печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2022 року Печерський районний суд міста Києва

суддя Матійчук Г.О.

секретар судового засідання Музика В. П.

справа №757/15719/22-ц

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

третя особа 1: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Курковська Яна Леонідівна

третя особа 2: приватний нотаріуса Київського міського нотаріального округу Савицька Дарія Володимирівна

третя особа 3: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Адамська Маріанна Миколаївна,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Курковська Яна Леонідівна, приватний нотаріуса Київського міського нотаріального округу Савицька Дарія Володимирівна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Адамська Маріанна Миколаївна, про витребування майна із чужого незаконного володіння, визнання речового права і скасування рішення державного реєстратора, -

представник позивача - адвокат Прилуцька Н. М.

В С Т А Н О В И В:

У червні 2022 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просить скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Савицької Дарії Володимирівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 16.12.2021 №62348308, а саме права власності на квартиру, що розташована: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000, за ОСОБА_2 , податковий номер НОМЕР_1 , серія, номер паспорта НОМЕР_2 ; визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000; витребувати з чужого володіння ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати.

В обґрунтування позову зазначено, що позивач після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 його матері ОСОБА_3 , будучи єдиним спадкоємцем, не зміг прийняти у спадщину квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала йому та покійній матері. Вказує, що у лютому 2021 року він не зміг зайти у квартиру через зміну замків, а після звернення до нотаріуса з питань прийняття спадщини йому стало відомо, що вказана квартира відчужена ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 29 вересня 2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Курковською Я.Л.

Позивач стверджує, що указаного договору купівлі-продажу ані він, ані його мати не укладали, підписи, що містяться на договорі ОСОБА_4 не належать, а, отже, договір підроблений, тому дані щодо нового власника ОСОБА_2 внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно без законних на те підстав. Крім того, вказує, що після вчинення договору купівлі-продажу квартири у 2011 році ОСОБА_2 звернулася до державного реєстратора із заявою про реєстрацію права на квартиру лише у 2021 році - уже після смерті одного із співвласників. Жодного разу за цей період вона не висувала вимог щодо звільнення спірної квартири.

Також позивач зазначає, що приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Курковська Я.Л. притягувалася до кримінальної відповідальності за вчинення аналогічних злочинів і вироком Оболонського районного суду міста Києва від 23 квітня 2013 року у справі №1/756/42/13 засуджена за частиною четвертою статті 190 та частинами першою та третьою статті 358 Кримінального кодексу України до шести років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Посилаючись на вказані обставини та положення статей 202 - 204, 215, 216, 219, 321, 388, 655, 657 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) позивач вважає договір купівлі-продажу квартири від 29 вересня 2011 року нікчемним, а своє речове право порушеним, у зв`язку з чим просить його захистити шляхом задоволення цього позову, що стало підставою для звернення до суду із вказаним позовом.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 06.07.2022 року відкрито провадження у справі, вирішено, що вказана справа буде розглядатись за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Встановлено відповідачу строк 15 днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження, протягом якого відповідач має право направити: 1) суду - відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову; 2) позивачу - копію відзиву та доданих до нього документів, строк 15 днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження, протягом якого відповідач має право для пред`явлення зустрічного позову (а.с. 75, т. 1).

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 06.07.2022 року вжито заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000 (а.с. 76-78, т. 1).

Копії ухвал від 06.07.2022 року направлено на адреси сторін, крім того відповідачу та третім особам направлено копію позовної заяви з додатками (а.с. 79-84, т. 1).

Відповідач своїм правом надати відзив на позов не скористався.

26.07.2022 року від третьої особи 2 приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Савицької Д. В. надійшли пояснення щодо позову, у яких просила задовольнити позов у повному обсязі та розглянути справу у її відсутність (а.с. 93-111, т. 1).

08.08.2022 року від представника позивача надійшло клопотання про долучення доказів у справі (а.с. 114-147, т. 1).

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 17.08.2022 року витребувано у Головного управління Державної податкової служби України у місті Києві інформацію про те чи отримувала станом на 29 вересня 2011 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний код (реєстраційний номер облікової картки платника податків) або до її діючого паспорта громадянина України було внесено відмітку «Має право здійснювати будь-які платежі без ідентифікаційного номера»; у адміністратора Єдиного реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів Державного підприємства «НАЦІОНАЛЬНІ ІНФОРМАЦІЙНІ СИСТЕМИ» повний витяг щодо нотаріального бланку серії ВРМ №943775; у Державного підприємства «Інформаційні центр» Міністерства юстиції України копію витраченого бланку серії ВРМ №943775; у Державного архіву м. Києва копію витраченого бланку серії ВРМ №943775, який був переданий в архів Держаним підприємством «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України (а.с. 163, т. 1).

