Справа № 497/1584/2021
Провадження № 2/497/27/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.04.2022 року Болградський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Раца В.А.,

за участю секретаря судового засідання - Божевої І.Д.,

представника позивачів ОСОБА_1 ,

представника відповідача - ОСОБА_2 , в режимі відеоконференції із застосуванням програми EasyCon,

розглянувши у порядку загального позовного провадження, у відкритому судовому засіданні, в місті Болграді, цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Міністерства оборони України, Болградської міської ради Одеської області, треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , про скасування відомостей про право власності,

ВСТАНОВИВ:

02.09.2021 року представник позивача ОСОБА_1 , яка здійснює свої повноваження на підставі ордеру серії ОД № 418614 від 01.09.2021 року (а.с.24), звернулася до суду з цим позовом та просить постановити судове рішення, яким припинити право власності Міністерства оборони України на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та скасувати і припинити запис про право власності Міністерства оборони України в Державному реєстрі речових право на нерухоме майно та в реєстрі прав власності на нерухоме майно.

При цьому представник позивача посилається на те, що на підставі рішення виконкому Болградської міської ради Одеської області від 04.10.2006 року № 302 «Про передачу у приватну власність квартир, які належали МО» ОСОБА_6 , шляхом безкоштовної приватизації, передано в спільну сумісну власність квартиру, яка належала Міністерству оборони та розташована за вище зазначеним адресом. Квартира передана у сумісну власність сім`ї, до складу якої входили: ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . На підставі вищевказаного рішення 23.11.2006 року власники отримали свідоцтво про право власності на нерухоме майно, згідно якому кожному з них належить по 1/4 частині квартири. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер та його спадкоємці ОСОБА_4 та ОСОБА_5 успадкували його 1/4 частину квартири. Право власності на 1/8 частину квартири за кожного спадкоємцем було зареєстровано. В 2020 році власники вирішили продати квартиру та звернулися до нотаріальної контори з метою оформлення договору купівлі-продажу, але з`ясувалося, що в реєстрі крім них значиться ще один власник їх квартири Міністерство оборони України. Право власності у Міністерства оборони виникло до приватизації квартири, а саме 30.08.2005 року на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Ажинтаревим В.В., в державному реєстрі зареєстровано 20.10.2005 року. В рішенні виконкому Болградської міської ради від 04.10.2006 року вказано, що шляхом безкоштовної приватизації квартиру передано в спільну сумісну власність, яка належала Міністерству оборони. Під час реєстрації права власності сім`ї ОСОБА_7 на цю квартиру, право власності МОУ мало бути скасовано в реєстрі, але державний реєстратор не зробив це. На даний час запис про право власності МОУ перешкоджає власникам в продажі квартири, тому позивач змушена звернутися до суду для захисту своїх прав та інтересів.

01.11.2021 року на електрону пошту суду надійшов відзив представника Міністерства оборони України (в порядку самопредставництва юридичної особи) Оксенчук С., в якому вона просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, з наступних підстав. Так, Міністерство оборони України є власником спірної квартири на підставі договору купівлі-продажу № 3271 від 30.08.2005 року, форма власності - державна. В подальшому, як зазначає позивач, в порядку безоплатної приватизації спірна квартира на підставі рішення Виконкому Болградської міської ради Одеської області від 04.10.2006 року № 302 була передана у спільну сумісну власність ОСОБА_6 , в той час, як в реєстрі зареєстроване право спільної часткової власності ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 в 1/4 частці спірної квартири за кожним. Після смерті ОСОБА_6 право на належну йому 1/4 частку в порядку спадкування набули у рівних частках його діти. Отже позивачка ОСОБА_3 має зареєстроване право спільної часткової власності лише на 1/4 частку квартири АДРЕСА_2 , іншими особами, щодо яких наявні відомості про зареєстроване за ними право спільної часткової власності у спірному майні, спір про право власності не заявлено. Статтею 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» унормовано порядок внесення відомостей до Державного реєстру прав, змін до них та їх скасування. За змістом частини третьої статті 26 Закону відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. Заявлене в якості способу захисту цивільного права припинення запису про право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та в Реєстрі прав власності на нерухоме майно не відповідає положенням Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Правові підстави припинення права власності визначені статтею 346 ЦК України. Водночас, позовна заява не містить посилань на фактичні обставини та докази, які б їх підтверджували, в силу яких право власності Міністерства оборони України на квартиру підлягає припиненню. Також, згідно зі статтею 392 ЦК України, на яку в якості нормативно-правового обґрунтування позову посилається позивачка, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Тому на думку представника відповідача положення статті 392 ЦК України не поширюються на спірні правовідносини, а відтак відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог у спосіб обраний позивачкою (а.с.56-59).

