Справа № 452/721/21
Провадження № 2/455/277/2022
РІШЕННЯ

Іменем України

11 квітня 2022 року м.Старий Самбір

Старосамбірський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Кушніра А.В.,

секретар судового засідання Мисів Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС УКРАЇНА», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Товариство з обмеженою відповідальністю «УМ ФАКТОРИНГ», про захист прав споживачів,

В С Т А Н О В И В:

02.03.2021 ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просить визнати недійсним договір №3099220 від 24.10.2020 року, укладений між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна».

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» було укладено Договір про надання йому кредитних коштів №3099220 від 24.10.2020 року, відповідно до якого ним було отримано позику. Вважає вищевказаний договір недійсним, з огляду на наступне. Вказує, що ТОВ «Авентус Україна» було надано фінансову послугу шляхом обрання форми укладення договору за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи, проте, ним не було підписано даний договір. Стверджує, що при укладенні договору були порушені його права як споживача, згідно з нормами Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про електронну комерцію», ЗУ «Про споживче кредитування». Так, його не повідомлено відповідачем письмово про всю необхідну інформацію які потрібні клієнту при укладенні кредитного договору та не зазначено таку в його змісті. Крім того, п.5 ч.3 ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів» передбачено, що встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації у разі невиконання ним зобов`язань за договором є несправедливими умовами, можуть бути визнані недійсними. Оскільки порядок акцептування пропозиції відповідачем не відповідає положенням абз.3 ч.6 ст.11 ЗУ «Про електронну комерцію» спірний договір є таким, що не прирівнюється до договору укладеного в письмовій формі. Також в оспорюваному договорі не вказана ціна та сукупна вартість кредиту, не надано розрахунку загальних витрат за споживчим кредитом, тобто витрат, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, в зв`язку з цим реально нарахований відсоток за користування кредитними коштами став значно більшим за зазначений працівниками фінансової установи у розрахунку платежів. Стверджує, що відповідачем введено його в оману на рахунок істотних умов договору, а зокрема на рахунок відсоткової ставки за користування кредитом та не було зазначено нічого на рахунок непомірно великої відсоткової ставки у випадку порушення зобов`язання. Йому повідомлено значно меншу ціну кредиту (відсотків) через що він погодився на укладання зазначених договорів. Також при укладенні договору було порушено принцип рівності сторін, так як йому запропонували укласти договір на фактично відомих лише відповідачу умовах. Розмір нарахованих відсотків за кредитним договором, укладеним між ним та відповідачем значно перевищує розмір заборгованості за кредитом. З огляду на наведене, вважає, що договір №3099220 від 24.10.2020 року є недійсним та укладений з порушенням норм законодавства, тому просить суд визнати такий недійсним.

Ухвалою судді Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 04.06.2021 року відкрито провадження у даній справі.

Ухвалою Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 20.07.2021 справу передано на розгляд до Старосамбірського районного суду Львівської області.

09.08.2021 справа поступила до Старосамбірського районного суду Львівської області.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.08.2021 дану справу передано для розгляду судді Кушніру А.В.

Ухвалою судді Старосамбірського районного суду Львівської області від 18.03.2021 року справу прийнято до провадження, призначено підготовче судове засідання.

