Справа № 456/3861/20 Головуючий у 1 інстанції: Бораковський В.М.
Провадження № 22-ц/811/868/22 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2022 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Цяцяка Р.П.,

суддів Ванівського О.М. та Шеремети Н.О.,

за участю: секретаря Колич Х.Б.;

Брильовської О.Р. - представника

Львівської обласної державної адміністрації;

адвокатів Бочуляка Ю.І. та Петровського Ю.І.

- представників ОСОБА_1 ;

адвоката Коровяка Б.Е.

- представника відповідачки ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , представника ОСОБА_2 , на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 08 лютого 2022 року,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2020 року Львівська обласна державна адміністрація звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , приватний нотаріус Швед Іванна Володимирівна, про визнання незаконними та скасування наказів Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, визнання недійсним договору дарування та зобов`язання повернути земельні ділянки.

Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що 10.11.2006 року Дулібська сільська рада листом № 02-19 звернулась до Стрийської районної державної адміністрації з проханням вилучити із земель водного фонду Дрогобицького управління водного господарства 30,0 га земель (кам`янисті місця без рослинного покрову) і перевести їх у землі запасу Дулібської сільської ради. 27.11.2006 року Дулібська сільська рада додатково звернулася з клопотанням від 27.11.2006 року № 218/02-19 до Стрийської районної державної адміністрації про те, що сільська рада не заперечує проти прийняття на баланс сільської ради земельної ділянки (кам`янисті грунти) площею 8,00 га згідно акту передачі Дрогобицького водного господарства. Розпорядженням голови Стрийської районної державної адміністрації від 28.11.2006 року № 862 «Про припинення права користування земельною ділянкою на території Дулібської сільської ради Дрогобицькому управлінню водного господарства Львівського обласного виробничого управління водного господарства» було припинено право Дрогобицького управління водного господарства Львівського обласного виробничого управління водного господарства на користування земельною ділянкою площею 8,0 га на території Дулібської сільської ради. Згідно зактом передачі земельної ділянки Дрогобицьке водне господарство передало земельну ділянку площею 8,00 га у землі запасу Дулібської сільської ради.

В подальшому наказом Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 20.09.2016 року № 13-8864/16-16-СГ «Про надання дозволу на розроблення документаціїі з землеустрою» ОСОБА_4 було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої на території Дулібської сільської ради Стрийського району (орієнтовний розмір земельної ділянки 1,2500 га) із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства. Наказом Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 13.10.2016 року № 13-9570/16-16-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність без зміни цільового призначення» ОСОБА_4 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надано у власність земельну ділянку площею 1,2500 га (кадастровий номер :02:000:0218) із земель сільськогосподарського призначення (пасовища) державної власності без зміни цільового призначення для ведення особистого селянського господарства на території Дулібської сільської ради Стрийського району.

13.02.2017 року ОСОБА_4 на підставі договору дарування № 461, посвідченому приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу Львівської області Швед І.В., відчужив земельну ділянку площею 1,2500га (кадастровий номер:02:000:0218) своїй матері ОСОБА_2 .

В свою чергу, ОСОБА_2 на підставі розпорядження Стрийської районної державної адміністрації від 09.10.2018 року № 812 «Про зміну цільового призначення земельної ділянки з ведення особистого селянського господарства на розміщення об`єктів придорожнього сервісу на території Дулібської сільської ради» перевела земельну ділянку загальною площею 1,2500 га (кадастровий номер :02:000:0218) із категорії земель сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства в категорію земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення - для розміщення об`єктів придорожнього сервісу. Після чого ОСОБА_2 здійснила поділ земельної ділянки (кадастровий номер :02:000:0218) площею 1,2500 га на 3 (три) земельні ділянки, а саме: земельну ділянку площею 0,6153 га - кадастровий номер :02:000:0226; земельну ділянку площею 0,1783га - кадастровий номер :02:000:0227; земельну ділянку площею 0,4564 га - кадастровий номер :02:000:0228, про що 06.11.2018 року внесено відповідні відомості в державному реєстрі речових прав. Враховуючи те, що земельна ділянка загальною площею 1,2500 га, кадастровий номер :02:000:0218, яка була надана ОСОБА_4 , знаходилась у межах земель водного фонду площею 8,00 га, що були передані Дрогобицьким водним господарством у землі запасу Дулібської сільської ради без зміни цільового призначення, то її розпорядником в силу частини п`ятої статті 122 ЗК України (у редакції чинній на момент надання земельної ділянки ОСОБА_4 ) була Львівська обласна державна адміністрація, яка жодних розпорядчих документів щодо надання спірних земельних ділянок у приватну власність не приймала, так само, як не надавала жодного дозволу на зміну цільового призначення із земель водного фонду на землі сільськогосподарського призначення. Отже, Головне управління Держгеокадастру у Львівській області, видаючи оскаржувані накази, вийшло за межі наданих повноважень, передбачених статтею 122 ЗК України, а відтак земельна ділянка загальною площею 1,2500 га (кадастровий номер :02:000:0218) вибула поза волею її власника. Львівській обласній державній адміністрації стало відомо про незаконне вибуття із власності держави земельної ділянки (кадастровий номер :02:000:0218) площею 1,2500 га із депутатського звернення ОСОБА_5 від 05.02.2020 року № 5/8-1288/0/1-20 та звернення ОСОБА_1 від 05.05.2020 року № ЗВГ-48-Ш-1788/20.

