Номер провадження: 22-ц/813/4786/22
Справа № 496/3485/21
Головуючий у першій інстанції Петренко В. С.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.12.2022 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Заїкіна А.П., Таварткіладзе О.М.

за участю секретаря: Дубрянської Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 (за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Чередниченко Ганни Анатоліївни) про визнання недійсними договорів купівлі-продажу та витребування майна, на ухвалу Київського районного суду м. Одеси, постановлену під головуванням судді Петренко В.С. 08 вересня 2021 року у м. Одеса, -

встановила:

У серпні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до Біляївського районного суду Одеської області з позовною заявою до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , в якій просив суд: визнати недійсним з моменту укладення договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1 , який укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 20 травня 2019 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чередниченко Г.А.; витребувати у ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 квартиру за адресою: АДРЕСА_2 ; визнати недійсним з моменту укладання договір купівлі-продажу садового будинку за адресою: АДРЕСА_3 , який укладений 04 червня 2019 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чередниченко Г.А.; визнати недійсним з моменту укладення договір купівлі продажу земельної ділянки (кадастровий номер: :06:001:0330, реєстраційний номер: 10, цільове призначення: для індивідуального садівництва, площа: 0,0858 га), що розташована за адресою: АДРЕСА_4 , який укладений 04 червня 2019 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чередниченко Г.А.

Одночасно з позовною заявою, представником ОСОБА_2 було подано заяву про забезпечення позову, в якій представник позивача просив суд накласти арешт на спірну квартиру за адресою: АДРЕСА_2 ; накласти арешт на садовий будинок за адресою: АДРЕСА_3 ; накласти арешт на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_3 (кадастровий номер: :06:001:0330, реєстраційний номер: 10, цільове призначення: для індивідуального садівництва, площа: 0,0858 га).

В обґрунтування наданої заяви про забезпечення позову представник ОСОБА_2 посилався на те, що відповідачі можуть вчинити певні дії для відчуження спірного нерухомого майна, що, в подальшому, може значно ускладнити виконання рішення суду у випадку задоволення судом позову.

Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 09 серпня 2021 року цивільну справу за позовом ОСОБА_2 направлено за підсудністю до Київського районного суду м. Одеси.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 08 вересня 2021 року заяву ОСОБА_2 про вжиття заходів забезпечення позову було задоволено.

Накладено арешт на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

Накладено арешт на садовий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_3 .

Накладено арешт на земельну ділянку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 (кадастровий номер: :06:001:0330, реєстраційний номер: 10, цільове призначення: для індивідуального садівництва, площа: 0,0858 га).

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, та постановити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви ОСОБА_2 про вжиття заходів забезпечення позову відмовити, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом взагалі не аргументовано, що вжиття заходів забезпечення позову може будь-яким чином забезпечити виконання рішення про задоволення позову, а їх невжиття - ускладнити або унеможливити таке виконання.

Сторони про розгляд справи на 06 грудня 2022 року були сповіщені належним чином.

Заяв, клопотань від учасників справи на адресу Одеського апеляційного суду не надходило.

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд, з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу за відсутності сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що у поданій до суду першої інстанції позовній заяві ОСОБА_2 просив суд: визнати недійсним з моменту укладення договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1 , який укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 20 травня 2019 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чередниченко Г.А.; витребувати у ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 квартиру за адресою: АДРЕСА_2 ; визнати недійсним з моменту укладання договір купівлі-продажу садового будинку за адресою: АДРЕСА_3 , який укладений 04 червня 2019 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чередниченко Г.А.; визнати недійсним з моменту укладення договір купівлі продажу земельної ділянки (кадастровий номер: :06:001:0330, реєстраційний номер: 10, цільове призначення: для індивідуального садівництва, площа: 0,0858 га), що розташована за адресою: АДРЕСА_4 , який укладений 04 червня 2019 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чередниченко Г.А.

З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна вбачається, що спірна квартира за адресою: АДРЕСА_2 , належить на праві приватної власності на підставі договору дарування ОСОБА_3 , садовий будинок за адресою: АДРЕСА_5 , та земельна ділянка (кадастровий номер: :06:001:0330, реєстраційний номер: 10, цільове призначення: для індивідуального садівництва, площа: 0.0858 га), що розташована за адресою: АДРЕСА_3 , АДРЕСА_6 , належать на праві приватної власності на підставі договорів купівлі-продажу ОСОБА_4 .

Згідно ч. ч. 1, 2 ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст.150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно п.1, 2 ч.1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб та забороною вчиняти певні дії.

У постанові Верховного Суду від 23 грудня 2020 року у справі №756/2609/20 (провадження N 61-11479св20) зазначено, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів заявника від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Згідно ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що позовні вимоги про витребування нерухомого майна є вимогами майнового характеру, у зв`язку із чим заявлений позивачем вид заходу забезпечення позову у вигляді накладення арешту на нерухоме майно передбачений нормами чинного законодавства, та є доцільним заходом забезпечення позову в рамках даної справи. Таке забезпечення позову, враховуючи його предмет та ціну позову, можна вважати співмірним із заявленими вимогами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

З огляду на пояснення, надані представником ОСОБА_2 про те, що у відповідачів є можливість розпорядитися майном на власний розсуд, без погодження з позивачем, суд першої інстанції дійшов бунтованого висновку про те, що якщо до закінчення розгляду справи відповідачі відчужать спірні квартиру, земельну ділянку та садовий будинок третім особам, то вказане істотно ускладнить або взагалі унеможливить виконання рішення суду і існує вірогідність того, що позивач не зможе захистити або поновити свої права в межах одного судового провадження за його позовом без нових звернень до суду

За таких обставин колегія суддів доходить висновку про те, що збереження спірних правовідносин в існуючому на сьогоднішній день стані буде спрямовано, в тому числі, на забезпечення збереження балансу інтересів як їх існуючих учасників, так і потенційно можливих учасників, які виникнуть під час вирішення спору, адже попередить можливість понесення ними можливих збитків та додаткових витрат у випадку подальшого відчуження спірного нерухомого майна.

Необхідність обрання саме даного виду забезпечення позову є обґрунтованою, так як відсутність вказаних заборон може істотно ускладнити чи унеможливити виконання майбутнього рішення, оскільки відповідачі мають можливість для відчуження спірного майна, існує реальна можливість для відповідачів відчужити майно третім особам, що суттєво ускладнить виконання можливого рішення суду.

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про обґрунтованість заявленого ОСОБА_2 клопотання про забезпечення позову.

Доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції щодо обґрунтованості та доведеності вимог заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову, у апеляційній скарзі не наведено.

Крім того, колегія суддів наголошує, що забезпечення позову є тимчасовим обмеженням щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача. Таке тимчасове обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення.

При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 08 вересня 2021 року постановлено з додержанням процесуального права, підстав для її скасування немає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 08 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 14 грудня 2022 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе