателефонували та не відвідала його - ОСОБА_5 .

У травня 2021 року, як стверджує позивач, він - ОСОБА_5 звернувся за наданням юридичної консультації щодо розірвання договору довічного утримання.

Позивач посилається на те, що на підставі перевірки відомостей з Реєстру прав власності на нерухоме майно представником позивача, йому стало відомо, що його квартира за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві власності ОСОБА_3 , на підставі договору дарування, укладеного з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Позивач стверджує, що спочатку ОСОБА_2 уклала договір купівлі-продажу квартири з ОСОБА_5 , серія та номер: 452, 20.05.2019р., який був посвідчений приватний нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чередниченко Ганною Анатоліївною.

На наступний день, 21.05.2019 року ОСОБА_2 уклала договір дарування серія та номер: 482, виданий 21.05.2019 року, посвідчений приватний нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чередниченко Ганною Анатоліївною зі ОСОБА_3 та подарувала йому придбану напередодні квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач посилається на те, що він - ОСОБА_5 уклав договір купівлі-продажу квартири у віці 82 років, не мав наміру її відчужувати за свого життя, оскільки це було єдине його житло, він - ОСОБА_5 лише мав намір укласти договір довічного утримання, за умовами якого, відповідач буде здійснювати нагляд та утримання ОСОБА_5 та його дружини безкоштовно, фізично допомагаючи йому, оплачуючи комунальні рахунки, готуючи їжу.

Отже, на думку позивача, має місце помилка щодо правової природи правочину.

Позивач пояснює, що у нього відсутнє інше житло, окрім квартири за адресою: АДРЕСА_1 , він підкреслює, що не відбулася фактична передача спірної квартири за оспорюваним договором купівлі-продажу продавцем покупцю, оскільки він продовжує проживати у спірній квартирі з моменту реєстрації та сплачувати всі рахунки на оплату комунальних платежів. До того ж він - ОСОБА_5 не отримував жодних грошових коштів за вказаним договором.

ОСОБА_5 стверджує, що він знаходився протягом 2019 року двічі в урологічному відділенні №2 КНП «МКЛ-10» ОМР: з 02.05.2019-18.05.2019 року та з 01.07.2019 16.07.2019 року, що підтверджує його важкий стан здоров`я.

Тому, на думку позивача, справедливим є висновок про те, що він через два дні після виходу зі стаціонарного лікування не мав наміру укладати будь-яких правочинів свого єдиного житла, оскільки йому просто нікуди було переїхати через відсутність іншого житла.

Позивач зауважує, що під час укладення оспорюваного договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3 волевиявлення його - ОСОБА_5 не відповідало його внутрішній волі та не було спрямоване на реальне настання правових наслідків, обумовлених договором купівлі-продажу.

На думку позивача, між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є родинні зв`язки, тому ОСОБА_3 знав або міг знати про те, що володіє майном незаконно, отже є недобросовісним набувачем.

ОСОБА_5 просить суд витребувати у ОСОБА_3 спірну квартиру, оскільки хоча між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 не було договірних відносин, однак останній володіє майном ОСОБА_5 .

Позивач стверджує, що від його - ОСОБА_5 імені на підставі виданої ОСОБА_2 довіреності, ОСОБА_2 у якості продавця уклала договір купівлі-продажу садового будинку АДРЕСА_4 та договір купівлі-продажу земельної ділянки №552 з ОСОБА_4 , це підтверджується відповідями на адвокатський запит та відомостями з Реєстру прав власності на нерухоме майно.

Позивач зазначає, що про вказані договори він нічого не знав, оскільки ані оригіналу, ані примірника договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_5 , договору купівлі-продажу садового будинку АДРЕСА_4 , договору купівлі-продажу земельної ділянки № 552, довіреності, виданої ОСОБА_5 ОСОБА_2 №451, відомості про який вказано у Реєстрі прав власності на нерухоме майно, у нього немає.

Позивач пояснює, що нічого не знав про існування довіреності, яка уповноважує ОСОБА_2 продавати його садовий будинок та земельну ділянку.

Він наполягає, що наміру відчужувати будинок, який збудував власними руками разом із земельною ділянкою не мав, жодні підстави для цього також були відсутні, а ОСОБА_4 взагалі є невідомою особою для Позивача.

На думку сторони позивача, воля довірителя не знайшла свого вираження, а підмінилася волею представника ОСОБА_2 , яка фактично вступила у змову з контрагентом з метою одержати власну вигоду, оскільки ОСОБА_5 не наділяв ОСОБА_2 повноваженнями на продаж нерухомого майна та не бажав цього.

Позивач зазначає, що не отримував жодних грошових коштів ані від ОСОБА_4 , ані від ОСОБА_2 . Він є членом садівничого кооперативу «Мікрон -2» та протягом 20192021 років періодично приїжджав на земельну ділянку № НОМЕР_1 , АДРЕСА_6 .

Позивач підсумовує, що договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_5 , договір купівлі-продажу садового будинку АДРЕСА_4 , договір купівлі-продажу земельної ділянки №552, які посвідченні приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чередниченко Ганною Анатоліївною є недійсними, оскільки не відповідають внутрішній волі позивача.

З урахуванням викладеного, вважаючи укладені договори купівлі-продажу недійсними, ОСОБА_5 звернувся до суду з відповідним позовом.

Ухвалою судді Біляївського районного суду Одеської області Галич О.П. від 09.08.2021 року цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: приватний нотаріус Чередниченко Ганна Анатоліївна про визнання недійсним договорів купівлі-продажу було надіслано за підсудністю до Київського районного суду м. Одеси на підставі ч. 1 ст. 30 ЦПК України, оскільки предмет спору, об`єктом якого є нерухоме майно, найдорожче з якого квартира, розташований у Київському районі м. Одеси, що є визначальною ознакою виключної підсудності розгляду справи за місцем знаходження такого майна.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Київського районного суду м. Одеси Петренку В.С.

Ухвалою судді Київського районну суду м. Одеси Петренка В.С. від 08.09.2021 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Чередниченко Ганни Анатоліївни про визнання недійсними договорів купівлі-продажу та витребування майна. Розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання.

Крім того, ухвалою судді Київського районну суду м. Одеси Петренка В.С. від 08.09.2021 року було задоволено клопотання представника ОСОБА_5 про витребування доказів. Витребувано у Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Чередниченко Ганни Анатоліївни належним чином завірену копію договору купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_7 , який укладений 20.05.2019р. між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чередниченко Ганною Анатоліївною та копії всіх документів, які містяться у даній нотаріальній справі; належним чином завірену копію договору дарування квартири за адресою: АДРЕСА_1 , АДРЕСА_8 , виданого 21.05.2019, який укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чередниченко Ганною Анатоліївною та документів, та копії всіх документів, які містяться у даній нотаріальній справі; належним чином завірену копію договору купівлі-продажу садового будинку за адресою: АДРЕСА_9 , виданого 04.06.2019 який укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чередниченко Ганною Анатоліївною та копії всіх документів, які містяться у даній нотаріальній справі; належним чином завірену копію договору купівлі-продажу земельної ділянки (кадастровий номер: :06:001:0330, реєстраційний номер: 10, цільове призначення: для індивідуального садівництва, площа: 0.0858 га), що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , АДРЕСА_10 , виданого 04.06.2019, який укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чередниченко Ганною Анатоліївною та копії всіх документів, які містяться у даній нотаріальній справі; належним чином завірену копію довіреності, видану ОСОБА_5 ОСОБА_2 , посвідченої приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чередниченко Ганною Анатоліївною 20.05.2019р., зареєстрованої в реєстрі за №451 та копії всіх документів, які містяться у даній нотаріальній справі. Витребувано з Одеського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) належним чином завірену копію свідоцтва про шлюб, який зареєстровано між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Ухвалою Київського районну суду м. Одеси від 08.09.2021 було задоволено заяву представника ОСОБА_5 адвоката Байло Євгена Сергійовича про забезпечення позову. Накладено арешт на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Накладено арешт на садовий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 ; Накладено арешт на земельну ділянку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 (кадастровий номер: :06:001:0330, реєстраційний номер: 10, цільове призначення: для індивідуального садівництва, площа: 0,0858 га).

24.09.2021 року до канцелярії суду від Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Чередниченко Ганни Анатоліївни надійшли витребувані ухвалою суду документи.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 11.10.2021 року було витребувано з Одеського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) повний витяг про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

29.10.2021 року до канцелярії суду від представника відповідача ОСОБА_2 до канцелярії суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просить у задоволенні позовної заяви ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Чередниченко Ганни Анатоліївни про визнання недійсним договорів купівлі-продажу та витребування майна відмовити в повному обсязі, оскільки доводи, наведені в позовній заяві не відповідають дійсності, викладені з приховуванням основоположних обставин в даній справі, можливо і в наслідок хвороби, про те, це не є підставою визнання недійсними спірних договорів, оскільки на момент їх укладення є докази, які прямо вказують на свідомі дії позивача.