У зв`язку з вищенаведеним позивач просив:

-визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 20.09.2016 № 13-8864/16-16-СГ «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою»;

-визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 13.10.2016 № 13-9570/16-16-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність без зміни цільового призначення»;

-визнати недійсним договір дарування від 13.02.2017 року № 461, що посвідчений приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу Львівської області Швед І.В.;

-зобов`язати ОСОБА_2 повернути державі в особі Львівської обласної державної адміністрації земельні ділянки площею 0,6153 га - кадастровий номер :02:000:0226; площею 0,1783 га - кадастровий номер :02:000:0227; площею 0,4564 га - кадастровий номер :02:000:0228, які знаходиться на території Грабовецько - Дулібської сільської ради Стрийського району Львівської області (том 1, а.с. 1-11).

Оскаржуваним рішенням позов задоволено.

Визнано незаконним та скасовано наказ Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 20.09.2016 року № 13-8864/16-16-СГ «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою».

Визнано незаконним та скасовано наказ Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 13.10.2016 № 13-9570/16-16-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність без зміни цільового призначення».

Визнано недійсним договір дарування від 13.02.2017 № 461, що посвідчений приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу Львівської області Швед І.В.

Зобов`язано ОСОБА_2 повернути державі в особі Львівської обласної державної адміністрації земельні ділянки площею 0,6153 га - кадастровий номер :02:000:0226; площею 0,1783 га - кадастровий номер :02:000:0227; площею 0,4564 га - кадастровий номер :02:000:0228, які знаходиться на території Грабовецько - Дулібської сільської ради Стрийського району Львівської області.

Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в сумі 4 204 грн.

Стягнуто з Головного управління Держгеокадастру у Львівській області в дохід держави судовий збір в сумі 4 204 грн (том 4, а.с. 124-137).

Вищезгадане рішення оскаржив представник відповідачки ОСОБА_2 .

Апелянт просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, покликаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та на порушення норм процесуального і неправильне застосування норм матеріального права.

Висновок суду про те, що земельна ділянка площею 1,25 га, яка була надана ОСОБА_4 у власність, належить до земель водного фонду, вважає таким, що «не підтверджено належними та допустимими доказами», та таким, що спростовується матеріалами справи.

Вважає, що суд «безпідставно та незаконно взяв до уваги Висновок експерта ТзОВ «СЕРБ» від 07.08.2020 р. № 46/20 за результатами земельно-технічної експертизи» (том 4, а.с. 153-162).

Відповідач, Головне управління Держгеокадастру у Львівській області, будучи повторно своєчасно (26.07.2022 року) належним чином повідомленим про апеляційний розгляд справи 15.08.2022 року (том 4, а.с. 208, 210), явку свого представника в судове засідання не забезпечив і про причини такої неявки суд не повідомив, що (у відповідності до частини 2 статті 372 ЦПК України) не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта на підтримання доводів апеляційної скарги та заперечення цих доводів зі сторони представників Львівської обласної державної адміністрації та ОСОБА_1 , перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

ЦПК України встановлено, що:

- цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (статті 12 і 81);

- суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом передбачених цим Кодексом випадках (частина 1 статті 13);

- обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (частина 1 статті 82);

- доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76);

- належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 77).

