Справа № 299/1912/19
П О С Т А Н О В А

Іменем України

13 квітня 2022 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

судді-доповідачки Готри Т. Ю.,

суддів Бисаги Т.Ю., Собослоя Г.Г.,

за участю секретарки судового засідання Бочко Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 17 липня 2020 року, повне судове рішення складено 20.07.2020, ухвалене суддею Левком Т.Ю.,

в с т а н о в и в:

У червні 2019 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - АТ КБ «ПРИВАТБАНК, банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов обґрунтований тим, що відповідно до укладеного договору №б/н від 04.11.2008 ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 38 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом із «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між нею і банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Також указаною заявою відповідачки підтверджується той факт, що вона була повністю проінформована про умови кредитування в банку, які були надані їй у письмовій формі.

Відповідно до умов цього договору ОСОБА_1 повинна здійснювати погашення заборгованості щомісяця, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотками згідно з умовами договору. Банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачці можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах установленого кредитного ліміту.

Однак ОСОБА_1 узятих на себе зобов`язань належним чином не виконала, у зв`язку з чим станом на 14.05.2019 у неї виникла заборгованість у розмірі 94 975,13 грн, з яких: 49 947,48 грн заборгованості за тілом кредиту, 39 466,93 грн заборгованості за процентами за користування кредитом, 800,00 грн заборгованості за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг : 250,00 грн штраф (фіксована частина), 4 510,72 грн (процентна складова).

Посилаючись на те, що відповідачка зазначену заборгованість не погасила, а тому банк просив суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість у розмірі 94 975,13 грн, з яких: 49 947,48 грн заборгованості за тілом кредиту, 39 466,93 грн заборгованості за процентами за користування кредитом, 800,00 грн заборгованості за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг : 250,00 грн штраф (фіксована частина), 4 510,72 грн (процентна складова), а також 1 921 грн понесених судових витрат по сплаті судового збору.

Рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 17 липня 2020 року позов АТ КБ «ПРИВАТБАНК» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором б/н від 04.11.2008 у розмірі 49 947,48 грн за тілом кредиту.

У задоволенні решти позовних вимог банку відмовлено.

Також стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» 1 010,26 грн судових витрат по сплаті судового збору.

В апеляційній скарзі представниця АТ КБ «ПРИВАТБАНК» - Крилова О.Л. просила скасувати зазначене рішення суду в частині відмови у задоволенні вимог банку про стягнення з ОСОБА_1 відсотків за користування кредитом, пені та штрафів і задовольнити ці позовні вимоги. В іншій частині рішення просила залишити без змін, а також вирішити питання про розподіл понесених судових витрат.

Скарга мотивована тим, що місцевим судом порушено норми матеріального і процесуального права та безпідставно зроблено посилання на невірну судову практику суду касаційної інстанції, оскільки кредитування не може бути безвідсотковим, а відповідачка відповідно до анкети-заяви від 04.11.2008 отримала кредит із 30 відсотковою річною ставкою за користування ним на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Водночас відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які розміщені на сайті банку, складає між нею і банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом ОСОБА_1 у цій заяві.

Також апелянт зазначав, що у заяві, підписаній відповідачкою, також зазначено : вид картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду»; кредитний ліміт (початковий) 250 грн; валюта гривня; базова процентна ставка 2,5% на місяць (30% річних) на залишок заборгованості; умова щодо сплати штрафу у разі порушення позичальником термінів платежів за будь-яким з грошових зобов`язань більш ніж на 120 днів, у зв`язку з чим банк буде вимушений звернутися до суду, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф у розмірі 250 грн + 5 % від суми позову. Своїм підписом на заяві відповідачка підтвердила факт отримання кредитної картки та ПІН-коду до неї.

Крім цього, відповідачкою підписано довідку про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду»; тип кредитної лінії; пільговий період (55 днів); базова відсоткова ставка за користування кредитом 2,5% на місяць (30% річних); розмір та строк внесення щомісячних платежів; розмір комісії за зняття готівки; розмір та порядок нарахування пені за несвоєчасне погашення заборгованості; розмір штрафу при порушенні строків платежів по грошовим зобов`язанням. Отже, відповідачка була належним чином проінформована про умови кредитування, в тому числі щодо сплати процентів за користування кредитом, а також пені та штрафів, на що місцевий суд уваги не звернув.

Правом подати відзив на апеляційну скаргу банку відповідачка ОСОБА_1 не скористалася.

У судовому засіданні представниця позивача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» Дурдинець Р.Ю. апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити, з підстав наведених у ній.

Відповідачка ОСОБА_1 апеляційну скаргу не визнала, просила таку залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідачки, пояснення представниці АТ КБ «ПРИВАТБАНК» Дурдинець Р.Ю., відповідачки ОСОБА_1 , перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до частин 1, 2 та 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Апелянтом рішення суду в частині вирішення позовних вимог банку про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором у розмірі 49 947,48 грн простроченого тіла кредиту не оскаржується, а відтак, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України, апеляційним судом не перевіряється.

Предметом апеляційного перегляду в цій справі є рішення суду в частині відмови у задоволенні вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про стягнення з ОСОБА_1 39 466,93 грн заборгованості за процентами за користування кредитом, 800,00 грн заборгованості за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг : 250,00 грн штраф (фіксована частина), 4 510,72 грн (процентна складова).

