Справа № 195/35/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р АЇ Н И

26.04.2022 року с-ще Томаківка Дніпропетровської області

Томаківський районний суд Дніпропетровської області в складі: головуючого судді Скрипченка Д.М., за участю секретаря судового засідання Левкович Н.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,25 га, кадастровий номер: :09:001:0032, та на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,2732 га., кадастровий номер: :09:001:0033, розташованих по АДРЕСА_1 .

Позов обґрунтовує тим, що на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 19.11.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Томаківського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Корнієнко Ю.В., реєстровий номер 1097, вона придбала у ОСОБА_3 , від імені якого за довіреністю діяла ОСОБА_2 , житловий будинок з господарськими будівлямипо АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з Державного реєстру правочинів від 19.11.2012 року №12142511.

Право власності на житловий будинок також підтверджується витягом про державну реєстрацію прав №36427811 від 27.11.2012 року, реєстраційний номер об`єкта 38107397, номер запису 210 в книзі 1, серія СЕІ №895615 та довідкою виданою виконавчим комітетом Томаківської селищної ради від 22.09.2021 року №05.19./273-13С.

Вказаний житловий будинок з господарськими будівлями розташований на земельній ділянці загальною площею 0,5232 га., яка складається з присадибної земельної ділянки площею 0,25 га., кадастровий номер: :09:001:0032 та земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,2732 га., кадастровий номер: :09:001:0033, про що зазначено у п. 2 договору купівлі-продажу житлового будинку від 19.11.2012 року, та засвідчено у витягу з Державного реєстру правочинів №12142511 від 19.11.2012 року з номером правочину 5319500, витягом про державну реєстрацію прав №36427811 від 27.11.2012 року.

Відповідно до п. 3 такого договору житловий будинок належав ОСОБА_3 на праві особистої приватної власності на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 23.10.2000 року, за реєстровим номером 1168, виданого державним нотаріусом після смерті ОСОБА_4 .

На теперішній час з`ясувалося, що відчження земельної ділянки під час укладення правочину не було належним чином нотаріально посвідчено, а тому належить ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 виданого 07.03.2014 року.

Довідка видана відділом №2 управління у Нікопольському районі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 06.10.2021 року №277/43-21 підтверджує, що присадибної земельної ділянки площею 0,25 га., кадастровий номер: :09:001:0032 та земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,2732 га., кадастровий номер: :09:001:0033 зареєстровані за ОСОБА_3 на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серія ДП Тм №004186.

У зв`язку з тим, що на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 19.11.2012 року вона стала власником нерухомого майна, то також має право на земельну ділянку розташовану під будівлею.

У своїй письмовій заяві позивач просить суд розглянути справу за своєї відсутності у судовому засіданні, про що підтримує позов повністю.

Суд вважає можливим задовольнити клопотання позивача та розглянути справу за його відсутності у судовому засіданні на підставі наявних матеріалів, які є достатніми для ухвалення рішення по суті заявлених вимог.

Відповідач у своїй заяві просить суд розглянути справу за своєї відсутності у судовому засіданні, посилається на відсутність правових підстав як для визнання позову, так і надання заперечень на позов, тому просить ухвали рішення з урахуванням вимог закону.

Суд вважає можливим задовольнити заяву відповідача та розглянути справу за їх відсутності.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Позивач просить суд визнати за нею право власності на земельну ділянку на підставі ч. 1 ст. 120 ЦК України.

Договір купівлі-продажу житлового будинку від 19.11.2012 року, посвідчений приватним нотаріусом Томаківського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Корнієнко Ю.В., реєстровий номер 1097, та витяг про державну реєстрацію прав №36427811 від 27.11.2012 року, реєстраційний номер об`єкта 38107397, номер запису 210 в книзі 1, серія СЕІ №895615, підтверджують, що житловий будинок з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 , належить позивачу.

Земельна ділянка загальною площею 0,5232 га., яка складається з присадибної земельної ділянки площею 0,25 га., кадастровий номер: :09:001:0032 та земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,2732 га., кадастровий номер: :09:001:0033, про що зазначено у п. 2 договору купівлі-продажу житлового будинку від 19.11.2012 року, та засвідчено у витягу з Державного реєстру правочинів №12142511 від 19.11.2012 року з номером правочину 5319500, витягом про державну реєстрацію прав №36427811 від 27.11.2012 року належали ОСОБА_3 на праві особистої приватної власності на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 23.10.2000 року, за реєстровим номером 1168, виданого державним нотаріусом після смерті ОСОБА_4 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 виданого 07.03.2014 року.

Отже, після смерті ОСОБА_3 спадкоємцем майна стала його дружина ОСОБА_2 , до якої і подано позов.

Верховний Суд України в постанові від 11.02.2015 року по справі №6-2цс15 зазначив що, аналіз змісту норм статті 120 ЗК України у їх сукупності дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені.

Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на частину будівлі чи споруди стає власником відповідної частини земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості.

Відповідний висновок висловлений у постановах Верховного Суду України від 11 лютого 2015 року у справі № 6-2цс15, від 13 квітня 2016 року у справі № 6-253цс16, від 12 жовтня 2016 року у справі № 6-2225цс16.

Згідно ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

За змістом статті 377 ЦК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування.

Тому, виходячи із вказаного правила суд не вбачає порушень прав та інтересів інших осіб, оскільки позивач фактично володіє земельною ділянкою призначеної для обслуговування житлового будинку, який належить їй на праві власності.

Сплачений по справі судовий збір за клопотанням позивач залишити на користь держави.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 6, 10, 11, 19, 81, 263, 264 ЦПК України, ст.ст. 16, 321, 377, 392 ЦК України, ст. ст. 120, 125 ЗК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , зареєстрованої за місцем проживання по АДРЕСА_1 , до ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 , зареєстрованої за місцем проживання по АДРЕСА_1 , про визнання права власності на нерухоме майно - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку загальною площею 0,5232 га., яка складається з присадибної земельної ділянки площею 0,25 га., кадастровий номер: :09:001:0032 та земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,2732 га., кадастровий номер: :09:001:0033, яка розташована по АДРЕСА_1 .

Сплачений по справі судовий збір залишити в дохід держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів після його ухвалення відповідно до п. 15.5 Розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України до Дніпровського апеляційного суду через Томаківський районний суд Дніпропетровської області.

Суддя: Д. М. Скрипченко