Як вбачається з мотивувальної частини оскаржуваного рішення, задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що Головне управління Держгеокдастру у Львівській області розпорядилося землями водного фонду, попри те, що не являлося розпорядником даної категорії земель, оскільки відповідно до вимог ч. 5 ст. 122 Земельного кодексу України, таким розпорядником є Львівська обласна державна адміністрація. При цьому суд зазначив, що Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що заволодіння громадянами та юридичними особами землями водного фонду всупереч вимогам Земельного кодексу України (перехід до них права володіння цими землями) є неможливим. Розташування земель водного фонду вказує на неможливість виникнення приватного власника, а отже, і нового володільця, крім випадків, передбачених ст. 59 цього кодексу (висновок Великої Палати Верховного Суду, сформульований у постанові від 22 травня 2018 року у справі № 469/1203/15-ц, у постанові від 12 червня 2019 року у справі за № 487/10128/14-ц). Відтак, ОСОБА_4 не міг законно набути право приватної власності на спірну земельну ділянку і таке стало можливим у результаті прийняття Головним управлінням Держгеокадастру у Львівській області незаконних наказів, які прийняті з порушенням норм чинного законодавства, Відтак, підлягає визнанню недійсним договір дарування від 13.02.2017 № 461, посвідчений приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу Львівської області Швед І.В. - з зобов`язанням відповідачки ОСОБА_2 повернути державі в особі Львівської обласної державної адміністрації земельні ділянки площею 0,6153 га - кадастровий номер :02:000:0226; площею 0,1783 га - кадастровий номер :02:000:0227; площею 0,4564 га - кадастровий номер :02:000:0228, які знаходиться на території Грабовецько - Дулібської сільської ради Стрийського району Львівської області.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду з огляду на таке.

При зверненні із позовом Львівська обласна державна адміністрація вказувала, що спірні земельні ділянки були сформовані в результаті поділу земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:0218, площею 1,25 га, яка відносилась до земель водного фонду, оскільки дана земельна ділянка перебувала в постійному користуванні Дрогобицького управління водного господарства Львівського обласного виробничого управління водного господарства. В подальшому на підставі розпорядження голови Стрийської районної державної адміністрації від 28 листопада 2006 року № 862 «Про припинення права користування земельною ділянкою на території Дулібської сільської ради Дрогобицькому управлінню водного господарства Львівського обласного виробничого управління водного господарства» така була вилучена з постійного користування вищезазначеного державного спеціалізованого водного підприємства в землі запасу Дулібської сільської ради Стрийського району Львівської області без зміни категорії земель. Виділення спірної земельної ділянки ОСОБА_4 відбулося із порушенням процедури встановленої Земельним кодексом України та Законом України «Про землеустрій», а тому цільове призначення спірної земельної ділянки залишилось, як землі водного фонду. Чинним законодавством України установлено особливий правовий режим використання земель водного фонду. Таким чином, спірні накази Головного управління Держгеокадастру у Львівській області про надання дозволу розроблення та затвердження технічної документації із землеустрою на надання у власність ОСОБА_4 спірної земельної ділянки прийняті всупереч норм чинного законодавства, у зв`язку з чим підлягають визнанню судом незаконним та скасуванню. А сформовані в результаті поділу земельні ділянки площею 0,6153 га - кадастровий номер :02:000:0226; площею 0,1783 га - кадастровий номер :02:000:0227; площею 0,4564 га - кадастровий номер :02:000:0228, які знаходиться на території Грабовецько - Дулібської сільської ради Стрийського району Львівської області підлягають поверненню державі в особі Львівської обласної державної адміністрації.

Закон обмежив безоплатне передання у приватну власність земельних ділянок водного фонду випадком такого передання замкнених природних водойм загальною площею до 3 га (частина друга статті 59 ЗК України), а надання громадянам у користування земельних ділянок у межах прибережних захисних смуг - переліком цілей, не пов`язаних із житловим будівництвом (частина четверта статті 59, пункт "г" частини другої статті 61, частина третя статті 62 ЗК України, частина третя статті 85, пункт 4 частини другої статті 89, частина перша статті 90 ВК України), і встановив обмежений режим діяльності на відповідних ділянках (статті 61-62 ЗК України, статті 89-90 ВК України, абзац другий пункту 8.19 Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів і додаток 13 до цих правил).