Представник відповідача вказує, що зі сторони продавця виступає не лише ОСОБА_5 , але й його дружина ОСОБА_6 , яка не оскаржує факт укладання такого договору. До того ж представник відповідача посилається на висновок про ринкову вартість об`єкта оцінки, що був виконаний суб`єктом оціночної діяльності Приватним підприємством «Дельта-Консалтінг» 08.05.2019 року, який є додатком до договору купівлі-продажу. На його думку це підтверджує, що питання продажу квартири ставилося завчасно і йому слідувала процедура не в один день, отже доводи позивача, що він вчинив правочин під впливом помилки щодо природи договору є перекрученим.

Представник відповідача посилався на те, що в позивача наявна хвороба Паркінсона, а це, на його думку, фактично підкреслює вірогідність, що позивач після спливу майже трьох років не пам`ятає про те, що за його згоди було укладено договір купівлі-продажу та видано довіреність, якою уповноважено ОСОБА_2 на розпорядження всім рухомим та нерухомим майном (а також майновими правами).

Представник відповідача зазначає, що у зв`язку з тим, що у позивача відсутні будь-які родичі та спадкоємці, позивач сам звернувся до свого знайомого ОСОБА_7 (батько відповідача) з пропозицією переписати на його родичів майно, оскільки після його смерті майно стане відумерлою спадщиною і перейде у власність територіальної громади. Надалі він стверджує, що оскільки позивачу дійсно необхідні були кошти на лікування та на життя, останній зажадав за вказані дії кошти, тобто виявив бажання укласти договір купівлі-продажу з умовою що після продажу майна він залишає за собою право користуватися ним довічно.

Представник відповідача посилається на дружні відносини між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 (батько відповідача), які тривали більше 60-ти років, між ними були довірительні відносини, а тому зазначені умови не були прописані в договорі купівлі-продажу.

З приводу укладення договорів купівлі-продажу садового будинку з господарськими будівлями і спорудами та земельної ділянки, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 , на підставі довіреності виданої ОСОБА_5 від 20 травня 2019 року, представник відповідача зазначає, що ОСОБА_5 свідомо уповноважив ОСОБА_2 на розпорядження всім рухомим та нерухомим майном, та знав про продаж нерухомого майна. На думку представника відповідача, це підтверджується заявою дружини, ОСОБА_6 , яка нотаріально надавала згоду чоловікові на продаж, укладання та підписання договорів купівлі-продажу садового будинку з господарськими будівлями і спорудами та земельної ділянки, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 , набутих ними в період шлюбу за спільні кошти.

Представник відповідача обґрунтовує, що заява дружини підтверджує намір позивача здійснити продаж садового будинку з господарськими будівлями і спорудами та земельної ділянки.

Представник відповідача приходить до висновку, що жодних дій щодо скасування довіреності у встановленому законом порядку позивач не вчинив. Натомість, позивач звернувся до нотаріальних органів з заявою про скасування довіреності, виданої на ОСОБА_2 , посвідченої Чередниченко Ганною Анатоліївною, приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу 20 травня 2019 року за реєстровим № 451, бланк ННЕ 358878 лише 20 вересня 2021 року, що не тягне за собою наслідків припинення всіх попередніх угод.

Відповідач запевняє, що між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 не було попередньої домовленості з приводу укладення договору довічного утримання, а була домовленість на укладення договору купівлі-продажу, що підтверджується замовлення оцінки майна для продажу квартири та надання попередньої згоди дружини на продаж садового будинку та земельної ділянки.

Отже, на думку відповідача, доводи наведені в позовній заяві ОСОБА_5 не відповідають дійсності, викладені з приховуванням основоположних обставин у справі, можливо і в наслідок хвороби, про те, це не є підставою визнання недійсними спірних договорів, оскільки на момент їх укладення є докази, які прямо вказують на свідомі дії позивача.

03.11.2021 року на виконання ухвали Київського районного суду м. Одеси про витребування доказів, Одеський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) направив повний витяг про народження № 1 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

З вказаного витягу вбачається, що матір`ю ОСОБА_3 є ОСОБА_2 (відповідач по справі).

06.11.2021 року в канцелярію суду надійшла заява третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору приватного нотаріусу Одеського міського нотаріального округу Чередниченко Ганни Анатоліївни про розгляд справи за її відсутності, в якій вона також просить суд прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства.

15.11.2021 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив, в якій представник позивача заперечував доводи відповідача та просив позовну заяву задовольнити у повному обсязі.

Представник позивача стверджував, що ОСОБА_6 дійсно підписала договір купівлі-продажу, однак, будучи впевненої, що підписує договір довічного утримання. Ані примірника, ані копії договору нотаріус Шарові Марії Павлівни не надав. Більш того, враховуючи тяжкий стан здоров`я ОСОБА_6 , нотаріус не зачитала договір уголос. Представником позивача пояснено, що ОСОБА_6 також подала позовну заяву до суду, в якій виклала свою позицію.

Представник позивача зазначив, що потреби у підписі іншої особи замість ОСОБА_5 не було, оскільки ОСОБА_5 спроможний поставити свій підпис на будь-якому документі. Це підтверджується власноручним підписом ОСОБА_5 у договорі про надання адвокатських послуг, у розписках про наступні судові засідання, а також у заяві про скасування довіреності, про яку ОСОБА_5 дізнався після ознайомлення його представника з нотаріальною справою. Саме Нотаріус ОСОБА_8 запевнила ОСОБА_5 , що він не повинен ставити підпис, за нього це може зробити один з чоловіків, які прийшли разом з нотаріусом.

Представник позивача наголошує, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не розуміли, що підписують договір купівлі-продажу. Подружжя було впевнене, що укладають договір довічного утримання. Ані примірника, ані копії договору нотаріус не надав. Більш того, нотаріус не зачитала договір уголос. Оскільки жодної допомоги від ОСОБА_2 вони не отримували, вони забажали розірвати договір довічного утримання у 2021 році, і тільки тоді стало відомо, що вони уклали саме договір купівлі-продажу.

На думку представника позивача, подружжя через свій вік, стан здоров`я та дружні відносини з сім`єю ОСОБА_2 помилилися саме щодо правової природи договору, а теза відповідача про те, що позивач помилився саме мотивів правочину не відповідає дійсності.

На думку представника позивача, сторона відповідача не уповноважена надавати свою оцінку стану здоров`ю ОСОБА_5 , оскільки для відповідних висновків необхідні спеціальні знання, якими відповідач та його представник не наділені. Представник позивача підкреслює, що питання дієздатності ОСОБА_5 не ставиться, це не має відношення до предмету розгляду цієї справ, оскільки помилка щодо правової природи правочину означає неправильне освідомлення особою сутності правочину та взагалі ні яким чином не стосується здатності особи усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.

Представник позивача стверджує, що відповідач фактично визнає, що обов`язки за домовленостями сторін мали природу довічного утримання та передачі речі після смерті позивача та його дружини та наполягає, що ОСОБА_5 не отримував жодних грошових коштів за вказаним договором.

16.11.2021 року на адресу суду надійшов відзив від відповідача ОСОБА_4 , в якому відповідач просить відмовити у задоволені позову ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Чередниченко Ганни Анатоліївни про визнання недійсним договорів купівлі-продажу та витребування майна в повному обсязі.

Відповідач підтверджує, що дійсно придбав садовий будинок та земельну ділянкою за адресою: АДРЕСА_11 на підставі договорів купівлі-продажу, посвідчених приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чередниченко Г.А.

Від імені ОСОБА_5 діяла ОСОБА_2 на підставі довіреності посвідченої приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чередниченко Г.А.

Згідно пунктів 7 договорів купівлі-продажу продаж вчинено за заявою про згоду дружини продавця ОСОБА_6 .

Відповідач зазначає, що на момент вчинення правочину довіреність на ім`я ОСОБА_2 була дійсна, чинність якої перевірена нотаріусом при підписанні договорів купівлі-продажу, а тому підстави для визнання договорів купівлі-продажу недійсними відсутні.

Відповідач стверджує, що договір купівлі-продажу було посвідчено нотаріально, повноваження представника перевірені як ним, так i нотаріусом, довіреність передбачала повноваження представника на розпорядження вciм нерухомим майном. За садовий будинок та земельні ділянку відповідачем були сплачені кошти обумовлені договорами. Як стверджує відповідач в день укладання договору дружина позивача, ОСОБА_6 , надала дозвіл на відчуження спільного сумісного майна. На думку відповідача, дані обставини виключають можливість стверджувати, що між ним та ОСОБА_2 була якась зловмисна домовленість.