08.09.2022 року на виконання ухвали суду від 17.08.2022 року від Державного підприємства «НАЦІОНАЛЬНІ ІНФОРМАЦІЙНІ СИСТЕМИ» надійшов повний витяг щодо нотаріального бланку серії ВРМ №943775 (а.с. 178-181, т. 2).

14.09.2022 року від Державного архіву м. Києва надійшов лист про неможливість надання витребуваних документів (а.с. 182, т. 1).

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 20.09.2022 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 194, т. 1).

22.09.2022 року від Головного управління Державної податкової служби України у місті Києві надійшов лист про неможливість надання витребуваних документів, з підстав неможливості однозначно ідентифікувати фізичну особу, інформації про яку суд витребовував (а.с. 205-207, т. 1).

В судове засідання представник позивача - адвокат Прилуцька Н.М. не з`явилась, подала заяву про розгляд справи у відсутність позивача та його представника, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити з підстав, зазначених у позові.

Інші учасники справи, будучи належним чином повідомленими, в судове засідання не з`явилися. У матеріалах справи є заяви про розгляд справи у відсутність третьої особи 2 приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Савицької Д. В. та третьої особи 3 приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Адамської М. М.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, суд ухвалив розглядати справу в судовому засіданні за відсутності відповідача.

Згідно з ч. 1 ст. 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи та характер спірних правовідносин, об`єктивно оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи із наступних підстав.

За ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України).

За ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 20.01.1994 року належить квартира за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до інформаційних довідок Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 07.07.2020 року КВ-2020 № 18484 та від 12.11.2021 року № КВ-2021 № 47542 право власності на вказану квартиру зареєстровано в Бюро 31.01.1994 року за ОСОБА_3 та ОСОБА_1 за реєстровим номером 3291 (а.с. 36, т. 1).

Згідно наявної у матеріалах справи копії заповіту від 20.02.2014 ОСОБА_3 усе належне їй майно заповіла своєму сину - ОСОБА_1 (а.с. 38-39, т. 1).

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , що випливає зі змісту Витягу про реєстрацію спадкової справи у Спадковому реєстрі № 60777477, а також довідки про склад спадкоємців від 22.02.2022 року № 17/02-14 (а.с. 37, т. 1).

Крім того, зі змісту довідки про склад спадкоємців від 22.02.2022 року № 17/02-14 вбачається, що єдиним спадкоємцем ОСОБА_3 за законом і заповітом є її син ОСОБА_1 (а.с. 40, т. 1).

Водночас у матеріалах справи наявний договір купівлі-продажу квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 29.09.2011 року між продавцями ОСОБА_3 та ОСОБА_5 та покупцем ОСОБА_2 . Цей договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Курковською Я.Л. та зареєстрований в реєстрі за №1721, нотаріальний бланк серії ВРМ №943775 (а.с. 41-42, т. 1).

16.12.2021 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Савицька Дарія Володимирівна прийняла рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 62348308, яким проведено державну реєстрацію права приватної власності на квартиру, що розташована: АДРЕСА_1 , за суб`єктом: ОСОБА_2 , податковий номер НОМЕР_1 , серія, номер паспорта НОМЕР_2 . Підстава для державної реєстрації: договір купівлі-продажу від 29.09.2011, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Курковською Яною Леонідівною (підтверджується Витягом з Реєстру від 23.02.2022 року № 301142984) (а.с. 43-44, т. 1).

Після смерті ОСОБА_3 за заявою ОСОБА_1 приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Адамська Маріанна Миколаївн завела спадкову справу №4/2020, згідно даних Витягу про реєстрацію спадкової справи у Спадковому реєстрі № 60777477 (а.с. 37, т. 1).

Стосовно доводів позивача про нікчемність договору купівлі-продажу від 29.09.2011 року та вимоги про витребування спірної квартири із чужого незаконного володіння, суд зазначає наступне.

Позивач вказує, що ані він, ані його мати не укладали договору купівлі-продажу від 29.09.2011 року щодо квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки з їхнього боку не існувало жодного волевиявлення на продаж квартири, цей договір вони не підписували, а наявні у ньому підписи їм не належать.

Так, у результаті порівняння підписів у вказаному договорі із тими, що містяться в нотаріально посвідченому заповіті та паспорті ОСОБА_1 , суд встановив, що вони значно відрізняються навіть при звичайному візуальному огляді.

Крім того, суд вважає обґрунтованими доводи позивача про те, що у договорі купівлі-продажу від 29.09.2011 року вказано РНОКПП ОСОБА_1 , проте він відповідного номера не мав на час укладення договору купівлі-продажу від 29.09.2011 року з релігійних міркувань.