За змістом абзацу другого частини другої статті 178 ЦК України обмежено оборотоздатні об`єкти можуть бути визначені як в окремому законі, присвяченому оборотоздатності об`єктів, так і в інших законах, зокрема кодексах, які визначають правовий режим певних об`єктів.

На землі водного фонду України розповсюджується особливий порядок їх використання та надання їх у користування. Такі землі можуть змінювати володільця лише у випадках, прямо передбачених у ЗК України та ВК України. Тому зайняття земельної ділянки водного фонду з порушенням, зокрема, статті 59, підпункту «ґ» частини третьої статті 83, підпункту «г» частини третьої, підпункту «д» частини четвертої статті 84, частини третьої статті 93 ЗК України, статті 85, частини п`ятої статті 88 ВК України треба розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України). Власник земельної ділянки може вимагати, зокрема, усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою (частина друга статті 152 ЗК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У пунктах 51, 52 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі №359/3373/16-ц (провадження №14-2цс21) зазначено, що «заволодіння громадянами та юридичними особами землями водного фонду (перехід до них володіння цими землями) всупереч вимогам ЗК України є неможливим; розташування земель водного фонду вказує на неможливість виникнення приватного власника, а отже, і нового володільця, крім випадків, передбачених у статті 59 цього Кодексу» (див., зокрема, висновки Великої Палати Верховного Суду, сформульовані у постановах від 22 травня 2018 року у справі №469/1203/15-ц (провадження №14-95 с18); від 28 листопада 2018 року у справі №504/2864/13-ц (провадження №14-452цс18, пункт 70); від 12 червня 2019 року у справі №487/10128/14-ц (провадження №14-473цс18, пункт 80); від 11 вересня 2019 року у справі №487/10132/14-ц (провадження №14-364цс19, пункт 96); від 15 вересня 2020 року у справі №372/1684/14-ц (провадження №14-740цс19, пункт 45) та інших. Тому протиправне зайняття такої земельної ділянки або державну реєстрацію права власності на неї за приватною особою слід розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади, а таке право захищається не віндикаційним, а негаторним позовом. За змістом наведених постанов та виходячи з обставин, встановлених у цих справах, зазначені висновки не застосовуються щодо заволодіння замкненими природними водоймами загальною площею до 3 гектарів, оскільки такі водойми можуть надаватися у власність приватним особам (стаття 59 ЗК України).

Такі висновки зроблені Великою Палатою Верховного Суду виходячи з того, що в силу зовнішніх, об`єктивних, явних і видимих природних ознак таких земельних ділянок особа, проявивши розумну обачність, може і повинна знати про те, що ділянки належать до водного фонду, набуття приватної власності на них є неможливим. Як відомо, якщо в принципі, за жодних умов не може виникнути право власності, то і володіння є неможливим. Тому ані наявність державної реєстрації права власності за порушником, ані фізичне зайняття ним земельної ділянки водного фонду не приводять до заволодіння порушником такою ділянкою. Отже, як зайняття земельної ділянки водного фонду, так і наявність державної реєстрації права власності на таку ділянку за порушником з порушенням ЗК України та Водного кодексу України треба розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади, а належним способом захисту прав власника є негаторний позов (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі №504/2864/13-ц (провадження №14-452 цс 18, пункт 71), від 12 червня 2019 року у справі №487/10128/14-ц (провадження №14-473 цс 18, пункт 81), від 11 вересня 2019 року у справі №487/10132/14-ц (провадження №14-364цс19, пункт 97), від 15 вересня 2020 року у справі №372/1684/14-ц (провадження №14-740цс19, пункт 46) та інші)».