Відповідач зазначає, що посилання позивача на відсутність отриманих грошових коштів від нього чи від ОСОБА_2 не є підставою для визнання недійсним договору, адже це питання повинне вирішуватися між довірителем та повіреним.

Відповідач зазначає, що пройшло більше двох років з моменту укладання договорів купівлі продажу земельної ділянки та садового будинку, а тому така поведінка позивача є порушенням принципу добросовісності, адже не відповідає своїй попередній поведінці.

Відповідач наполягає, що є добросовісним набувачем майна, а тому садовий будинок та земельна ділянка не може бути витребувана згідно ст. 388 ЦК України.

На думку відповідача, у діях власника була наявна воля на передачу майна іншій особі, оскільки існує видана довіреність, яку позивач не оскаржив та не звернувся до суду про визнання її недійсною, а лише прибув до іншого нотаріусу для того, щоб її скасувати, тим самим, на думку відповідача, визнає факт її видачі. Відповідач підсумовує, що ці факти, в свою чергу, унеможливлюють витребуваннямайна від добросовісного набувача, отже підстави для задоволення позову відсутні.

У підготовчому засіданні 17.11.2021 року було задоволено клопотання представника позивача ОСОБА_5 про виклик та допит в якості свідка ОСОБА_9 .

У підготовчому засіданні 17.11.2021 року було задоволено клопотання представника відповідача ОСОБА_2 про виклик та допит в якості свідка ОСОБА_10

05.11.2021 року на електронну адресу суду від ОСОБА_6 як третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору надійшла позовна заява до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Чередниченко Ганни Анатоліївни, в якій ОСОБА_6 просить суд

визнати недійсним з моменту укладення договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1 , виданого 20.05.2019р., який укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 , посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чередниченко Ганною Анатоліївною за № 452;

витребувати у ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 квартиру за адресою: АДРЕСА_1 ;

визнати недійсним з моменту укладення договір купівлі-продажу садового будинку за адресою: АДРЕСА_9 , який укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чередниченко Ганною Анатоліївною;

визнати недійсним з моменту укладання договір купівлі-продажу земельної ділянки (кадастровий номер: :06:001:0330, реєстраційний номер: 10, цільове призначення: для індивідуального садівництва, площа: 0.0858 га), що розташована за адресою: АДРЕСА_12 , який укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чередниченко Ганною Анатоліївною.

ОСОБА_6 пояснила, що у липні 2021 року ОСОБА_5 була подана позовна заява про визнання договорів купівлі-продажу квартири, садового будинку, земельної ділянки недійними та про витребування майна, однак вказані вимоги напряму стосуються її - ОСОБА_6 прав, яка має матеріально-правовий інтерес та заявляє власні вимоги щодо предмета спору.

Третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору ОСОБА_6 у позовній заяві обґрунтовує свої вимоги тим, що їй на праві спільної власності належала квартира за адресою: АДРЕСА_1 ; садовий будинок за адресою: АДРЕСА_2 , а також земельна ділянка (Кадастровий номер: :06:001:0330, реєстраційний номер: 10, цільове призначення: для індивідуального садівництва, площа: 0.0858 га), що розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

Третя особа зауважила, що у вищевказаній квартирі ОСОБА_6 продовжувала проживати на момент подачі даного позову разом зі своїм чоловіком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Третя особа підтвердила, що вони з ОСОБА_5 мали необхідність у сторонньому догляді відносно себе, тому у 2019 року ОСОБА_5 мав намір укласти договори довічного утримання за рахунок наявного у них майна.

Вона зазначила, що 20 травня 2019 року з метою нотаріального посвідчення договору довічного утримання у квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , прийшла ОСОБА_2 , Приватний нотаріус Чередниченко Ганна Анатоліївна та двоє невідомих ОСОБА_6 осіб.

Вона була впевнена, що підписує договір довічного утримання, однак, як виявилося, вона - ОСОБА_6 підписала договір купівлі-продажу квартири. Ані примірника, ані копії договору нотаріус ОСОБА_6 не надав та нотаріус не зачитала договір уголос.

Третя особа зауважила, що після реєстрації спірного договору, ОСОБА_2 жодного дня взагалі не виконували своїх обов`язків по утриманню та догляду ОСОБА_6 : не забезпечувала харчуванням, медичним обслуговуванням, матеріальним забезпеченням, тощо. Більш того, за весь час ОСОБА_2 жодного разу не зателефонували та не відвідала ОСОБА_6 та ОСОБА_5 .

ОСОБА_6 посилалася на те, що ОСОБА_2 взагалі не виконує своїх обов`язків, чоловік ОСОБА_6 - ОСОБА_5 у травні 2021 року звернувся до адвоката з метою захисту своїх прав шляхом розірвання договору довічного утримання.

Під час перевірки фактів, на які посилається третя особа, було з`ясовано, що відповідно до відомостей з Реєстру прав власності на нерухоме майно квартира за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві власності ОСОБА_3 на підставі договору дарування, укладеного з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Третя особа зазначає, що ОСОБА_2 уклала договір купівлі-продажу квартири з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , серія та номер: 452, 20.05.2019р., який був посвідчений приватний нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чередниченко Ганною Анатоліївною.

На наступний день, 21.05.2019 року ОСОБА_2 уклала договір дарування серія та номер: 482, виданий 21.05.2019, посвідчений приватний нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чередниченко Ганною Анатоліївною з ОСОБА_3 та подарувала йому придбану вчора квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_6 пояснила, що уклала договір купівлі-продажу квартири у віці 83 років, вона не мала наміру її відчужувати за свого життя, оскільки це було єдине житло ОСОБА_6 та її чоловіка. ОСОБА_6 мала намір укласти договір довічного утримання, за умовами якого відповідач буде здійснювати нагляд та утримання ОСОБА_6 та її чоловіка безкоштовно, фізично допомагаючи їм, оплачуючи комунальні рахунки, готуючи їжу.

Таким чином, на думку третьої особи, має місце помилка щодо правової природи правочину.

Третя особа пояснила, що в неї відсутнє інше житло, окрім квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Вона зазначила, що не відбулася фактична передача спірної квартири за оспорюваним договором купівлі-продажу продавцем покупцю, оскільки ОСОБА_6 продовжує проживати у спірній квартирі з моменту реєстрації, а всі рахунки на оплату комунальних платежів сплачує її чоловік.

ОСОБА_6 зазначає, що не отримала жодних грошових коштів за вказаним договором.

Таким чином, на думку третьої особи, під час укладення оспорюваного договору купівлі-продажу волевиявлення ОСОБА_6 не відповідало її внутрішній волі та не було спрямоване на реальне настання правових наслідків, обумовлених договором дарування.

Вона зауважила, що між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 не було договірних відносин, однак останній відповідно до документів є власником спірної квартири, тому просить суд витребувати у ОСОБА_3 спірну квартиру.

ОСОБА_6 наполягає, що не давала згоди на продаж садового будинку та земельної ділянки. Отже, на її думку, договір купівлі-продажу садового будинку АДРЕСА_4 та договір купівлі-продажу земельної ділянки №552 також підлягає визнанню недійсним відповідно до ст. 369 ЦК України.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси Петренка В.С. від 09.11.2021 року у задоволенні клопотання ОСОБА_6 про звільнення від сплати судового збору було відмовлено. Позов третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору ОСОБА_6 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Чередниченко Ганни Анатоліївни про визнання недійсними договорів купівлі-продажу та витребування майназалишено без руху. Повідомлено ОСОБА_6 про необхідність виправити недоліки позову протягом 10 (десяти) днів з дня отримання цієї ухвали, а саме: сплатити судовий збір за три вимоги немайнового характеру, відповідно до пп. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», у розмірі 2 724 (дві тисячі сімсот двадцять чотири) грн. 00 коп., та надати докази такої сплати; сплатити судовий збір за вимогу майнового характеру, відповідно до пп. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», у розмірі 5 400 (п`ять тисяч чотириста) грн. 00 коп., та надати докази такої сплати. Роз`яснено ОСОБА_6 , що у разі невиконання ухвали суду в зазначений строк позовна заява третьої особи буде вважатися неподаною та повернута зі всіма доданими до неї документами, на підставі ч. 3 ст. 185 ЦПК України. Роз`яснено ОСОБА_6 , що вона має право повторно звернутися до суду з клопотанням про звільнення від сплати судового збору, надавши при цьому відповідні докази.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси Петренка В.С. від 19.11.2021 року було задоволено заяву представника ОСОБА_6 про відстрочення сплати судового збору. Відстрочено сплату судового збору у розмірі 8 124,00 грн. до ухвалення судового рішення у справі. Залучено ОСОБА_6 до участі у справі в якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору. Прийнято позов третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору ОСОБА_6 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Чередниченко Ганни Анатоліївни про визнання недійсними договорів купівлі-продажу та витребування майна до спільного розгляду з позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Чередниченко Ганни Анатоліївни про визнання недійсними договорів купівлі-продажу та витребування майна.