10.12.2021 року представник позивача ОСОБА_1 надала до суду заяву про уточнення позовних вимог (а саме обґрунтування), в якій, в тому числі, зазначила, що на підставі рішення виконкому Болградської міської ради від 20.10.2002 року №491 ОСОБА_6 видано постійний ордер на вселення до квартири Міністерства оборони №31 по вище вказаному адресу, при цьому склад сім`ї становив чотири особи (а.с.65-67).

Ухвалою суду від 17.01.2022 року по цивільній справі залучено в якості третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити в повному обсязі, справу просила розглянути у відсутності позивача ОСОБА_3 , яка також надала на електрону пошту суду заяву про розгляд справи у її відсутності.

Представник відповідача Болградської міської ради Одеської області Арнаутов М.І., який здійснює свої повноваження на підставі довіреності № 1072/02-12 від 09.06.2021 року (а.с.36), до суду не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав в повному обсязі та не заперечував проти їх задоволення.

Представник відповідача - ОСОБА_2 , в режимі відеоконференції із застосуванням програми EasyCon, в судовому засіданні заперечувала щодо задоволення позовних вимог, просила суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до суду не з`явилися, надали на електрону пошту суду заяви про розгляд справи у їх відсутності, позов підтримали в повному обсязі.

Заслухавши в судовому засіданні пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У статті 41 Конституції України закріплено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч.2 ст. 346 ЦК України право власності може бути припинене в інших випадках, встановлених законом.

Судом встановлено, що 20 жовтня 2005 року рішенням виконавчого комітету Болградської міської ради Одеської області № 491 «Про видачу постійних та службових ордерів на вселення в квартири Міністерства оборони» було розглянуто клопотання Болградського КЕЧ району від 20.10.2005 року № 891, 896 та вирішено видати постійні ордера на вселення до квартир Міністерства оборони, в тому числі ОСОБА_6 на квартиру АДРЕСА_3 дивізії, яка складається з трьох кімнат, жилою площею 45,33 кв.м., склад сім`ї чотири особи: - ОСОБА_3 дружина та діти ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , що підтверджено архівним витягом, виданим начальником відділу Іоновою Л.Є. (а.с.70).

На підставі цього рішення 21 жовтня 2005 року ОСОБА_6 та його сім`ї виконавчим комітетом Болградської ради народних депутатів було видано ордер на житлове приміщення №524, а саме на вище зазначену квартиру (а.с.12).

За загальним правилом, закріпленим у статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що незаборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Згідно ч. 2 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19 червня 1992 року (в редакції на час видачі свідоцтва) передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку).

Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб ( ч. 1 ст.316 ЦК України).

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1ст. 317 ЦК України).

Майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно) (ч. 1 ст. 355 ЦК України).

Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю (ч. 1 ст. 368 ЦК України).

Частиною 1 ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

19 вересня 2006 року ОСОБА_6 звернувся до Болградської міської ради з заявою про надання йому в особисту власність спірної квартири, яка належить КЕЧ району, при цьому в заяві наявна згода на це його дружини, яка на момент написання заяви була єдиним повнолітнім членом сім`ї, діти на той час не досягли повноліття (а.с.10).

Заява була розглянута на сесії Болградської міської ради та прийнято рішення виконкомом ради № 302 від 04.10.2006 року про передачу у спільну сумісну власність квартир, належних Міністерству оборони, в тому числі ОСОБА_6 квартири АДРЕСА_2 , шляхом безоплатної приватизації (а.с.9).

На підставі цього рішення 23.11.2006 року було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, НОМЕР_1 , серії НОМЕР_2 , в якому визначені частки власників квартири в розмірі по 1/4 частини за ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 (а.с.15), та право їх власності зареєстроване Комунальним підприємством Ізмаїльського міжміського бюро технічної інвентаризації за реєстраційним номером 16848670, дата прийняття рішення про реєстрацію права власності 23.11.2006 року, що підтверджено витягом № 12614886 (а.с.16).

Рішення міської ради не оскаржувалося та свідоцтво про право власності не скасовувалося, тому на даний час придбання у приватну власність спірної квартири позивачем та іншими членами її сім`ї цілком законне та підтверджується відповідними доказами наданими суду.

В подальшому, ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.17) та спадщину після його смерті прийняли тільки діти ОСОБА_4 і ОСОБА_5 , так як дружина відмовилася від своєї частки на користь дітей, тому кожен з них придбав у власність ще по 1/8 частини з загальної частки квартири, що підтверджено свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим 15.04.2020 року приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу Одеської області Русіновою А.Є., зареєстрованого в реєстрі за 3 153, спадкова справа № 13/2019 (а.с.18).