У пункті 109 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі №359/3373/16-ц (провадження №14-2цс21) вказано, що: «Велика Палата Верховного Суду знову звертає увагу, що рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування за умови його невідповідності закону не тягне тих юридичних наслідків, на які воно спрямоване (постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі №911/3681/17 (провадження №12-97гс19, пункт 39), від 15 жовтня 2019 року у справі №911/3749/17 (провадження №12-95гс19, пункт 6.27), від 22 січня 2020 року у справі №910/1809/18 (провадження №12-148гс19, пункт 35), від 01 лютого 2020 року у справі №922/614/19 (провадження №12-157гс19, пункт 52)). Тому під час розгляду справи, в якій на вирішення спору може вплинути оцінка рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування як законного або протиправного (наприклад, у спорі за віндикаційним позовом), не допускається відмова у позові з тих мотивів, що рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування не визнане судом недійсним, або що таке рішення не оскаржене, відповідна позовна вимога не пред`явлена. Під час розгляду такого спору слід виходити з принципу jura novit curia - «суд знає закони» (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі №587/430/16-ц (провадження №14-104цс19, пункт 50), від 04 грудня 2019 року у справі №917/1739/17 (провадження №12-161гс19, пункт 84), від 11 вересня 2019 року у справі №487/10132/14-ц (провадження №14-364цс19, пункт 101) та інші). Тому суд незалежно від того, оскаржене відповідне рішення чи ні, має самостійно дати правову оцінку рішенню органу державної влади чи місцевого самоврядування та викласти її у мотивувальній частині судового рішення».

У справі, що переглядається суд першої інстанції прийшов до висновку з яким погоджується колегія суддів про те, що спірні земельні ділянки відносяться до земель водного фонду, що підтверджується доказами, а саме:

-листом сільського голови Дулібської сільської ради від 10.11.2006 за вих. № 197 02-19, адресованого голові Стрийської РДА, яким Дулібська сільська рада звернулась з проханням вилучити із земель водного фонду Дрогобицького управління водного господарства 30,0 га земель кам`янисті місця без рослинного покриву і перевести їх у землі запасу Дулібської сільської ради /том 1, а.с. 12/;

-клопотанням сільського голови Дулібської сільської ради від 27.11.2006 за вих. №218/02-19, яким Дулібська сільська рада звернулася до голови Стрийської РДА та зазначила, що Дулібська сільська рада не заперечує про прийняття на баланс сільської ради земельної ділянки (кам`янисті ґрунти) площею 8,00 га, згідно акту передачі Дрогобицького водного господарства, яка знаходиться за адресою: с. Дуліби, вул. Шевченка, 261б /навпроти через дорогу/ /том 1, а.с.13/;

-розпорядженням голови районної державної адміністрації № 862 від 28.11.2006, яким припинено право користування земельною ділянкою площею 8,0 га на території Дулібської сільської ради Дрогобицькому управлінню водного господарства Львівського обласного виробничого управління водного господарства /том 1, а.с.14/;

-актом передачі земельної ділянки, яким комісією Дулібської сільської ради проведено обстеження земельної ділянки, яка перебуває в користуванні Дрогобицького водного господарства та встановлено, що земельна ділянка має площу 8 га, знаходиться поза зоною прибережної захисної смуги, тому що річка Стрий змінила русло в сторону с. Братківці і ця територія може використовуватись згідно соціальної програми розвитку с. Дуліби, яка спрямована на раціональне використання земель. Тому, Дрогобицьке водне господарство передало ці землі площею 8,00 га у землі запасу Дулібської сільської ради /том 1, а.с.15/;

-листом управління Держземагенства у Стрийському районі Львівської області від 20.03.2014 за вих. № 01-16/3-1124, згідно якого земельна ділянка, вказана у запиті не відноситься до сільськогосподарських земель /том 1, а.с. 20/;

-листом Державного агенства водних ресурсів України від 05.06.2015 року б/н, адресованого ОСОБА_4 , яким останнього повідомлено, що Держводагенство розгляне питання щодо надання висновку про погодження проекту землеустрою у разі отримання копії зазначеного проекту, оформленого згідно з вимогами чинного законодавства /том 3, а.с.140/;

-довідкою сільського голови Дулібської сільської ради Стрийського району Львівської області від 21.08.2015 за вих. № 249/02-24, згідно якої земельна ділянка площею 1,25 га відводиться із земельної ділянки площею 8 га водного фонду, яка в 2008 році була передана згідно розпорядження № 862 від 08.11.2008 Дрогобицьким управлінням водного господарства в землі запасу Дулібської сільської ради. На сьогоднішній день ця земельна ділянка знаходиться за межами населеного пункту с. Дуліби і відноситься до земель водного господарства державної форми власності /том 3, а.с.142/;