20.09.2021 від представника відповідача ТОВ "АВЕНТУС УКРАЇНА" - адвоката Н.Бабенкової поступив до суду відзив на позовну заяву. У поданому відзиві представник відповідача, зокрема, зазначила, що вважає позов необґрунтованим та завідомо безпідставним, так як жодне із тверджень у позові щодо недотримання встановленої чинним законодавством письмової форми при укладенні Кредитного договору, підписання договору електронно-цифровим підписом, тоді як договір було підписано електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора, не надання Товариством паспорту споживчого кредиту для ознайомлення, розрахунку загальних витрат за споживчим кредитом та необхідної інформації для прийняття рішення щодо укладення кредитного договору, встановлення в кредитному договорі непропорційно великої суми компенсації, - не заслуговує на увагу та не відповідає дійсності. Вся процедура укладення з Товариством Договору про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах споживчого кредиту, відбувається відповідно до вимог чинного законодавства, зокрема, але не виключно до Законів України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», «Про електронну комерцію», а також відповідно до внутрішніх Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту та проходить в онлайн-режимі. Перед укладенням кредитного договору Товариство шляхом розміщення на власному веб-сайті надало клієнту доступ до інформації, необхідної для укладення кредитного договору, де, серед іншого, міститься інформація про тарифи, ціни та умови надання фінансових послуг, порядок їх надання, розміщені Правила та примірний кредитний договір, що планується до укладення. Разом з тим, серед іншого, саме на першій сторінці веб-сайту Товариства міститься інформація про акційну/знижену процентну ставку, стандартну процентну ставку, про максимальний строк кредиту, про максимальну суму кредиту, умови пролонгації, способи отримання кредиту. Перед укладенням кредитного договору Товариство шляхом розміщення на власному вебсайті надало клієнту доступ до інформації для клієнта, необхідної для укладення кредитного договору. Перед подачею заявки на отримання кредиту клієнт повинен ознайомитись з обов`язковою інформацією про Товариство, про порядок та умови надання фінансових послуг, з Правилами та відповідним примірним кредитним договором, що розміщені на вебсайті, у тому числі з інформацією, викладеною у цих Правилах, при цьому він повинен підтвердити, що ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил, проставляючи відповідну відмітку в чек-боксі інформаційно-реєструючої електронної системи товариства, за допомогою якої здійснюється оформлення кредитів. Без такого підтвердження у позивача була б відсутня технічна можливість перейти на іншу сторінку/вкладку електронної системи товариства для подальшого оформлення кредитного договору. Оспорюваний договір про надання споживчого кредиту було укладено в електронній формі, підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором, про що зазначено в розділі Кредитного договору "Реквізити та підписи сторін" - "Підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором М243239, 24.10.2020, 11:53:52/ ОСОБА_1 . Щодо несправедливих умов кредитного договору та встановлення непропорційно великої суми компенсації, спростовуються його умовами та положеннями цивільного законодавства. Умови договору не встановлюють вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) за кредитним договором і порушення Товариством п.5 ч.3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», є безпідставними. З урахуванням викладеного, просить суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Ухвалою суду від 11.01.2022 до участі в справі залучено Товариство з обмеженою відповідальністю «УМ ФАКТОРИНГ», як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

Ухвалою суду від 17.02.2022 закрито підготовче провадження в справі, справу призначено до судового розгляду по суті.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був належно повідомлений, проте подав суду клопотання про розгляд справи без його участі за наявними в справі матеріалами.

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС УКРАЇНА» у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був належно повідомлений, проте у відзиві представник відповідача - адвокат Н.Бабенкова просила розгляд справи провести без участі відповідача та його представника, відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Товариство з обмеженою відповідальністю «УМ ФАКТОРИНГ», в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був належно повідомлений, про причини неявки суд не повідомив.

Оскільки в судове засідання не з`явилися всі учасники справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що у позові необхідно відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що 24.10.2020 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 (сторонами у справі) було укладено Договір № 3099220 про надання споживчого кредиту, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією такого (а.с.41-44).

Згідно п.1.1 вищевказаного Договору, укладення цього Договору здійснюється Сторонами за допомогою ІТС Товариства, доступ до якої забезпечується Споживачу через Веб-сайт або Мобільний додаток. Електронна ідентифікація Споживача здійснюється при вході Споживача в Особистий кабінет, в порядку передбаченому Законом України "Про електронну комерцію", в тому числі шляхом перевірки Товариством правильності введення коду, направленого Товариством на номер мобільного телефону Споживача, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення Пароля входу до Особистого кабінету. При цьому, Споживач самостійно і за свій рахунок забезпечує і оплачує технічні, програмні і комунікаційні ресурси, необхідні для організації каналів доступу і підключення до Веб-сайту/ІТС Товариства.

Згідно п.1.2 вищевказаного Договору №3099220, Товариство надало споживачу кредит у гривнях, а споживач зобов`язався одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором, а відповідно до п.1.3 цього Договору сума кредиту (загальний розмір) складає: 5500.00 грн, тип кредиту - кредит.