Так, у 2021 році ОСОБА_3 звернулася до приватного нотаріуса Болградського районного нотаріального округу Агбун М.І. для посвідчення договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 за вище вказаним адресом, але під час перевірки в Державному реєстрі речових прав приватним нотаріусом було виявлено, що квартира окрім них належить Міністерству оборони України, тому нотаріус відмовила у посвідчені цього договору, про що свідчить відповідний лист з вих.№ 660/01.16 (а.с.30).

З інформаційної довідки № 266501914, сформованої 19.07.2021 року вбачається, що окрім встановлених судом власників, в Державному реєстрі до цього часу наявний реєстраційний номер запису 11772288, про право власності державної форми на спірну квартиру за Міністерством оборони України, при цьому підстава виникнення права власності є договір купівлі-продажу, 3271, від 30.08.2005 року, посвідчений приватним нотаріусом Болградського районного нотаріального округу Ажинтаревим В.В., при цьому частка Міністерства складає 1/1 (а.с.19-20).

Загальна частка позивача та третіх осіб також складає 1/1 частку.

Тобто видача ордеру на ім`я ОСОБА_6 та подальша приватизація квартири відбувалася після укладення цього договору купівлі-продажу, при цьому видача ордеру відбувалася за клопотанням КЕЧ району, тому Міністерству оборони України було відомо про передачу спірної квартири у постійне користування, Міністерством не оскаржувалося рішення міської ради про передачу квартир у спільну власність, тому судом не встановлено протиправності набуття позивачем та іншими членами її сім`ї права власності, приватної спільної часткової форми.

Посилання представника відповідача, що власникам було передано квартиру у спільну сумісну власність, а свідоцтво видано на спільну часткову власність, не є предметом розгляду даного спору та є можливими спірними інтересами лише між позивачем та третіми особами по справі, в даному випадку суд вирішує питання про законність набуття права власності та актуальність записів про право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна.

Відповідно до ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема правочинів. Частиною 2 цієї статті визначено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Частиною 1 ст. 335 ЦК України визначено, що фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право власності підлягає державній реєстрації.

Статтями 26, 27 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав. Державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі, зокрема, укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката; рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно; інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому п.п. «а» п. 2 ч.6 ст. 37 цього Закону до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. З наведеного видно, щоЗаконом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень`передбачено вичерпний перелік рішень суду, на підставі яких здійснюється державна реєстрація прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а саме набуття, зміна або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяження таких прав, внесення змін до записів Державного реєстру речових прав, зупинення реєстраційних дій, внесення запису про скасування державної реєстрації прав або скасування рішення державного реєстратора.

У відповідності пунктів 1.3, 2.6 Порядку прийняття і розгляду заяв про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, 12.12.2011 року № 3502/5, рішення щодо внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації прав та скасування записів Державного реєстру прав приймає державний реєстратор прав на нерухоме майно (далі - державний реєстратор), яке оформлює за допомогою Державного реєстру прав у двох примірниках. Для внесення записів про скасування державної реєстрації прав, скасування записів Державного реєстру прав заявник подає рішення суду про скасування рішення державного реєстратора, що набрало законної сили, та копії документів, визначених у пункті 2.3 цього розділу.

Судом встановлено, що спірна квартира правомірна вибула з державної власності Міністерства оборони України, а саме шляхом приватизації державного майна, тому запис про право власності на квартиру відповідача перешкоджає позивачу та третім особам розпоряджатися належним їм майном.

Щодо посилання представника відповідача про невірно обраний спосіб захисту позивачем своїх прав, то це є правом позивача, обраний спосіб не протирічить діючому законодавству, вона просить не тільки припинити запис, а ще його скасувати, тому суд не вбачає правових підстав для відмови у позовних вимогах у зв`язку з невірно обраним способом захисту порушених прав.

Враховуючи те, що реєстрація права власності за Міністерством оборони України перешкоджає, в тому числі, позивачу розпоряджатися належноїю їй часткою у квартирі, суд вважає що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі наведеного та керуючись Законом України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Порядком прийняття і розгляду заяв про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, 12.12.2011 року № 3502/5, ст.ст.4, 10, 13,76-81,95, 206,258,259,263-266, 268, 272, 273, 354, 355 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_3 до Міністерства оборони України, Болградської міської ради Одеської області, треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , про скасування відомостей про право власності - задовольнити.

Припинити право власності Міністерства оборони України на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та скасувати та припинити запис про право власності Міністерства оборони України в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та в реєстрі прав власності на нерухоме майно.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлено 27.04.2022 року.

Суддя В.А. Раца