-листом в.о. начальника управління Держгеокадастру у Стрийському районі Львівської області Ярич Р. від 17.03.2016 за вих. №32-1305-0.8-1221/2-16, згідно якого земельна ділянка площею 1,2500 га, яка знаходиться на території Дулібської сільської ради Стрийського району Львівської області відноситься до земель водного фонду, оскільки дана земельна ділянка перебувала в постійному користуванні Дрогобицького управління водного господарства Львівського обласного виробничого управління водного господарства. Розпорядженням голови Стрийської районної державної адміністрації від 28 листопада 2006 року №862 «Про припинення права користування земельною ділянкою на території Дулібської сільської ради Дрогобицькому управлінню водного господарства Львівського обласного виробничого управління водного господарства» вилучено з постійного користування вищезазначеного державного спеціалізованого водного підприємства в землі запасу Дулібської сільської ради Стрийського району Львівської області земельну ділянку площею 8,0000 га, в тому числі земельну ділянку, яка пропонується до відведення гр. ОСОБА_4 , площею 1,2500 га, без зміни категорії земель /том 3, а.с.194/;

-листом сільського голови Дулібської сільської ради Стрийського району Львівської області Васильків П.І. від 24.06.2016 за вих. № 278, яким ОСОБА_4 повідомлено, що недоцільно приймати будь-які рішення щодо надання земель ділянок для тих чи інших потреб до затвердження генерального плану населеного пункту, яким передбачено розширення меж та включення територій в межі населеного пункту /том 3, а.с.195/;

-листом начальника управління Держемагенства у Стрийському районі Львівської області Гресько Л. від 30.03.2014 за вих. № 01-16/3-1124, адресованого Головному управлінню Дердземагенства у Львівській області, Управлінню землеустрою та охорони земель, щодо звернення ОСОБА_1 про надання в оренду земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, якого повідомлено, що земельна ділянка, що розташована на території Дулібської сільської ради Стрийського району, номер кадастрового кварталу 000 та зони 02, не відноситься до сільськогосподарських земель /том 3, а.с.197-200/;

-висновком експерта № 46/20 від 07.08.2020 року по результатах проведення земельно-технічної експертизи з визначення місця знаходження земельних ділянок з кадастровими номерами :02:000:0226, :02:000:0227, :02:000:0228, :02:000:0218, розташування меж земельної ділянки площею 8,0000 га, яка згідно розпорядження голови Стрийської районної державної адміністрації від 28.11.2006 № 862 вилучена з постійного користування Дрогобицького управління водного господарства Львівського обласного виробничого управління водного господарства і передана в землі запасу Дулібської сільської ради Стрийського району Львівської області № 46/20 від 07.08.2020, земельні ділянки з кадастровими номерами :02:000:0226, :02:000:0227, :02:000:0228 знаходяться в межах земельної ділянки площею 8,0000 га, яка згідно розпорядження голови Стрийської районної державної адміністрації від 28.11.2006 № 862 вилучена з постійного користування Дрогобицького управління водного господарства Львівського обласного виробничого управління водного господарства і передана в землі запасу Дулібської сільської ради Стрийського району Львівської області. Земельна ділянка площею 8,0000 га, яка згідно розпорядження голови Стрийської районної державної адміністрації від 28.11.2006 № 862 вилучена з постійного користування Дрогобицького управління водного господарства Львівського обласного виробничого управління водного господарства і передана в землі запасу Дулібської сільської ради Стрийського району Львівської області за основним цільовим призначенням належала до категорії: «Землі водного фонду». Земельна ділянка кадастровий номер :02:000:0218, площею 1,25 га до моменту її формування в порядку визначеному ст.79-1 ЗК України (до моменту присвоєння кадастрового номеру, визначення меж земельної ділянки та її реєстрації), що була надана гр. ОСОБА_4 згідно наказу виданого Головним управлінням Держгеокадастру Львівській області №1З-9570/16-СГ від 13.10.2016, яка у подальшому була поділена на земельні ділянки з кадастровими номерами :02:000:0226, :02:000:0227, :02:000:0228 за основним цільовим призначенням належала до категорії: «Землі водного фонду» /том 1, а.с. 116-133/.

Відтак, колегія суддів вважає встановленою ту обставину, що спірні земельні ділянки входили у межі земельної ділянки водного фонду площею, 8,00 га, яка розпорядженням голови Стрийської районної державної адміністрації від 28.11.2006 р. № 862 «Про припинення права користування земельною ділянкою на території Дулібської сільської ради Дрогобицькому управлінню водного господарства Львівського обласного виробничого управління водного господарства» по акту передачі земельної ділянки була переданою Дрогобицьким управлінням водного господарства Львівського обласного виробничого управління водного господарства у землі запасу Дулібської сільської ради.

