Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

28 квітня 2022 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Ярмола О. Я. ,

при секретарі - Кривенко О. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в місті Біла Церква, в залі суду №5 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без шлюбу та визнання права власності на майно,-

В С Т А Н О В И В :

20.12.2021 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом та просила суд встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , у період з 31.05.1995 року і по даний час, а також просила суд визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_2 і ОСОБА_1 квартиру за адресою : АДРЕСА_1 .

І. Позиція сторін у справі.

Позов обгрунтований тим, що позивач перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, однак після офіційного розірвання шлюбу, сторони продовжили проживати однією сім`єю, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, але повторно шлюб не зареєстрували. Позивач зазначає, що 20.04.2021року вона з відповідачем за спільні кошти придбали квартиру АДРЕСА_2 , однак оформлена ця нерухомість на відповідача. Позивач вважає, що вказана квартира є об`єктом супільної сумісної власності, оскільки була придбана в період проживання з відповідачем однією сім`єю без реєстрації шлюбу, а тому просить суд встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та визнати спільною сумісною власністю сторін квартиру АДРЕСА_2 .

Представник позивача, підтримуючи позов суду пояснив, що сторони ніколи не припиняли сімейно-шлюбних відносин, проживали разом в частині будинку за адресою: АДРЕСА_3 , а потім стали проживати по АДРЕСА_4 . Частину будинку по АДРЕСА_5 сторони продали і купили двохкімнатну квартиру де і мешкають разом. Спільних дітей у сторін не має. Відповідач з квітня 1995 року по квітень 2021 року був зареєстрований по АДРЕСА_5 , а з 11.05.2021 року зареєстрував своє місце проживання по АДРЕСА_6 , хоча по факту сторони разом проживають по АДРЕСА_4 .

ІІ. Процесуальні дії та рішення у справі.

Ухвалою судді від 11.01.2022 року було відкрито провадження у даній справі, постановлено провести її розгляд в загальному порядку, призначено справу до підготовчого засідання (а.с.33).

Ухвалою суду від 14.02.2022 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті (а.с. 40-41).

В судовому засіданні представник позивача, адвокат Невгад О.В. підтримав позов.

Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, а тому згідно ст. ст. 280, 281 ЦПК України, з урахуванням думки сторони позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд даної справи.

Заслухавши пояснення представника позивача, покази свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають до задоволення з наступних підстав.

ІІІ. Фактичні обставини справи.

Судом встановлено, що сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі з 07.02.1992 року, який було розірвано 30.05.1995 року, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища (а.с.11).

Встановленим, є те, що 20.04.2021 року було придбано квартиру АДРЕСА_2 , шляхом укладання договору купівлі-продажу від 20.04.2021 року, який посвідчений приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Федорякою О.С., квартира зареєстрована на ім`я відповідача ОСОБА_2 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.12-13,14).

Встановлено, що відповідач ОСОБА_2 з 25.04.1995 року по 19.04.2021 року був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , а з 11.05.2021 року зареєстрував своє місце проживання по АДРЕСА_1 . (а.с. 9)

Місце проживання позивача з 19.07.2005 року зареєстроване за адресою: АДРЕСА_7 (а.с.7).

ІV. Позиція суду та оцінка аргументів сторін.

За ч.2 ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Згідно вимог частини четвертої статті 3 СК України сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Поняття сім`ї, сформульоване в цій статті, не містить такої обов`язкової ознаки сім`ї, як знаходження саме в зареєстрованому шлюбу. Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що й є ознаками сім`ї.

Відповідно до частини першої статті 36 цього СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Встановлення вказаного факту спільного проживання з ОСОБА_2 необхідно позивачу для реалізації положень статті 74 СК України.

Згідно роз`яснень Верховного Суду України у листі «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 01.01.2012р., доказами, які свідчать про факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу можуть бути: свідоцтва про народження дітей, довідки з місця проживання, свідчення свідків, листи ділового та особистого характеру тощо. Також це можуть бути: докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства.

В п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що при застосуванні ст.74 СК, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Конституційним Судом України у рішенні від 03.06.1999 за № 5-рп/99 (справа про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї») визначено таку обов`язкову ознаку члена сім`ї, як ведення спільного господарства.

Пунктом 6 цього Рішення Конституційного Суду України встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно із частиною четвертою статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Сімейний кодекс України, який набрав чинності 1 січня 2004 року, передбачає можливість, за певних обставин, надати набутому у період проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу майну статус спільного сумісного майна подружжя зі всіма юридичними наслідками, що застосовні до такого майна, згідно з Главою 8 Сімейного кодексу України.

