Справа № 161/5096/22
Провадження № 2/161/2490/22
У Х В А Л А

03 травня 2022 року Суддя Луцького міськрайонного суду Волинської області Рудська С.М., вивчивши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Служба у справах дітей Луцької міської ради, про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини, -

в с т а н о в и л а:

29.04.2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вищевказаною позовною заявою в якій просить суд винести рішення про розірвання шлюбу, укладеного між ним та ОСОБА_2 , а також визначити місце проживання їх спільної дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з ним.

Одночасно з цим, ОСОБА_1 у своєму позові просить звільнити його від сплати судового збору за звернення до суду з даним позовом, на обґрунтування вказавши, що розмір його доходу за 2021 рік становив суму меншу, аніж встановлений законодавством розмір судового збору.

Вирішуючи питання про звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору, суддя приходить до наступних висновків.

Частиною 1 ст. 136 ЦПК України визначено, що суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі.

Згідно ст. 8 ЗУ «Про судовий збір» враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов:

1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або

2) позивачами є:

а) військовослужбовці;

б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів;

в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю;

г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї;

ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або

3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю (ч. 1 Закону).

Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті (ч. 2 Закону).

Отже, зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати є правом суду, а не його обов`язком.

З аналізу ст. 8 ЗУ «Про судовий збір» чітко вбачається, що законодавець, застосувавши конструкцію «суд, враховуючи майновий стан сторони, може…», тим самим визначив, що питання звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення сплати судового збору осіб, які не зазначені в статті 5, або у справах із предметом спору, не охопленим статтею 5, є правом, а не обов`язком суду навіть за наявності однієї з умов для такого звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення.

До такого правового висновку прийшла Велика Палата Верховного Суду у своїй Постанові від 14.01.2021 року по справі № 0940/2276/18.

На обгрунтування підстав для звільнення від сплати судового збору, ОСОБА_4 покликається на наявність обставин, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 8 ЗУ «Про судовий збір», а також на їх підтвердження долучає до позову відомості з Державного реєстру фізичних осіб платників податків ДПС України № 0318-22-02192 від 21.04.2022 року та довідку форми ОК-5 від 04.04.2021 року.

Однак, суд, виходячи із характеру спірних правовідносин (в т.ч. обгрунтування позову щодо матеріального становища позивача, як такого, яке сприятиме забезпеченню потреб ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ), не вбачає підстав для звільнення ОСОБА_4 від сплати судового збору за звернення до суду з позовними вимогами до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини.

Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, Рекомендації R (81) 7 Комітету міністрів державам-членам стосовно шляхів полегшення доступу до правосуддя від 14.05.1981 року та практику Європейського суду з прав людини, які встановлюють, що сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, та має переслідувати законну мету.

Позиція ЄСПЛ стосовно сплати судового збору аналогічна: судовий збір не повинен обмежувати право заявників на доступ до правосуддя та має бути «розумним». Разом з тим, на думку ЄСПЛ, судовий збір є таким собі обмежувальним заходом, який попереджає подання необґрунтованих та безпідставних позовів та перенавантаження судів.

Водночас, у рішенні по справі «Креуз проти Польщі» від 19.06.2001 року ЄСПЛ констатує, що сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдавати шкоди суті цього права, та має переслідувати законну мету.

У рішеннях у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13.01.2000 року ЄСПЛ зазначив, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У п. 53 Рішення Європейського суду з прав людини від 19.06.2001 року у справі «Креуз проти Польщі», було зазначено, що «Право на суд» не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Гарантуючи сторонам право доступу до суду для визначення їхніх «цивільних прав та обов`язків», п. 1 ст. 6 залишає державі вільний вибір засобів, що використовуватимуться для досягнення цієї мети, але в той час, коли Договірні держави мають можливість відхилення від дотримання вимог Конвенції щодо цього, остаточне рішення з дотриманням вимог Конвенції залишається за Судом («Голдер проти Сполученого Королівства» і «Z та інші проти Сполученого Королівства», рішення суду, цитовані вище, так само; та, mutatis mutandis, «Ейрі проти Ірландії» (Airey v. Ireland), рішення від 09.10.1979 року).

Беручи до уваги вищенаведені рішення ЄСПЛ та позицію щодо забезпечення гарантій захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, з метою недопущення порушення права позивача на забезпечення права доступу до суду, вважаю за необхідне відстрочити ОСОБА_4 сплату судового збору до ухвалення судового рішення в цивільній справі № 161/5096/22.

На підставі викладеного та керуючись ст. 8 ЗУ «Про судовий збір», ст. ст. 10, 352-354 ЦПК України, суддя, -

У Х В А Л И Л А:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору відмовити.

Відстрочити ОСОБА_1 сплату судового збору в цивільній справі № 161/5096/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Служба у справах дітей Луцької міської ради, про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини до ухвалення судового рішення в даній справі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складений 03 травня 2022 року.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області С.М. Рудська