19.11.2021 року до канцелярії суду від представника відповідача ОСОБА_2 надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких представник відповідача просить в задоволені позовної заяви відмовити та зазначає, що сторона відповідача критично ставиться до позиції позивача, що він помилився щодо природи правочини, адже у п. 13 договору купівлі-продажу зазначено, що текст цього договору нотаріусом зачитано уголос з одночасним усним перекладом тексту договору з української мови на російську мову. Представник відповідача зауважив, що договір підписано ОСОБА_10 , який діяв на прохання позивача та його дружиною ОСОБА_6 особисто.

Представник відповідача стверджує, що позивач та його дружина ОСОБА_6 є дієздатними особами та розуміють значення і наслідки власних дій. Сторона відповідача посилається на те, що ОСОБА_6 як дружина позивача та співвласниця квартири за адресою: АДРЕСА_1 , підписала договір купівлі-продажу квартири від 20.05.2019 року та заяви від 04.06.2019 року, якими надала дозвіл на відчуження земельної ділянки та садового будиночку у СК«Мікрон- 2».

На думку представника відповідача, це дії здійснені в різний час, що виключає факт помилки при укладанні договорів купівлі-продажу, як квартири, так і земельної ділянки з дачним будиночком, адже неможливо помились декілька разів щодо одних і тих же обставин.

Відповідач стверджує, що позивач отримав гроші від продажу наявного в нього майна, це, на його думку підтверджується п.2 договору купівлі-продажу квартири від 20.05.2019 року за адресою: АДРЕСА_1 , в якому зазначено, що кошти продавці отримали від покупця повністю до підписання цього договору. Аналогічні пункти містяться в договорах купівлі-продажу земельної ділянки та садового будиночку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 .

Представник відповідача обґрунтовує, що підписання позивачем та його дружиною цих договорів, свідчить про проведення з ними розрахунку в повному обсязі і відсутність з їхнього боку будь-яких претензій фінансового характеру до відповідача.

Представник відповідача зазначає, що позиція позивача з приводу того, що він, начебто, не видавав довіреності на ім`я ОСОБА_2 та не уповноважував її на відчуження майна, спростовується тим, що у день підписання договорів купівлі-продажу земельної ділянки та садового будиночку з господарськими будівлями і спорудами що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 , його дружина ОСОБА_6 надала нотаріально посвідчену згоду на відчуження спільно набутого майна, тобто виявила своє бажання та підтвердила бажання чоловіка на відчуження майна.

У підготовчому засіданні 26.11.2021 року судом було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

02.12.2021 року до канцелярії суду від представника відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву ОСОБА_6 , в якому він просить у задоволенні позовної заяви третьої особи, що заявляє самостійні вимоги на предмет спору, відмовити у повному обсязі.

Обґрунтовує це тим, що у позивача та третьої особи відсутні будь-які родичі та спадкоємці, а тому вони виявили бажання переписати квартиру на близьких родичів ОСОБА_7 , щоб після їх смерті майно не стало відумерлою спадщиною. Однак, через потребу ОСОБА_5 у коштах, вони вирішили укласти договір купівлі-продажу найнижчою ринковою вартістю за умови довічного проживання у квартирі позивача та його дружини. Нібито через наявність дружніх відносин між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , зазначені умови не були прописані в договорі купівлі-продажу.

Сторона відповідача стверджує, що нотаріус зачитала в голос договір купівлі-продажу квартири, адже у п. 13 договору купівлі-продажу зазначено, щотекст цього договору нотаріусом зачитано уголос з одночасним усним перекладом текстудоговору з української мови на російську мову.

Представник відповідача зауважує, що твердження третьої особи, що договір не відповідав її внутрішній волі спростовується самим фактом нотаріального посвідчення договору.

Відповідач наполягає, що перед укладанням договору купівлі-продажу ОСОБА_5 та ОСОБА_6 отримали кошти за продаж квартири, про що зазначено в у п. 2 договору купівлі-продажу квартири.

Сторона відповідача стверджує, що посилання ОСОБА_6 на не надання дозволу на відчуження земельної ділянки тасадового будиночку з господарськими будівлями і спорудами що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 , спростовуються нотаріально посвідченими заявами ОСОБА_6 які містяться в матеріалах справи та надані нотаріусом Чередниченко Г.А.

На думку відповідача, той факт, що договір купівлі-продажу квартири та договори купівлі-продажу земельної ділянки та садового будиночку у СК «Мікрон- 2» здійснені в різний час, виключають факт помилки при укладанні договорів купівлі-продажу, як квартири, так і земельної ділянки з дачним будиночком, адже неможливо помились декілька разів щодоодних і тих же обставин.

Відповідач вважає, що доводи викладені в позовній заяві ОСОБА_6 як 3-ї особи яказаявляє самостійні вимоги на предмет спору, не відповідають дійсним обставинам та є перекручуванням фактів, що виключає можливість задоволення позову.

21.12.2021 року третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору ОСОБА_6 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_7 позивач ОСОБА_5 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 .

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 05.07.2022 року було витребувано у Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Ковальової Катерини Іллівни відомості відносно того, чи звертався хтось з заявою про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_8 , актовий запис № 17831 від 23 грудня 2021 року, та відомості відносно того, чи заводилася спадкова справа після смерті ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_8 , актовий запис № 17831 від 23 грудня 2021 року, якщо спадкова справа заводилась, надіслати на адресу суду її належним чином завірену копію. Витребувано у Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Ковальової Катерини Іллівни належним чином завірену копію матеріалів спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_9 , актовий запис № 18119 від 30 грудня 2021 року.

15.07.2022 року від Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Ковальової Катерини Іллівнидо канцелярії суду надійшли копії матеріалів спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_9 , зі змісту якої вбачається, що з заявою про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_9 , звернувся ОСОБА_1 , який є спадкоємцем за заповітом.

Крім того, Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Ковальова Катерина Іллівна повідомив про те, що спадкова справа після смерті ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_8 , не заводилась, що підтверджується інформаційною довідкою № 59447995 від 12.07.2022 року. Єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_6 , який на 12.07.2022 року фактично прийняв спадщину, оскільки проживав разом з нею на час її смерті, є ОСОБА_5 .

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 19.07.2022 року було залучено до участі у справі в якості позивача правонаступника померлого ІНФОРМАЦІЯ_9 ОСОБА_5 - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_13 ; залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета споруправонаступника померлої ІНФОРМАЦІЯ_8 ОСОБА_6 - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_13 .

31.10.2022 року на електронну адресу суду від ОСОБА_10 як свідка надійшли письмові пояснення, однак у судовому засіданні 01.11.2022 року суд повідомив про те, що вказані письмові пояснення не можуть бути долучені до матеріалів справи, оскільки надання свідком письмових пояснень не передбачено чинним ЦПК України.

У судове засідання 29.11.2022 року позивач - ОСОБА_1 , який одночасно є третьою особою, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, не з`явився, однак 29.11.2022 року надав до канцелярії суду заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності, первісний позов та позов третьої особи підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити.

У судове засідання 29.11.2022 року відповідач - ОСОБА_2 не з`явилась, однак 29.11.2022 року її представник надав до канцелярії суду заяву, в якій просив справу розглянути за його та відповідача відсутності, проти позовів заперечував, просив суд відмовити у задоволенні позовів у повному обсязі з підстав, зазначених у відзивах.

Відповідач - ОСОБА_3 про час та місце підготовчих та судових засідань повідомлявся належним чином шляхом надсилання судової ухвали та повісток на адресу, зазначену у позовній заяві, а також повідомлявся через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, відповідно до ч.11 ст.128 ЦПК України, у підготовчі та судові засідання не з`явився, про поважність причин відсутності не повідомив, відзив на позовну заяву не надав.

Відповідач - ОСОБА_4 про час та місце підготовчих та судових засідань повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень, які наявні у матеріалах справи, у підготовчі та судові засідання не з`явився, про поважність причин відсутності не повідомив.

Третя особа Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Чередниченко Ганна Анатоліївна про час та місце підготовчих та судових засідань повідомлена належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень, які наявні у матеріалах справи, у підготовчі та судові засідання не з`явилась, про поважність причин відсутності не повідомила.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані сторонами докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовної заяви позивача та позовної заяви третьої особи, що заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_5 (первісний позивач) та ОСОБА_6 (третя особа, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, з 11 серпня 1961 року перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про одруження (т.1 а.с.183).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на праві спільної часткової власності в рівних частинах належала квартира за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради від 17 липня 2000 року, зареєстровано і записано у реєстрову книгу за №4-16957, яке видане згідно з розпорядженням органу приватизації від 17 липня 2000 року №144904 (т. 2 а.с. 30-31).

20 травня 2019 року ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , з одного боку, та ОСОБА_2 , з другого боку, уклали договір купівлі-продажу, посвідчений Приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чередниченко Ганною Анатоліївною, зареєстрований в реєстрі за № 452, відповідно до умов якого, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 передали у власність, а ОСОБА_2 прийняла у власність двокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 51,6 кв. м., житловою площею 30,0 кв.м., і зобов`язалась сплатити її вартість за ціною та на умовах, встановлених цим договором (т.2 а.с. 27-28).

При цьому, відповідно до п. 13 вказаного договору, у зв`язку з тим, що ОСОБА_5 є хворим і не може підписати договір власноручно, на його особисте прохання та в його присутності текст договору підписав ОСОБА_10 , РНОКПП: НОМЕР_4 , паспорт серії НОМЕР_5 , виданий Кодимським РВ УМВС України в Одеській області 11.03.2001 року, проживання якого зареєстроване за адресою: АДРЕСА_14 .

Відповідно до ч. 3 ст. 45 Закону України «Про нотаріат», якщо фізична особа внаслідок фізичної вади або хвороби не може власноручно підписати документ, то за її дорученням у її присутності та в присутності нотаріуса цей документ може підписати інша особа. Про причини, з яких фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, не могла підписати документ, зазначається у посвідчувальному написі. Правочин за особу, яка не може підписати його, не може підписувати особа, на користь або за участю якої його посвідчено.

Однак, нотаріус не зазначив конкретні причини, за якими ОСОБА_5 не мав можливості підписати договір власноручно.

При цьому, відповідачами не було доведено та судом не встановлено, що при укладенні спірного договору купівлі-продажу була потреба у підписі іншої особи замість ОСОБА_5 , оскільки ОСОБА_5 був спроможний поставити свій підпис на будь-якому документі.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_5 може власноручно поставити підпис, що підтверджується підписом ОСОБА_5 у договорі про надання адвокатських послуг, його особистою присутністю у підготовчому засіданні 17.11.2021 року та його особистим підписом на довідковому листі від 17.11.2021 року (т. 2 а.с. 175-179), а також у заяві про скасування довіреності.

21 травня 2019 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 уклали договір дарування квартири, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чередниченко Ганною Анатоліївною, зареєстровано в реєстрі за № 482, відповідно до умов якого, ОСОБА_2 передала безоплатно у власність, а ОСОБА_3 прийняв у власність двокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (т.2 а.с. 1)

З повного витягу про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який на виконання ухвали Київського районного суду м. Одеси про витребування доказів надіслав Одеський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) вбачається, що ОСОБА_3 є сином ОСОБА_2 (т.2 а.с. 119- 122).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 на праві власності належав садовий будинок за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується свідоцтвом про право власності № НОМЕР_6 від 27.03.2014 року, а також земельна ділянка (кадастровий номер: :06:001:0330, реєстраційний номер: 10, цільове призначення: для індивідуального садівництва, площа: 0.0858 га), що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується державним актом приватної власності на землю (т. 1 а.с. 166, 208).

22 травня 2019 року Приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чередниченко Ганною Анатоліївною була посвідчена та видана довіреність, зареєстрована в реєстрі за №451, за якою ОСОБА_5 уповноважив ОСОБА_2 розпоряджатися всім рухомим та нерухомим майном (а також майновими правами) (т.2 а.с. 66).

У довіреності зазначено, що у зв`язку з тим, що ОСОБА_5 є хворим і не може підписати довіреність власноручно, на його особисте прохання та в його присутності текст довіреності підписав ОСОБА_10 у присутності Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Чередниченко Ганни Анатоліївни.

Представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє (ч. 1 ст. 237 ЦК України).

Відповідно ч. 3 ст. 244 ЦК України, довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

Правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє (ст. 239 ЦК України).

На підставі цієї довіреності ОСОБА_2 від імені ОСОБА_5 уклала з ОСОБА_4 договір купівлі-продажу садового будинку за адресою: АДРЕСА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чередниченко Ганною Анатоліївною, зареєстровано в реєстрі за № 549 (т.1 а.с. 164).

За цим договором ОСОБА_2 від імені ОСОБА_5 передала у власність, а ОСОБА_4 прийняв у власність садовий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 , і зобов`язався сплатити його вартість за ціною та на умовах, встановлених цим договором.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що 04.06.2022 року на підставі довіреності ОСОБА_2 від імені ОСОБА_5 уклала з ОСОБА_4 договір купівлі-продажу земельної ділянки (кадастровий номер: :06:001:0330, реєстраційний номер: 10, цільове призначення: для індивідуального садівництва, площа: 0.0858 га), що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чередниченко Ганною Анатоліївною, зареєстрований в реєстрі за №552, (т.1 а.с. 207).

За цим договором ОСОБА_2 від імені ОСОБА_5 передала у власність, а ОСОБА_4 прийняв у власність земельну ділянку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , і зобов`язався сплатити її вартість за ціною та на умовах, встановлених цим договором.

Позивач та третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, просять визнати договір купівлі-продажу квартири недійсним, посилаючись на положення ст. 229 ЦК України, а саме: стверджують, що договір не відповідає внутрішній волі позивача та третьої особи та вчинені під впливом помилки, а договори купівлі-продажу садового будинку та земельної ділянки є недійсними з підстав, встановлених ст. 232 ЦК України, а саме: через наявність зловмисної домовленості представника ОСОБА_5 - ОСОБА_2 з покупцем ОСОБА_4 .

21.12.2021 року третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору ОСОБА_6 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_7 позивач ОСОБА_5 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 .

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 05.07.2022 року було витребувано у Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Ковальової Катерини Іллівни відомості відносно того, чи звертався хтось з заявою про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_8 , актовий запис № 17831 від 23 грудня 2021 року, та відомості відносно того, чи заводилася спадкова справа після смерті ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_8 , актовий запис № 17831 від 23 грудня 2021 року, якщо спадкова справа заводилась, надіслати на адресу суду її належним чином завірену копію. Витребувано у Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Ковальової Катерини Іллівни належним чином завірену копію матеріалів спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_9 , актовий запис № 18119 від 30 грудня 2021 року.

15.07.2022 року від Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Ковальової Катерини Іллівни до канцелярії суду надійшли копії матеріалів спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_9 , зі змісту якої вбачається, що з заявою про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_9 , звернувся ОСОБА_1 , який є спадкоємцем за заповітом.

Крім того, Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Ковальова Катерина Іллівна повідомив про те, що спадкова справа після смерті ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_8 , не заводилась, що підтверджується інформаційною довідкою № 59447995 від 12.07.2022 року. Єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_6 , який на 12.07.2022 року фактично прийняв спадщину, оскільки проживав разом з нею на час її смерті, є ОСОБА_5 .

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 19.07.2022 року було залучено до участі у справі в якості позивача правонаступника померлого ІНФОРМАЦІЯ_9 ОСОБА_5 - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_13 ; залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору правонаступника померлої ІНФОРМАЦІЯ_8 ОСОБА_6 - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_13 .

У судовому засіданні 21.09.2022 року судом було допитано в якості свідка ОСОБА_9 , яка є керівником садівничого кооперативу «Мікрон-2».

Так, свідок повідомила суду, що ОСОБА_5 до смерті був членом садівничого кооперативу «Мікрон -2», з 01.01.2019 року і до дня смерті регулярно приїжджав до спірного садового будинку та сплачував членські внески.

Свідок повідомила суду, що ОСОБА_4 вона бачила лише один раз, коли останній приніс документи, які підтверджують його право власності на спірний будинок та земельну ділянку.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статтями 10-13 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно доКонституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановленіКонституцієюта законами України.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно норми ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Так, частиною 1 статті 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до вимог ст.ст. 76-83 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За положеннями статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці.

Підстави недійсності правочинів, коли внутрішня воля особи не відповідає правовим наслідкам укладеного правочину, визначено у статтях 229 - 233 ЦК України.

Відповідно ч.1 ст.229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням

Відповідно до частини першої статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.1 ст.744 ЦК України, за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

За змістом статей 203, 655 ЦК України договір купівлі-продажу вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо всіх його істотних умов.