У Земельному кодексі України наведений перелік категорій, на які поділяються землі України. Критерієм поділу земель України на категорії є їх цільове призначення. Саме цільове призначення земельної ділянки впливає на обсяг прав і обов`язків суб`єктів земельних відносин.

Так, згідно з ч. 1 ст. 19 Земельного кодексу України, землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: землі сільськогосподарського призначення; землі житлової та громадської забудови; землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; землі оздоровчого призначення; землі рекреаційного призначення; землі історико-культурного призначення; землі лісогосподарського призначення; землі водного фонду; землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Земельного кодексу України земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадян чи юридичних осіб, можуть перебувати у запасі.

Отже, землями запасу визнаються всі землі, незалежно від їх категорії та цільового призначення, які не передані у власність або не надані у постійне користування. До них належать також землі, право власності або користування якими припинено відповідно до статей 140 і 141 Земельного кодексу України від 25.10.2001 р.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що вилучення з постійного користування Дрогобицького управління водного господарства Львівського обласного виробничого управління водного господарства земельної ділянки водного фонду площею 8,00 га, в межі якої входять спірні земельні ділянки, і віднесення її до земель запасу Дулібської сільської ради, не вплинуло на зміну цільового призначення вказаної земельної ділянки, оскільки, перебуваючи у землях запасу, вона і надалі за цільовим призначенням відносилась до земель водного фонду. При цьому подальша зміна цільового призначення вказаної земельної ділянки чи її частини повинна була відбуватись із суворим додержанням вимог Земельного кодексу України за рішенням уповноваженого власником органу, однак

Львівська обласна державна адміністрація не надавала жодного дозволу на зміну цільового призначення земель водного фонду на землі сільськогосподарського призначення.

Згідно зі ст.ст. 19, 20 ЗК України (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) землі України за основним цільовим призначенням поділяються на відповідні категорії, у тому числі: землі сільськогосподарського призначення, землі рекреаційного призначення, землі водного фонду. Віднесення їх до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання відповідно до ст. 21 ЗК України недійсними рішень про надання земель, угод щодо земельних ділянок, відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною тощо.

Згідно з положенням ч. 1 ст. 3 ВК України (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) усі води (водні об`єкти) на території України становлять її водний фонд.

Частина 2 ст. 3 ВК України визначає, що до водного фонду України належать: поверхневі води: природні водойми (озера); водотоки (річки, струмки); штучні водойми (водосховища, ставки) і канали; інші водні об`єкти; підземні води та джерела; внутрішні морські води та територіальне море.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЗК України та ст. 4 ВК України до земель водного фонду належать землі, зайняті: морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об`єктами, болотами, а також островами; землі зайняті прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм; гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; береговими смугами водних шляхів.

Згідно ч. 1, 2 ст. 60 ЗК України вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності встановлюються прибережні захисні смуги. Прибережні захисні смуги встановлюються по берегах річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною: для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менш як 3 гектари - 25 метрів; для середніх річок, водосховищ на них, водойм, а також ставків площею понад 3 гектари - 50 метрів; для великих річок, водосховищ на них та озер - 100 метрів.

Таким чином, до земель водного фонду України відносяться землі, на яких хоча й не розташовані об`єкти водного фонду, але за своїм призначенням вони сприяють функціонуванню і належній експлуатації водного фонду, виконують певні захисні функції.

Статтею 83 Земельного кодексу України встановлено, що землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. Частиною 4 вказаної статті визначено, що до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі водного фонду, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Доводами апеляційної скарги жодним чином не спростовується висновок суду першої інстанції про те, що в силу ч. 5 ст. 122 Земельного кодексу України розпорядником земель водного фонду є Львівська обласна державна адміністрація, а відтак Головне управління Держгеокадастру Львівській області розпорядилося спірними земельними ділянками поза межами своїх повноважень.

Щодо посилань апелянта в апеляційний скарзі з приводу безпідставності та незаконності взяття до уваги судом першої інстанції Висновку експерта ТзОВ «СЕРБ» від 07.08.2020 року № 46/20 за результатами земельно-технічної експертизи, виготовленого на замовлення ОСОБА_1 колегія суддів звертає увагу на наступне.