Оскільки Кодекс про шлюб та сім`ю такого поняття не знав та аналогічних норм не містив, норми Сімейного кодексу України (стаття 74) не застосовуються щодо відносин фактичного подружжя до 1 січня 2004 року. Тобто майно можна визнати спільною сумісною власністю фактичного подружжя лише при умові, що таке майно було набуте після 1 січня 2004 року. Саме така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 24.01.2020 року у справі № 546/912/16-ц.

Відповідно до ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

В п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що при застосуванні ст.74 СК, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Обов`язковою умовою для визнання чоловіка та жінки такими, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Верховний Суд у складі Касаційного цивільного суду у постанові від 14.07.2020 року у справі № 552/5693/18 окреслив основні критерії надання майну статусу спільного сумісного. Зокрема, Верховний Суд зазначив, що критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя.

З метою встановлення вищезазначених обставин в судових засіданнях були допитані свідки сторін.

Зокрема, свідок ОСОБА_3 , який приходиться двоюрідним братом відповідачу, суду показав, що сторони є подружжям, оскільки близько 30 років проживають разом, за спільні кошти набували майно. У сторін є однокімнатна квартира, в якій на даний час проживають родичі позивача та двокімнатна квартира де мешкають сторони. Відповідач виховував доньку позивача. Сторони раніше разом торгували на базарі, а на даний час позивач є пенсіонером, а відповідач не працює.

Свідок ОСОБА_4 , яка є тіткою відповідача, суду показала, що сторони живуть разом більше 30 років, перебували у шлюбі, але по молодості розлучилися, проте відносини зберегли і живуть однією сім`єю, ведуть спільне господарство. Сторони разом працювали, у них був недобудований будинок, який вони продали, а натомість купили квартиру, яку оформили на відповідача. Свідок з відповідачем росли разом, мають гарні відносини, часто спілкуються, а тому запевняє, що ОСОБА_2 має такий характер, що йому все байдуже, не бажає йти до нотаріуса, але не заперечує, що квартира є спільною.

Свідок ОСОБА_5 , яка є тіткою відповідача, суду показала, що сторони після розлучення проживають разом, спільно ведуть господарство, мають спільний бюджет, загалом разом проживають понад 30 років. Разом будували будинок, купили квартиру, відносини у подружжя добрі.

Свідок ОСОБА_6 , яка є матір`ю відповідача, суду показала, що сторони живуть разом близько 35 років. Квартиру придбали разом, проте нерозумно її оформили, оскільки купили за спільні кошти, а власником зазначили ОСОБА_2 , хоча справедливим є, що половина квартири належить невістці, тобто позивачу по справі.

Наведеними вище показами свідків підтверджується той факт, що сторони спільно проживають, ведуть спільно господарство, мають спільний бюджет, тобто, пов`язані спільним побутом і мають усталені сімейні відносини.

Крім показів свідків, позивач в підтвердження своїх вимог надала суду копії фотосвітлин, з яких вбачається, що сторони в різний період життя разом і працювали, і святкували свята (а.с.15-19).

Як було встановлено судом, ОСОБА_2 з 30.05.1995 року не перебував в інших шлюбах (а.с.11). Відсутні докази наявності спору щодо встановлення факту спільного проживання ОСОБА_2 з іншими жінками, зокрема з ОСОБА_1 .

Згідно статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

А отже, суд вважає доведеним факт спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а тому на підставі ст. ст. 60, 74 СК України суд вважає за можливе визнати квартиру, яка була придбана 20.04.2021 року об`єктом спільної сумісної власності подружжя, яке було набуте в період їхнього спільного проживання та зареєстроване за ОСОБА_2 .

Позивач не ставить питання про стягнення судових витрат з відповідача.

На підставі викладеного та керуючись статтями 12, 13, 81, 259, 263-265, 352, 354, 355, 356 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити.

Встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІПН: НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (ІПН: НОМЕР_2 ), у період з 31.05.1995 року і по даний час (28.04.2022 року).

Визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_2 (ІПН: НОМЕР_2 ) та ОСОБА_1 (ІПН: НОМЕР_1 ) житлову квартиру за адресою : АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути оскаржене позивачем до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути скасоване Білоцерківським міськрайонним судом за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яку може бути подано до суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд -якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного тексту рішення.

Повний текст рішення виготовлено 03.05.2022 року.

СуддяО. Я. Ярмола