Так, у листі Головного управління ДПС України у м. Києві від 25.07.2022 №43910/6/26-15-12-06-11 зазначено, що відповідно до відомостей з Інформаційного фонду Державного реєстру фізичних осіб - платників податків Державної податкової служби України ОСОБА_1 з 17.11.1996 року по 01.11.2006 року був зареєстрований в Державному реєстрі з реєстраційним номером облікової картки платника податків НОМЕР_3 (а.с. 123-124, т. 1).

Також суд встановив, що на 7-й сторінці паспорта ОСОБА_1 міститься відмітка, про те, що він має право здійснювати будь-які платежі за серією та номером паспорта. Дата проставлення цієї відмітки - 26.12.2006 (а.с. 47, т. 1).

Вказаними доказами підтверджується, що станом на 29.09.2011 року, тобто на дату укладення договору купівлі-продажу квартири з ОСОБА_2 позивач не мав РНОКПП, а тому такий номер не міг бути зазначений у договорі.

Окрім іншого, у листі Центрального міжрегіонального управління Міністерства Юстиції України №16829/5-22 від 04.07.2022 зазначено, що відповідно до наказу Головного управління юстиції у м. Києві від 04.04.2012 №618 діяльність приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Курковської Яни Леонідівни припинена (а.с. 125-128, т. 1).

Також повідомлено, що відповідно акту щодо огляду архівних документів вказаного нотаріуса, складеного 04.02.2022 року членами Експертної комісії Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), у справах за 2011 рік приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Курковської Я. Л. договір купівлі-продажу квартири, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 відсутній.

Аналогічне зазначено в акті від 04.07.2022 року, а саме: у справах за 2011 рік приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Курковської Я. Л. відсутній договір купівлі-продажу квартири, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 29.09.2011 за реєстровим № 1721 (а.с. 129, т. 1).

Дослідивши вказані докази у їх сукупності, суд вважає їх достатніми для висновку про те, що договір купівлі-продажу спірної квартири від 29.09.2011 року є підробленим. Це свідчить про відсутність волевиявлення позивача на укладення такого договору.

У статті 203 ЦК України визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

За ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно із ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

У постанові Верховного Суду від 22.01.2020 року у справі № 674/461/16-ц зроблено висновок, що підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами.

Згідно із ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У постанові від 16 червня 2020 року у справі №145/2047/16-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила, що якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини. Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначена норма кореспондує частинам другій, третій статті 215 ЦК України, висвітлює різницю між нікчемним і оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів, які не відбулися, бо є невчиненими. Разом із тим Велика Палата Верховного Суду констатує, що у випадку оспорювання самого факту укладення правочину, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення.

Порушенням права у такому випадку є не саме по собі існування письмового тексту правочину, волевиявлення позивача щодо якого не було, а вчинення конкретних дій, які порушують право позивача.

Аналогічні висновки щодо застосування вказаних норм права містяться у постанові Верховного Суду від 18.05.2022 року у справі № 643/4654/19 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.10.2022 року у справі № 227/3760/19-ц.

Згідно зі статтею 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише в разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Виникнення права на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпний перелік підстав, за наявності яких за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача.

Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Віндикація - це: витребування своєї речі неволодіючим власником від володіючого невласника; передбачений законом основний речово-правовий спосіб захисту цивільних прав та інтересів власника майна чи особи, що має речове право на майно (титульного володільця), який полягає у відновленні становища, що існувало до порушення, шляхом повернення об`єкта права власності у володіння власника (титульного володільця) з метою відновлення права використання власником усього комплексу його правомочностей (постанова Верховного Суду від 05.10.2022 року у справі № 759/1692/18).

Положення ч. 1 ст. 388 ЦК України застосовуються як підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин.

У разі задоволення вимоги власника про витребування майна з чужого незаконного володіння, суд витребовує таке майно на користь власника від вказаної особи.

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 14.11.2018 року у справі № 183/1617/16, задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника.

Аналогічні висновки щодо застосування вказаних норм права викладені у постанові Верховного Суду від 06.07.2022 року у справі № 754/12170/16-ц.

З огляду на підтвердження доводів позивача про те, що ОСОБА_2 набула право власності на належну ОСОБА_1 квартиру поза його волею, обраний позивачем спосіб захисту про витребування спірної квартири із незаконного володіння ОСОБА_2 відповідає змісту порушеного права позивача.