Відповідно до п.1.4 кредитного договору строк кредиту 30 днів. Дата повернення кредиту вказується в графіку платежів, що є додатком №1 до цього договору (а.с.44). Строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах визначених в розділі 4 цього договору.

Згідно п.1.5 кредитного договору тип процентної ставки фіксована. Процентна ставка за користування коштами кредиту залежить від фактичного використання споживачем умов договору та становить: 1.5.1. знижена процентна ставка 0,01% в день від суми кредиту, застосовується у межах строку надання кредиту, зазначеного в пункті 1.4 цього договору (без пролонгацій), якщо в цей строк споживач здійснить повне погашення кредитної заборгованості або здійснить таке погашення протягом трьох календарних днів, що слідують за датою закінчення такого строку; 1.5.2. стандартна процентна ставка 1,90% в день від суми кредиту, застосовується у межах строку надання кредиту, зазначеного в пункті 1.4 цього договору, якщо споживач не виконав умови зазначені в п.1.5.1 договору для застосування зниженої процентної ставки, та у межах нового строку, якщо відбулося продовження строку користування кредитом відповідно до п.п.4.1-4.6 договору; та - у межах періоду прострочення, але не більше 90-та календарних днів поспіль з моменту виникнення прострочення, що застосовується відповідно до абз.2 част.1 ст.1048 ЦК України. Згідно п.1.6 кредитного договору мета отримання кредиту: споживчі (особисті) потреби.

Відповідно до п.4.1. Договору строк кредиту може бути продовжено на кількість днів, зазначену в п.1.4 Договору, якщо між сторонами буде досягнуто домовленість про таке продовження.

Згідно п.4.6 Договору, вказаний порядок внесення змін до Договору щодо продовження строку кредиту, Сторони вважають таким, що вчинений у письмовій формі, оскільки воля Сторін у даному випадку виражена за допомогою технічного засобу зв`язку, що відповідає вимогам, встановленим статтею 207 Цивільного кодексу України до письмової форми правочину.

Відповідно до п.5.4 Договору Споживач зобов`язаний: 1) у встановлений Договором строк, повернути кредит, сплатити проценти, штрафи та пені (у разі наявності) та інші платежі, передбачені Договором; 2) повідомляти Товариство про зміну даних, зазначених у розділі 10 Договору протягом 3-х календарних дні; 3) виконувати інші обов`язки, передбачені цим Договором, Правилами та чинним законодавством України.

Відповідно до п.9.5 Договору, з укладенням цього Договору Споживач надає свою однозначну, беззастережну і необмежену згоду на обробку персональних даних, у тому числі на їх збір, систематизацію, накопичення, зберігання, уточнення (оновлення та зміну), використання, розповсюдження, передачу, знеособлення, блокування та знищення будь-якої інформації, що стосується Споживача.

Відповідно до п.9.6 Договору, цей договір укладається шляхом направлення його тексту підписаного зі сторони товариства аналогом власноручного підпису уповноваженої особи товариства та відтиску печатки товариства, що відтворені засобами копіювання, в особистий кабінет споживача для ознайомлення та підписання. Договір вважається укладеним з моменту його підписання електронним підписом споживача, що відтворений шляхом використання споживачем одноразового ідентифікатора, який формується для кожного разу використання та направляється споживачу на номер мобільного телефону повідомлений останнім товариству в ІТС товариства/зазначений в цьому договорі. Введення споживачем коду одноразового ідентифікатора з метою підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором цього договору вважається направленням товариству повідомлення про прийняття в повному обсязі умов цього договору.

Відповідно до п.9.8 Договору, підписуючи цей Договір, Споживач підтверджує, що:

- перед укладенням цього Договору йому була в чіткій та зрозумілій формі надана інформація, вказана в ч.1,2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг та розміщена на Веб-сайті;

- він ознайомлений з усіма умовами Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту Товариством з обмеженою відповідальністю "АВЕНТУС УКРАЇНА», розміщені на Веб-сайті та затверджені наказом № 53-ОД від 16.01.2020 року, повністю розуміє їх, погоджується з ними і зобов`язується неухильно їх дотримуватися;

- дані, що стосуються його особи (дані паспорту, РНОКПП, ПІБ, місце проживання, інше), зазначені в преамбулі, та реквізитах сторін цього Договору є актуальними, правильними, та відповідають дійсності. Споживач погоджується, що наявність помилок та/або неточностей, та/або описок в таких даних, не впливають на зобов`язання Споживача, передбачені цим Договором;

- він погоджується, що у випадку передбаченому п.п.2., 5.2.1 Договору для Товариства не наступає прострочення кредитора.

