Справа № 203/4459/22
Провадження № 2-з/0203/108/2022
УХВАЛА

25 листопада 2022 року у місті Дніпрі суддя Кіровського районного суду м. Дніпропетровська Ханієва Ф.М., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АВАНСАР», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, державний виконавець Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Коваленко Уляна Юріївна про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,

ВСТАНОВИВ:

18 листопада 2022 року до Кіровського районного суду міста Дніпропетровська поштою надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АВАНСАР», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, державний виконавець Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Коваленко Уляна Юріївна про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.11.2022 року, цивільну справу № 203/4459/22, провадження № 2/0203/1382/2022, було розподілено головуючому судді Ханієвій Ф.М., яка передана канцелярією суду 21.11.2022 року.

Разом з позовною заявою позивач ОСОБА_1 подав заяву про забезпечення позову, в якій просить суд:

- зупинити стягнення у виконавчому провадженні № 69429033, відкритому на підставі виконавчого напису від 01 червня 2021 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем та зареєстрованим в реєстрі за № 76178, про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АВАНСАР» за кредитним договором № 200018466 від 27.03.2014 року, укладеним між боржником та Публічним акціонерним товариством «Банк Михайлівський».

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.11.2022 року, заяву про забезпечення позову, справа № 203/4459/22, було розподілено головуючому судді Ханієвій Ф.М., яка передана канцелярією суду 21.11.2022 року.

Суд, вивчивши доводи заявника, перевіривши додержання заявником вимог статті 151 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), вважає, що заяву слід повернути заявнику, з наступних підстав.

У статті 151 ЦПК України встановлені вимоги до змісту заяви про забезпечення позову.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 151 ЦПК України, заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити: 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку та адресу електронної пошти, за наявності; 3) предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; 4) захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 5) ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; 6) пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; 7) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Відповідно до п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 151 ЦПК України, заява про забезпечення позову повинна містити: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову, захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

Так, зі змісту заяви про забезпечення позову не вбачається, в чому саме полягає необхідність у забезпеченні позову, належним чином не обґрунтовано необхідності застосування виду забезпечення позову, шляхом зупинення стягнення грошових коштів за виконавчим провадженням.

У заяві про забезпечення позову заявник зазначає лише про те, що позивачем подано позовну заяву, якою він оскаржує виконавчий напис № 76178 від 01.06.2021 року. На підтвердження відкриття виконавчого провадження заявник надав суду постанову державного виконавця від 15.07.2022 року, постанову державного виконавця про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, постанову державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанову державного виконавця про передачу виконавчого провадження, постанову державного виконавця про прийняття виконавчого провадження, постанову держаного виконавця про арешт коштів боржника від 17.08.2022 року.

За поясненнями заявника, здійснення можливого стягнення за цим документом може ускладнити виконання майбутнього рішення та призвести до порушення прав та інтересів позивача. Проте позивачем станом на момент звернення до суду з заявою не надано жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про існування загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду (зокрема наявність відкритих рахунків, неможливість користування рахунками, стягнення коштів, наявність майна тощо).

Також не зазначено підстави, що істотно ускладнять чи взагалі унеможливлять поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

При цьому наявність самого по собі позову про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню в жодному разі не є підставою для забезпечення позову без належного обґрунтування його необхідності, чого не містить заява позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

За приписами ч. 10 ст. 153 ЦПК України, суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

З урахуванням вказаних вище обставин, суд доходить висновку, що заява про забезпечення позову не відповідає вимогам, встановленим законом, тому на підставі ч. 10 ст. 153 ЦПК України підлягає поверненню заявнику.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 151, 153, 353 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АВАНСАР», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, державний виконавець Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Коваленко Уляна Юріївна про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню повернути заявнику.

Роз`яснити заявнику, що повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню заявника до суду з такою заявою, після усунення умов, що стали причинами для її повернення.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання та може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідної ухвали суду.

Суддя Ф.М. Ханієва