Відповідно до ст. 102 ЦПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

В свою чергу, стаття 106 ЦПК України передбачає, що учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення.

Як вбачається із матеріалів справи Висновок експерта ТзОВ «СЕРБ» від 07.08.2020 року № 46/20 за результатами земельно-технічної експертизи виготовлений на замовлення ОСОБА_1 , який є третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, а відтак в силу ч. 1 ст. 42 ЦПК України учасником справи.

Суд першої інстанції вірно взяв до уваги те, що ОСОБА_1 ще 17.03.2014 року звернувся до Головного управління Держземагентсва у Львівській області про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для сінокосіння на території Дулібської сільської ради Стрийського району, яке листом від 20.03.14 № 01.-16/3-1124 повідомило його про те, що ця земельна ділянка відноситься до земель водного фонду. А, оскільки, надання земель водного фонду не належить до повноважень Держземагентсва, то Головне управління Держземагентства у Львівській області і відмовило ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для сінокосіння.

Окрім цього з матеріалів справи вбачається, що представник третьої особи ОСОБА_1 подав до суду клопотання про призначення експертизи. В обґрунтування клопотання покликався на те, що учасниками справи долучено до матеріалів справи два висновки земельно-технічної експертизи, які зроблено на їхні замовлення. З метою повного, об`єктивного та всебічного розгляду справи вважав за необхідне призначити та провести судову земельно-технічну експертизу на підставі ухвали суду. 15.06.2021 року ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області було призначено у справі земельно-технічну експертизу, однак саме за апеляційною скаргою представника відповідачки ОСОБА_2 постановою Львівського апеляційного суду від 13.12.2021 року цю ухвалу було скасовано.

Відтак, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було вжито усіх можливих заходи для забезпечення повного та об`єктивного розгляду справи та надано сторонам процесуальну можливість подання до суду всіх доказів у справі.

Відповідно до п. 7.1 розділу ІІ наказу Міністерства юстиції України від 08.10.1998 року № 53/5 «Про затвердження Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень» (надалі - Інструкція) основними завданнями експертизи з питань землеустрою є:

визначення відповідності розробленої документації із землеустрою та її затвердження вимогам земельного законодавства та іншим нормативним документам з питань землеустрою та землекористування;

визначення відповідності зміни цільового призначення земельних ділянок та її затвердження вимогам земельного законодавства та іншим нормативним документам з питань землеустрою та землекористування;

визначення відповідності фактичного землекористування правовстановлювальним документам, документації із землеустрою на земельні ділянки та нормативно-правовим актам;

визначення відповідності виконаної нормативної грошової оцінки земель вимогам нормативно-правових актів.

Відповідно до п. 7.3 розділу ІІ Інструкції для вирішення питань експертизи з питань землеустрою експерту необхідно надати оригінали або завірені якісні копії відповідної правовстановлювальної документації та документації із землеустрою на земельні ділянки.

Як вбачається із Висновку експерта ТзОВ «СЕРБ» від 07.08.2020 року № 46/20 судовим експертом проводилась саме земельно-технічна експертиза без дослідження документації із землеустрою щодо зміни цільового призначення земельних ділянок на предмет відповідності вимогам нормативно-правових актів, оскільки як встановлено судом така не розроблялась. У зв`язку із тим, що предметом дослідження експертизи були не документація із землеустрою щодо зміни цільового призначення земельних ділянок та її відповідність вимогам нормативно-правових актів, така експертиза проводилась на підставі документів поданих згідно п. 6.1.2. розділу ІІ Інструкції щодо вирішення питань про належність спірних земельних ділянок до відповідної категорії земель, що охоплюється предметом земельно-технічної експертизи.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів Висновок експерта ТзОВ «СЕРБ» від 07.08.2020 року № 46/20 за результатами земельно-технічної експертизи вважає належним та допустимим доказом по даній справі.

Відтак, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його скасування відсутні і апеляційну скаргу на нього, доводи якої не спростовують висновків рішення суду, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , представника ОСОБА_2 , залишити без задоволення, а рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 08 лютого 2022 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 17 серпня 2022 року.

Головуючий: Цяцяк Р. П.

Судді: Ванівський О.М.

Шеремета Н.О.