В п.10 Договору зазначені реквізити та підписи сторін, а саме: підписом ОСОБА_1 є електронний підпис одноразовим ідентифікатором М243239, 24.10.2020 11:53:52 / ОСОБА_1 , а підписом ТОВ «Авентус Україна» підписаного зі сторони товариства аналогом власноручного підпису уповноваженої особи товариства та відтиску печатки товариства, що відтворені засобами копіювання /Директор підпис Довгаль В.В./.

Вказаними електронними підписами підписано і додаток №1 до договору про надання споживчого кредиту № 3099220 від 24.10.2020 (графік платежів до договору про надання споживчого кредиту № 3380266) (а.с.44).

Спір між сторонами виник з приводу того, що позивач вважає, що кредитний договір фактично не було укладено, сторони не домовилися про всі істотні умови, визначені законодавством, а сам договір містить умови, які є несправедливими, що, на його думку, є підставою для визнання такого договору недійсним. Вказані правовідносини регулюються, зокрема, Конституцією України, Цивільним кодексом України та нормами Закону України «Про споживче кредитування».

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (частина третя статті 215 ЦК України).

У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).

Важливо, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, у зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону.

У силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Важливо розуміти в якому конкретному випадку потрібно створювати електронний договір у вигляді окремого електронного документа, а коли досить висловити свою волю за допомогою засобів електронної комунікації. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.

Із матеріалів справи судом встановлено, що оспорюваний договір про надання споживчого кредиту підписано позивачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором М243239, 24.10.2020 11:53:52 / ОСОБА_1 /, а відтак суд дійшов до висновку, що встановлена обставина підтверджує укладення договору між сторонами.

Враховуючи наведене, договір, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму, а відтак вважається таким, що укладений у письмовій формі у відповідності до ст. 205, 207 ЦК України, а тому доводи позивача про те, що договір про надання кредиту не укладений у письмовій формі, не підписаний ним, є безпідставними.

Крім того, зміст договору містить положення про предмет, порядок та умови надання кредиту, порядок обчислення процентів, права та обов`язки сторін, порядок повернення кредиту, сплати процентів, відповідальність сторін, порядок внесення змін та доповнень, припинення, розірвання договору, графік сплати платежів. Отже, укладений між сторонами спірний правочин містить всі істотні умови договору.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України.

Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Таким чином в судовому засіданні встановлено, що оспорюваний договір про надання кредиту підписано позивачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором М243239, 24.10.2020 11:53:52 / ОСОБА_1 /, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного договору. Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину.

Посилання позивача на ненадання відповідачем інформації щодо умов кредитування, та те, що в оспорюваному договорі не була вказана ціна та сукупна вартість кредиту є безпідставними і ґрунтуються виключно на припущеннях позивача та спростовуються змістом договору про надання споживчого кредиту та способом його укладання.

Відповідно положень частин 9, 10 ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування», на вимогу споживача кредитодавець зобов`язаний безоплатно надати йому копію проекту договору про споживчий кредит у паперовому або електронному вигляді (за вибором споживача). Кредитодавець до укладення договору про споживчий кредит на вимогу споживача надає йому пояснення з метою забезпечення можливості оцінити, чи адаптовано договір до його потреб та фінансового стану, зокрема шляхом роз`яснення інформації, що надається відповідно до частин другої та третьої цієї статті, істотних характеристик запропонованих послуг та наслідків для споживача, зокрема у разі невиконання ним зобов`язань за таким договором. Надання таких пояснень, роз`яснень, інформації в належному та зрозумілому вигляді та ознайомлення з передбаченою цією частиною інформацією підтверджуються у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Позивачем суду не надано жодних доказів, що він звертався до відповідача до укладення споживчого договору з будь - якими запитами стосовно надання інформації за спірним правочином, у тому числі доказів таких звернень після укладення договору з вимогами про припинення порушень з боку відповідача, якщо позивач вважає, що його права порушені, та/або із заявами про приведення договору у відповідність з умовами, зазначеними у наданій інформації, чи заявами про відкликання своєї згоди на укладення кредитного договору у порядку визначеному ст. ст. 9, 15 Закону України «Про споживче кредитування». Правила надання коштів у позику, в тому числі і на умовах споживчого кредиту Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» перебувають в загальному доступі, будучи опублікованими на сайті. Ці правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст. 641, 644 ЦК України на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що ТОВ «Авентус Україна» не обмежувало права позивача у доступі до інформації, що стосується правил надання фінансових послуг, а також права позивача, як споживача щодо можливості ознайомитися з умовами кредитного договору.