Пленум Верховного Суду України в п. 19 постанови "Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними" від 6 листопада 2009 року № 9 роз`яснив, що правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у Постанові від 07.04.2021 року № 356/412/18дійшов висновку, що наявність чи відсутність помилки - неправильного сприйняття позивачем фактичних обставин правочину, що вплинуло на волевиявлення особи під час укладення договору купівлі-продажу замість договору довічного утримання, суд визначає не тільки за фактом прочитання сторонами тексту оспорюваного договору купівлі-продажу та роз`яснення нотаріусом суті договору, а й за такими обставинами, як: вік позивача, його стан здоров`я та потреба у зв`язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору купівлі-продажу.

Враховуючи викладене, особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, дійсно було і має істотне значення. Такими обставинами є: вік позивача та стан її здоров`я; наявність у позивача іншого житла, крім спірного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором купівлі-продажу покупцеві та продовження позивачем проживати в спірному будинку після укладення договору купівлі-продажу.

Отже, наявність чи відсутність помилки - неправильного сприйняття позивачем фактичних обставин правочину, що вплинуло на волевиявлення особи під час укладення договору купівлі-продажу замість договору довічного утримання, суд визначає не тільки за фактом прочитання сторонами тексту оспорюваного договору купівлі-продажу та роз`яснення нотаріусом суті договору, а й за іншими вищеперерахованими обставинами.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 був зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_1 , інше житло у нього відсутнє, він був пенсіонером, людиною похилого віку, спірний договір купівлі-продажу квартири уклав у віці 82 років.

Після укладення спірного договору ОСОБА_5 продовжив проживати в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , ключі від квартири не передавав, а відповідач, в свою чергу, не вселилась у спірну квартиру з моменту укладення спірного договору, тобто не відбулася фактична передача спірної квартири за оспорюваним договором купівлі-продажу продавцем покупцю.

Всі рахунки на оплату комунальних платежів відкриті на ім`я ОСОБА_5 і на час розгляду справи, саме ОСОБА_5 сплачував рахунки за комунальні послуги, що підтверджується відповідями на адвокатські запити від ЖКС «Чорноморський» Київського району м. Одеси від 13.07.2021 вих№1068 (т.1. а.с. 31-32), відповіддю на адвокатський запит ТОВ «ІНФОКС» ФІЛІЇ «ІНФОКСВОДОКАНАЛ» від 06.07.2021 вих. №28.01-04/6329 (т.1 а.с. 34), відповіддю на адвокатський запит ДТЕК Одеські Електромережі від 07.07.2021 №101/26/03-3791 (т.1 а.с. 36-37), відповіддю на адвокатський запит від ТОВ «ООЕК» від 05.07.2021 вих 587/06-02-2504 (т1. А.с. 39-40), відповіддю на адвокатський запит від ТОВ «ОДЕСАГАЗ-ПОСТАЧАННЯ» 15.07.2021 №2527 (т.1 а.с. 42-43), відповіддю на адвокатський запит КП «ТЕПЛОПОСТАЧАННЯ міста Одеса» від 02.07.2021 р. №02-01-21/427 (т.1 а.с. 46), копіями рахунків та квитанцій про сплату комунальних послуг за останні два роки (т.1 а.с. 63-138).

При цьому, відповідно до п. 13 вказаного договору купівлі-продажу квартири, у зв`язку з тим, що ОСОБА_5 є хворим і не може підписати договір власноручно, на його особисте прохання та в його присутності текст договору підписав ОСОБА_10 , РНОКПП: НОМЕР_4 , паспорт серії НОМЕР_5 , виданий Кодимським РВ УМВС України в Одеській області 11.03.2001 року, проживання якого зареєстроване за адресою: АДРЕСА_14 .

Відповідно до ч. 3 ст. 45 Закону України «Про нотаріат», якщо фізична особа внаслідок фізичної вади або хвороби не може власноручно підписати документ, то за її дорученням у її присутності та в присутності нотаріуса цей документ може підписати інша особа. Про причини, з яких фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, не могла підписати документ, зазначається у посвідчувальному написі. Правочин за особу, яка не може підписати його, не може підписувати особа, на користь або за участю якої його посвідчено.

Однак, нотаріус не зазначив конкретні причини, за якими ОСОБА_5 не мав можливості підписати договір власноручно.

При цьому, відповідачами не було доведено та судом не встановлено, що при укладенні спірного договору купівлі-продажу була потреба у підписі іншої особи замість ОСОБА_5 , оскільки ОСОБА_5 був спроможний поставити свій підпис на будь-якому документі.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_5 міг власноручно поставити підпис, що підтверджується підписом ОСОБА_5 у договорі про надання адвокатських послуг, його особистою присутністю у підготовчому засіданні 17.11.2021 року та його особистим підписом на довідковому листі від 17.11.2021 року (т. 2 а.с. 175-179), а також у заяві про скасування довіреності.

Зазначені обставини та докази у своїй сукупності переконують у відсутності наміру та волі ОСОБА_5 на відчуження спірної квартири шляхом укладення саме договору купівлі-продажу квартири, яка була єдиним його місцем проживання, а він потребував догляду в силу віку та життєвих обставин, що склалися.

ОСОБА_5 лише мав намір укласти договір довічного утримання, за умовами якого відповідач буде здійснювати догляд та утримання ОСОБА_5 та його дружини безкоштовно, фізично допомагаючи йому, оплачуючи комунальні рахунки, готуючи їжу тощо.

Таким чином, має місце помилка щодо правової природи правочину.

Встановлені обставини справи підтверджують вчинення правочину внаслідок помилки, що охоплюється змістом ст. 229 ЦК України.

Посилання представника відповідача ОСОБА_2 на те, що договір купівлі-продажу було укладено з умовою, що після продажу майна ОСОБА_5 та ОСОБА_6 залишають за собою право користуватися ним довічно, не приймається судом до уваги, оскільки таке положення відсутнє в оспорюваному договорі, а сторона відповідача не надала жодних доказів, які б підтвердили цей факт.

Однією з істотних умов договору купівлі-продажу є ціна договору.

Відповідно до п. 2 вказаного договору, «продаж здійснено за 816 860 (вісімсот шістнадцять тисяч вісімсот шістдесят) гривень, які продавці одержали від покупця повністю до підписання цього договору. Розрахунок проведений сторонами згідно вимог діючого договору».

За нормою ч. 3 ст. 1087 ЦК України граничні суми розрахунків у готівковій формі для фізичних, юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців відповідно до цієї статті встановлюються Національним банком України

Відповідно до п.п.2 п. 7 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого Постановою Правління Національного банку України 29.12.2017 № 148, фізичні особи мають право здійснювати розрахунки готівкою: між собою за договорами купівлі-продажу, які підлягають нотаріальному посвідченню, у розмірі до 50 000 (п`ятдесяти тисяч) гривень включно. Платежі на суму, яка перевищує 50000 гривень, здійснюються шляхом переказу коштів із рахунку на рахунок або внесення та/або переказу коштів на рахунки.

Однак, доказів здійснення розрахунків за даним договором, в порушення вимог ст. 81 ЦПК України, сторонами суду надано не було.

Суду не було надано доказів, щоОСОБА_5 та ОСОБА_6 отримали грошові кошти за договором купівлі-продажу квартири.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 знаходився протягом 2019 року двічі в урологічному відділенні №2 КНП «МКЛ-10» ОМР: з 02.05.2019 року - 18.05.2019 року та з 01.07.2019 року - 16.07.2019 року, що підтверджує важкий стан здоров`я позивача (т.1 а.с. 62).

Під час госпіталізації 02.05.2019 року - 18.05.2019 року ОСОБА_5 встановили наступний діагноз: 1. Гіперплазія передміхурової залози 2 ст., 2. Дисцикуляторнаенцефалопатія на тлі церебрального атеросклерозу; 3. С-м Паркинсонізму; 4. Атеросклеротичний кардіосклероз; 5. Анемія залізодефіцитна тяжкого ступеню.

З 01.07.2019 року 16.07.2019 року: Доброякісна гіперплазія передміхурової залози 2 ст. Атеросклеротичний кардіосклероз. Дисцикуляторнаенцефалопатія С-м Паркинсонізму.

Вказані факти підтверджуються відповіддю на адвокатський запит від КНП «МКЛ №10» ОМР від 29.06.2021 №876 (т.1 а.с. 62).

Таким чином, судовим розглядом встановлено, що через два дні після виходу зі стаціонарного лікування ОСОБА_5 уклав спірний договір купівлі-продажу квартири, тобто суд не може пересвідчитися в тому, що ОСОБА_5 дійсно мав намір укладати будь-який правочин свого єдиного житла, оскільки спірна квартира була його єдиним житлом для проживання, а іншого житла у подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не було.