Отже, позовна вимога про витребування квартири АДРЕСА_2 із володіння ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Щодо позовної вимоги про скасування рішення державного реєстратора, суд приходить до задоволення позову в цій частині, виходячи із наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, тобто станом на 16.12.2021 року) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до абзаців 1, 2, 3 ч. 3 ст. 26 цього ж Закону (у редакції, чинній із 16.01.2020 року) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Отже, у розумінні положень наведеної норми у чинній редакції, на відміну від положень ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, наразі способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав. При цьому, з метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Вказаний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 06.07.2022 року у справі № 754/12170/16-ц, а також у постановах Верховного Суду від 03.09.2020 року у справі № 914/1201/19, від 23.06.2020 року у справах № 906/516/19, № 905/633/19, № 922/2589/19, від 30.06.2020 року у справі № 922/3130/19, від 06.10.2021 року у справі № 754/8547/19, від 19.01.2022 року у справі № 607/1588/20.

Враховуючи вищезазначене, а також те, що ОСОБА_2 набула право власності на квартиру АДРЕСА_2 без законних на те підстав, суд вважає обґрунтованими позовні вимоги ОСОБА_1 про скасування рішення про державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на вказану квартиру

Також позивач обрав належний спосіб захисту свого права шляхом скасування рішення державного реєстратора з огляду на положення статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (тобто, станом на 16.12.2021 року - дату ухвалення оскаржуваного рішення державного реєстратора).

Щодо позовної вимоги про визнання права власності на спірну квартиру за позивачем, суд зазначає наступне.

Згідно частини другої статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема: 1) визнання права.

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 14.11.2018 року у справі № 183/1617/16, задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними.

Такий же висновок міститься у постанові Верховного Суду від 06.07.2022 року у справі № 754/12170/16-ц.

Разом з тим, в абзаці 3 ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» міститься імперативна норма: «Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав <…> допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав <…>.

Верховний Суд неодноразово у своїх постановах (від 06.07.2022 року у справі № 754/12170/16-ц, від 19.01.2022 року у справі № 607/1588/20, від 06.10.2021 року у справі № 754/8547/19, від 03.09.2020 року у справі № 914/1201/19, від 23.06.2020 року у справах № 906/516/19, № 905/633/19, № 922/2589/19, від 30.06.2020 року у справі № 922/3130/19) вказував, що саме з метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Натомість в інших постановах Верховного Суду і Великої Палати Верховного Суду, які процитовані вище (від 06.07.2022 року у справі № 754/12170/16-ц, від 14.11.2018 року у справі № 183/1617/16), зроблено висновок про неефективність такого способу захисту, як визнання права у тому разі, якщо відповідна вимога спрямована на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України.

У справі, що розглядається, вимога про визнання права не спрямована на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, а навпаки позивач просив застосувати ці норми, подавши віндикаційний позов. Натомість вимога про визнання права власності на спірну квартиру у даному випадку є ефективним способом захисту порушених прав ОСОБА_1 з огляду на імперативну норму, що міститься в абзаці третьому частини третьої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у підходах до застосування якої існує стала практика Верховного Суду.

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі.

Розподіл судових витрат між сторонами, регулюється ст. 141 ЦПК України. Зокрема: судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв?яку із задоволенням позову, судовий збір підлягає стягненню із відповідача на користь позивача.

На підстав вищевикладеного та керуючись ст. ст. 16, 203-205, 207, 387, 388, 626, 627, 638 ЦК України, ст. ст. 2, 3, 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст. ст. 2, 4, 12, 13, 15, 76-82, 89, 95, 141, 174, 258-259, 263-265, 352-355, 15.5) Перехідних положень ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Курковська Яна Леонідівна, приватний нотаріуса Київського міського нотаріального округу Савицька Дарія Володимирівна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Адамська Маріанна Миколаївна, про витребування майна із чужого незаконного володіння, визнання речового права і скасування рішення державного реєстратора - задовольнити.

Скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Савицької Дарії Володимирівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 16.12.2021 №62348308, а саме права власності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000, за ОСОБА_2 , податковий номер НОМЕР_1 , серія, номер паспорта НОМЕР_2 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000.

Витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 4 656, 20 грн.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду або через Печерський районний суд м. Києва, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності ЦПК України в редакції від 15 грудня 2017 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи на офіційному веб-порталі судової влади України за веб-адресою: http://court.gov.ua/fair/sud2606.

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_3 , РНОКПП відсутній у зв`язку з релігійними переконаннями; серія та номер паспорта громадянина України: НОМЕР_4 .

Відповідач: ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Третя особа 1: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Курковська Яна Леонідівна, адреса: АДРЕСА_5 .

Третя особа 2: приватний нотаріуса Київського міського нотаріального округу Савицька Дарія Володимирівна, адреса: АДРЕСА_6 .

Третя особа 3: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Адамська Маріанна Миколаївна, адреса: пр-т. Г. Сталінграда, 8, корп. 2, оф. 1, м. Київ, 04210.

Суддя Г.О. Матійчук