Укладений між сторонами договір від 24.10.2020, свідчить про те, що сторони по договору погодили усі істотні умови: суми кредиту, строк дії договору, розмір процентних ставок, як заниженої, так і стандартної, яка застосовується у разі порушення позивачем зобов`язань щодо повернення позики та сплати процентів за заниженою ставкою, порядок повернення позики та нарахування/сплати процентів, відповідальність сторін, інші умови договору.

З урахуванням вказаного, суд вважає, що спірний правочин відповідно до Закону України "Про електронну комерцію" вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі позивача.

Аналогічні правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19, від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19.

При цьому, суд також враховує наступні обставини.

Визнання недійсними умов договору, що обмежують права споживача, передбачено ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Так, відповідно частин 1, 2, пункту 5 частини 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.

За правилами частини 2 ст. 21 Закону України «Про споживче кредитування», сукупна сума неустойки (штраф, пеня), нарахована за порушення зобов`язань споживачем на підставі договору про споживчий кредит, не може перевищувати половини суми, одержаної споживачем за таким договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін.

У постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2766цс15 зроблено висновок, що «для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов`язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов`язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2, 3 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв`язку з розірвання або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону)».

Відповідно до графіку платежів, що є додатком № 1 до договору про надання споживчого кредиту, сума нарахованих процентів процентів за користування кредитом становить 16,50 грн. Проценти є платою за користування кредитними коштами, які сплачуються у межах строку кредитування, їх розмір визначається за домовленістю сторін правочину, тому такі умови не є компенсацією у розумінні ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Інших переконливих та істотних доводів щодо несправедливості умов оспорюваного договору, існування суттєвого дисбалансу між договірними правами і обов`язками сторін на шкоду споживачеві, нечесної підприємницької практики, введення в оману на рахунок істотних умов договору, зокрема, на рахунок відсоткової ставки за користування кредитом та на рахунок непомірно великої відсоткової ставки у разі порушення зобов`язання, позивачем не наведено.

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Підсумовуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що підстави для визнання недійсним договору про надання споживчого кредиту відсутні, до укладення спірного правочину позивач був ознайомлений з умовами кредитування, суду не доведено введення відповідачем позивача в оману щодо істотних умов договору, позивач погодився на отримання кредитних коштів саме на таких умовах, що визначені договором, волевиявлення позивача на отримання кредиту було вільним, умови кредитного договору не суперечать нормам чинного законодавства, а тому позов не підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, керуючись ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ст. 141 ЦПК України, беручи до уваги відмову в задоволенні позову позивача, звільненому від сплати судового збору, суд вважає за необхідне компенсувати судові витрати по сплаті судового збору за рахунок держави.

Керуючись ст.ст.12, 13, 76-81, 89, 141, 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС УКРАЇНА», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Товариство з обмеженою відповідальністю «УМ ФАКТОРИНГ», про захист прав споживачів, - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Львівського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 ;

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна», (місцезнаходження: м.Київ, проспект Перемоги, буд. 90-а, ЄДРПОУ-41078230);

Третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «УМ Факторинг» (місцезнаходження: м.Київ, вул.Зоологічна, 4А, офіс 319, ЄДРПОУ-40274286).

Повний текст судового рішення складено 20.04.2022.

Суддя А.В.Кушнір