Суд критично ставиться до твердження представника відповідача ОСОБА_2 про те, що існувала домовленість саме на укладання договору купівлі- продажу, і це, на його думку, підтверджується замовленням оцінки майна, оскільки така оцінка здійснюється в обов`язковому порядку при правочинах з нерухомістю.

Таким чином, судовим розглядом встановлено, що під час укладення оспорюваного договору купівлі-продажу квартири волевиявлення ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не відповідало їх внутрішній волі та не було спрямоване на реальне настання правових наслідків, обумовлених договором купівлі-продажу спірної квартири.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині визнання оспорюваного договору купівлі-продажу квартири недійсним, оскільки договір купівлі-продажу квартири від 20 травня 2019 року не відповідає вимогам, що законодавчо встановлені до правочинів.

Щодо вимог про витребування уОСОБА_3 квартири за адресою: АДРЕСА_1 , суд зазначає наступне.

Частиною 1 ст. 317 Цивільного кодексу України встановлено належність власникові права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 387 ЦК України особа має право витребувати майно із чужого незаконного володіння.

Добросовісне набуття в розумінні ст. 388 ЦК України можливе лише у разі, коли майно придбано не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно, наслідком договору, укладеного з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна з чужого незаконного володіння.

У відповідності до ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване в нього.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б засвідчували неможливість витребувати спірне майно.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України передбачено, що у разі придбання майна за відплатним договором в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

За змістом ч. 1 ст. 388 ЦK України передбачено необхідність встановлення обставин вибуття майна із володіння власника, який вважає своє право власності порушеним та вимагає повернення майна, а не особи, яка в подальшому здійснила продаж цього майна відповідачу.

Враховуючи, що спірна квартира перейшла у власність ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу квартири, який визнається судом недійсним, яка, у подальшому, на підставі договору дарування квартири відчужила її на користь ОСОБА_3 , тому можна вважати, що він набув право власності на квартиру без відповідної правової підстави, квартира вибула не з волі власника ОСОБА_5 іншим шляхом, у зв`язку з чим, вказана квартира має бути витребувана з володіння відповідача та повернута ОСОБА_1 як спадкоємцю за заповітом після смерті ОСОБА_5 , який спадщину прийняв шляхом своєчасного звернення до приватного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 року № 9 Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв`язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред`явлена тільки стороні недійсного правочину.

Норма частини першої статті 216 ЦК не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину.

У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК.

З урахуванням зазначених вище роз`яснень Пленуму Верховного суду України, позов ОСОБА_1 в частині витребування у ОСОБА_3 на його - ОСОБА_1 квартири за адресою: АДРЕСА_1 , є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Щодо вимог про визнання недійсними з моменту укладення договору купівлі-продажу садового будинку за адресою: АДРЕСА_2 , та договору купівлі-продажу земельної ділянки (кадастровий номер: :06:001:0330, реєстраційний номер: 10, цільове призначення: для індивідуального садівництва, площа: 0,0858 га), що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , суд зазначає наступне.

Як було зазначено вище, ОСОБА_5 на праві власності належав садовий будинок за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується свідоцтвом про право власності № НОМЕР_6 від 27.03.2014 року, а також земельна ділянка (кадастровий номер: :06:001:0330, реєстраційний номер: 10, цільове призначення: для індивідуального садівництва, площа: 0.0858 га), що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується державним актом приватної власності на землю (т. 1 а.с. 166, 208).

22 травня 2019 року Приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чередниченко Ганною Анатоліївною була посвідчена та видана довіреність, зареєстрована в реєстрі за №451, за якою ОСОБА_5 уповноважив ОСОБА_2 розпоряджатися всім рухомим та нерухомим майном (а також майновими правами) (т.2 а.с. 66).

У довіреності зазначено, що у зв`язку з тим, що ОСОБА_5 є хворим і не може підписати довіреність власноручно, на його особисте прохання та в його присутності текст довіреності підписав ОСОБА_10 у присутності Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Чередниченко Ганни Анатоліївни.

На підставі цієї довіреності ОСОБА_2 від імені ОСОБА_5 уклала з ОСОБА_4 договір купівлі-продажу садового будинку за адресою: АДРЕСА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чередниченко Ганною Анатоліївною, зареєстровано в реєстрі за № 549 (т.1 а.с. 164).

За цим договором ОСОБА_2 від імені ОСОБА_5 передала у власність, а ОСОБА_4 прийняв у власність садовий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 , і зобов`язався сплатити його вартість за ціною та на умовах, встановлених цим договором.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що 04.06.2022 року на підставі довіреності ОСОБА_2 від імені ОСОБА_5 уклала з ОСОБА_4 договір купівлі-продажу земельної ділянки (кадастровий номер: :06:001:0330, реєстраційний номер: 10, цільове призначення: для індивідуального садівництва, площа: 0.0858 га), що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чередниченко Ганною Анатоліївною, зареєстрований в реєстрі за №552, (т.1 а.с. 207).

За цим договором ОСОБА_2 від імені ОСОБА_5 передала у власність, а ОСОБА_4 прийняв у власність земельну ділянку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , і зобов`язався сплатити її вартість за ціною та на умовах, встановлених цим договором.

Відповідно до частини першої статті 232 ЦК України правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним.

Для визнання правочину недійсним на підставі статті 232 ЦК України необхідним є встановлення умислу в діях представника: представник усвідомлює, що вчиняє правочин всупереч інтересам довірителя та бажає (або свідомо допускає) їх настання, а також наявності домовленості представника однієї сторони з іншою стороною і виникнення через це несприятливих наслідків для довірителя.

Ч. 1 ст. 237 ЦК України встановлює, що представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Представник, вчиняючи правочин, не виражає власну волю - його завдання полягає в тому, щоб донести до контрагента волю особи, яку він представляє, оскільки відповідно до ст. 237 ЦК представник зобов`язаний або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку він представляє.

Представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом (частина третя статті 238 ЦК України).

За змістом статей 244-245 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 серпня 2018 року у справі № 522/15095/15-ц (провадження № 61-11797св18) зроблено висновок по застосуванню статті 232 ЦК України та вказано, що «під зловмисною домовленістю необхідно розуміти умисну змову однієї сторони із представником іншої, проти інтересів особи, яку представляють. Зловмисна домовленість представника з контрагентом особи, що представляють, створює правову ситуацію, коли дійсна воля довірителя, яку повинен утілювати представник, замінюється його власною волею, що суперечить волі довірителя. Саме підміна волі довірителя волею представника і слугує підставою для визнання такого правочину недійсним. Тобто в основу зловмисної домовленості покладено умисні дії представника, який усвідомлював, що вчиняє правочин усупереч інтересам довірителя та бажав (або свідомо допускав) їх настання. При цьому не має значення, від кого виходила ініціатива здійснити змову - від представника чи від другої сторони правочину. Головне, що характеризує цей правочин - наявність усвідомленості і волі другої сторони правочину та представника на здійснення дій усупереч інтересам особи, яку він представляє. Кваліфікація правочину, як вчиненого внаслідок зловмисної домовленості, зумовлює встановлення, що: від імені однієї із сторін правочину виступав представник, хоча й не виключаються випадки, коли від імені обох сторін виступають представники; зловмисна домовленість і вчинення правочину з іншою стороною відбулася на підставі наявних повноважень представника; існував умисел в діях представника щодо зловмисної домовленості; настали несприятливі наслідки для особи, яку представляють; існує причинний зв`язок поміж зловмисною домовленістю і несприятливими наслідками для особи, яку представляють».

ОСОБА_5 стверджував, що нічого не знав про існування довіреності, яка уповноважує ОСОБА_2 продавати його садовий будинок та земельну ділянку.

Більш того, ОСОБА_5 взагалі не мав наміру відчужувати садовий будинок із земельною ділянкою, а ОСОБА_4 є невідомою особою для ОСОБА_5 .

У довіреності зазначено, що у зв`язку з тим, що ОСОБА_5 є хворим і не може підписати довіреність власноручно, на його особисте прохання та в його присутності текст довіреності підписав ОСОБА_10 у присутності Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Чередниченко Ганни Анатоліївни.

Однак, як було встановлено судом вище, ОСОБА_5 міг власноручно поставити підпис, що підтверджується підписом ОСОБА_5 у договорі про надання адвокатських послуг, його особистою присутністю у підготовчому засіданні 17.11.2021 року та його особистим підписом на довідковому листі від 17.11.2021 року (, а також у заяві про скасування довіреності.

Зазначені обставини та докази у своїй сукупності переконують у відсутності наміру та волі ОСОБА_5 на видачу довіреності, яку, від його імені, підписав ОСОБА_10 .

Крім того, в договорі купівлі-продажу садового будинку було зазначено «продаж здійснено за домовленістю сторін за 80 340 (вісімдесят тисяч триста сорок) гривень», а в договорі купівлі-продажу земельної ділянки зазначено «продаж здійснено за домовленістю сторін за 29 930 (двадцять дев`ять тисяч дев`ятсот тридцять) гривень.

При цьому, в обох договорах зазначено, «Підписання мною, ОСОБА_2 , цього договору, свідчить про проведення з ОСОБА_5 розрахунку у повному обсязі».

Відповідно до п. 2 вказаного договору купівлі-продажу садового будинку, «за домовленістю сторін продаж здійснено за 80340 (вісімдесят тисяч триста сорок) гривень, які продавець одержав від покупця повністю до підписання цього договору».

За нормою ч. 3 ст. 1087 ЦК України граничні суми розрахунків у готівковій формі для фізичних, юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців відповідно до цієї статті встановлюються Національним банком України.

Відповідно до п.п.2 п. 7 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого Постановою Правління Національного банку України 29.12.2017 № 148, фізичні особи мають право здійснювати розрахунки готівкою: між собою за договорами купівлі-продажу, які підлягають нотаріальному посвідченню, у розмірі до 50 000 (п`ятдесяти тисяч) гривень включно. Платежі на суму, яка перевищує 50000 гривень, здійснюються шляхом переказу коштів із рахунку на рахунок або внесення та/або переказу коштів на рахунки.

Судом встановлено, що стороною відповідача не надано доказів розрахунку як за договором купівлі-продажу садового будинку, так і за договором купівлі-продажу земельної ділянки між покупцем ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , так і не надано доказів того, що ОСОБА_2 передала кошти ОСОБА_5 діючи від його імені у якості представника.

Відповідно до частини четвертої статті 369 ЦК України правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень.

Відповідно до п. 7 договору купівлі-продажу садового будинку та п. 7 договору купівлі-продажу земельної ділянки, «договір вчинений за письмовою згодою дружини продавця ОСОБА_6 , справжність підпису якої засвідчена приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чередниченко Ганною Анатоліївною 04.06.2019 року за реєстром №546».

Однак, ОСОБА_6 у позовній заяві зазначила, що вона не надавала згоди на продаж садового будинку та земельної ділянки.

Правонаступник ОСОБА_6 пояснив, що ОСОБА_6 не розуміла, який документи вона підписує.

При цьому, відповідачем - ОСОБА_2 не надано доказів того, що заява про згоду була вголос прочитана нотаріусом.

Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 21.11.2018 № 372/504/17 виклала висновок стосовно того, що відсутність згоди одного із співвласників - на розпорядження нерухомим майном є підставою визнання правочину, укладеного іншим співвласником щодо розпорядження спільним майном, недійсним.

Таким чином, суд не може пересвідчитися в тому, що ОСОБА_6 надавала попередню згоду на продаж садового будинку та земельної ділянки.

Суд приймає до уваги, що ОСОБА_5 станом на час розгляду справи за його життя залишався членом садівничого кооперативу «Мікрон -2», з 01.01.2019 року по травень 2021 року періодично приїжджав на спірну земельну ділянку, що підтверджується відповіддю на адвокатський запит від Садівничого кооперативу «Мікрон-2» та показаннями свідка ОСОБА_9 .

Отже, судом встановлено, що ОСОБА_2 , діючи на підставі довіреності, відчужила за договором купівлі-продажу садовий будинок та земельну ділянку, при цьому довіритель ОСОБА_5 про зазначений правочин не знав, грошових коштів від продажу не отримував.

В свою чергу, ОСОБА_2 , як представник ОСОБА_5 за довіреністю, продаючи майно ОСОБА_5 відповідачу ОСОБА_4 , усвідомлювала, що вчиняє правочин всупереч інтересам довірителя ОСОБА_5 та свідомо допускала настання несприятливих наслідків для довірителя.

Сукупність зібраних у справі доказів, які були оцінені судом, свідчать про наявність зловмисної домовленості ОСОБА_2 , яка діяла за довіреністю від імені ОСОБА_5 , з іншою особою ОСОБА_4 при укладенні договору купівлі-продажу належного ОСОБА_5 садового будинку та земельної ділянки, оскільки про це свідчить те, що договір укладався без згоди ОСОБА_5 , всупереч його інтересам, а кошти за договором передані не були.

Це узгоджується з висновком, який зробив КЦС ВС у Постанові від 21 лютого 2021 року по справі №182/3593/17.

Таким чином, під час укладення оспорюваних договорів купівлі-продажу садового будинку та земельної ділянки, волевиявлення ОСОБА_5 не було реалізоване через відсутність самого факту волевиявлення, а також підтвердженням факту підміни волі повіреного з покупцем.

Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недотримання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч.3 ст. 203 ЦК України Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Частиною першою ст. 216 ЦК України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Таким чином, суд приходить до висновку про задоволення позовів в частині вимог про визнання недійсними з моменту укладення договору купівлі-продажу садового будинку за адресою: АДРЕСА_2 , та договору купівлі-продажу земельної ділянки (кадастровий номер: :06:001:0330, реєстраційний номер: 10, цільове призначення: для індивідуального садівництва, площа: 0,0858 га), що розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

У статті 1 Першого Протоколу, підписаного та ратифікованого Україною вказано, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з задоволенням позову ОСОБА_1 як правонаступника позивача ОСОБА_5 , витрати по сплаті судового збору у розмірі 8 124,00 грн. підлягають стягненню в рівних частинах з відповідачів на користь позивача ОСОБА_1 як правонаступника позивача ОСОБА_5 .

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з тим, що ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 19.11.2021 року третій особі було відстрочено сплату судового збору у розмірі 8 124,00 грн. до ухвалення судового рішення у справі, у зв`язку з задоволенням позову третьої особи, судовий збір у розмірі 8 124,00 грн. підлягає стягненню в рівних частинах з відповідачів в дохід держави.

Керуючись ст.ст. 141, 258, 259, 263-265, 267, 268 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Чередниченко Ганни Анатоліївни та ОСОБА_1 про визнання недійсним договорів купівлі-продажу та витребування майна - задовольнити.

Позов третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Чередниченко Ганни Анатоліївни про визнання недійсним договорів купівлі-продажу та витребування майна задовольнити.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 20 травня 2019 року між ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_10 , РНОКПП НОМЕР_7 , адреса: АДРЕСА_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_9 ) та ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_11 , РНОКПП НОМЕР_8 , адреса: АДРЕСА_15 ), посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чередниченко Ганною Анатоліївною, зареєстрований в реєстрі за №452.

Витребувати у ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_9 , адреса: АДРЕСА_15 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_10 , адреса: АДРЕСА_13 ) квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 51,6 кв.м.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу садового будинку з господарськими будівлями і спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , укладений 04 червня 2019 року між ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_10 , РНОКПП НОМЕР_7 , адреса: АДРЕСА_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_9 ) та ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_12 , РНОКПП НОМЕР_11 , адреса: АДРЕСА_16 ), посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чередниченко Ганною Анатоліївною, зареєстрований в реєстрі за № 549.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 0,0858 га, кадастровий номер земельної ділянки: :06:001:0330, цільове призначення земельної ділянки - для індивідуального садівництва, який укладений між ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_10 , РНОКПП НОМЕР_7 , адреса: АДРЕСА_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_9 ) та ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_12 , РНОКПП НОМЕР_11 , адреса: АДРЕСА_16 ), посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чередниченко Ганною Анатоліївною, зареєстрований в реєстрі за № 552.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_11 , РНОКПП НОМЕР_8 , адреса: АДРЕСА_15 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_12 , РНОКПП НОМЕР_10 , адреса: АДРЕСА_13 ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 708 (дві тисячі сімсот вісім) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_12 , РНОКПП НОМЕР_9 , адреса: АДРЕСА_15 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_12 , РНОКПП НОМЕР_10 , адреса: АДРЕСА_13 ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 708 (дві тисячі сімсот вісім) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_12 , РНОКПП НОМЕР_11 , адреса: АДРЕСА_16 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_12 , РНОКПП НОМЕР_10 , адреса: АДРЕСА_13 ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 708 (дві тисячі сімсот вісім) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_11 , РНОКПП НОМЕР_8 , адреса: АДРЕСА_15 ) на користь держави витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 708 (дві тисячі сімсот вісім) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_13 , РНОКПП НОМЕР_9 , адреса: АДРЕСА_15 ) на користь держави витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 708 (дві тисячі сімсот вісім) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_12 , РНОКПП НОМЕР_11 , адреса: АДРЕСА_16 ) на користь держави витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 708 (дві тисячі сімсот вісім) грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення.

Повний текст рішення складено 09.12.2022 року.

Суддя Петренко В. С.