Так, згідно з частинами 1 та 2 ст. 207 ЦК України правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Положеннями частин 1, 2 ст. 633 ЦК України встановлено, що публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

У частині 1 ст. 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у даному випадку АТ КБ «ПРИВАТБАНК»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За замістом статей 526, 1048, 1054, 1055 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства; кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним; за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України), відповідно до якої позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Отож, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд ураховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 3 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) зроблено висновок, що у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПРИВАТБАНК»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. У разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві позичальника процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду зі вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяги з тарифів та умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані умови та правила банківських послуг, відсутність у заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком витяги з тарифів і умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із позичальником кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують указаних обставин. Пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та умов та правил надання банківських послуг, оскільки умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ «ПРИВАТБАНК» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Судом установлено, що 30.10.2008 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до умов і правил надання банківських послуг у ПриватБанку, в якій указала лише свої анкетні й особисті дані та в ній є відсутніми відомості щодо: бажаного розміру отримання кредиту; відсоткової ставки за користування кредитом; порядку, розміру, умов відповідальності за порушення зобов`язань; отримання пам`ятки клієнта, яка містить тарифи та основні умови обслуговування і кредитування тощо (а.с.8).

Також відповідачка 30.10.2008 підписала довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду», в якій визначено: тип картки; тип кредитної лінії; пільговий період; базову відсоткову ставку в розмірі 2,5 % на місяць; розмір щомісячного платежу - 7% від заборгованості, але не менше 50 грн; строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним; нарахування пені та розмір штрафів за порушення строків платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, передбачених договором, більш ніж на 30 днів (а.с.173).

Як убачається з довідки банку відповідачці ОСОБА_1 були надані кредитні картки: 30.10.2008 зі строком дії до 12/11; 24.02.2009 зі строком дії до 01/13; 18.10.2013 зі строком дії до 07/17; 23.03.2018 зі строком дії до 01/22 (а.с.155).

У позовній заяві банк посилався на виникнення між сторонами правовідносин на підставі зазначених вище анкети-заяви і довідки, додаючи при цьому до позову не підписані відповідачкою ОСОБА_1 умови і правила надання банківських послуг, а також розрахунок заборгованості і відповідну виписку за договором б/н станом на 14.05.2019 (а.с.5-7, 10-15).

Зважаючи на це, колегія суддів уважає, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки умови та правила надання банківських послуг неодноразово змінювалися самим ПАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступник АТ «ПРИВТАБАНК) в період із часу виникнення спірних правовідносин (30.10.2008) і до моменту звернення до суду з указаним позовом (21.06.2019), тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з тарифів та витяг з умов і правил у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці ОСОБА_1 умови та правила банківських послуг, відсутність у заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, у тому числі за рахунок кредитних коштів, їх збільшення в односторонньому порядку банком, пені та штрафів, надані банком витяги з тарифів, умов і правил не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують указаних обставин.

Водночас апеляційний суд констатує, що банком не надано доказів, що саме долучені ним до позовної заяви тарифи, умови та правила, діяли на момент підписання ОСОБА_1 заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг Приватбанку і що такі, на момент отримання позичальницею кредитних коштів, містили умови щодо сплати процентів за рахунок кредитних коштів, унаслідок чого збільшувався розмір кредиту на розмір боргових зобов`язань за кредитом, що мало місце на дату нарахування процентів.

Підписана відповідачкою анкета-заява від 30.10.2008 та довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» від 30.10.2008, на які посилається апелянт як на доказ укладення між сторонами кредитного договору та досягнення згоди з усіх істотних умов договору, не містять таких умов, зокрема, як погашення відсотків за рахунок кредиту, внаслідок чого збільшується розмір кредиту на розмір боргових зобов`язань за кредитом, як право банку в односторонньому порядку збільшувати з 30% річних відсоткову ставку за користування кредитом до 34,8% починаючи з 01.09.2014, до 43,2% починаючи з 01.04.2015, про що свідчить наявний у матеріалах справи розрахунок заборгованості відповідачки.

Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості за договором № б/н від 04.11.2008, то станом на 14.05.2019 у ОСОБА_1 перед АТ КБ «ПРИВАТБАНК» виникла заборгованість у розмірі 94 975,13 грн, яка складається з : 49 947,48 грн заборгованості за тілом кредиту, 39 466,93 грн заборгованості за процентами за користування кредитом, 800,00 грн заборгованості за пенею та комісією, а також штрафи : 250,00 грн штраф (фіксована частина), 4 510,72 грн (процентна складова).

Зважаючи на те, що судом першої інстанції з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» стягнуто заборгованість за тілом кредиту в розмірі 49 947,48 грн і рішення суду в цій частині апеляційним судом не переглядається, а також, що відповідачкою було отримано кредит у розмірі 38 000 гривень, тіло кредиту якого збільшилось внаслідок погашення відсотків за рахунок кредиту, що не передбачено підписаною відповідачкою анкетою-заявою від 30.10.2008 та довідкою про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» від 30.10.2008, на які посилається апелянт як на доказ укладення між сторонами кредитного договору та досягнення згоди з усіх істотних умов договору, а тому відсутні передбачені законом підстави для стягнення з відповідачки на користь банку відсотків у розмірі 39 466,93 гривень.

За наведених вище обставин, на переконання колегії суддів, є недоведеними і вимоги позивача про розмір та правомірність нарахування ОСОБА_1 неустойки (штрафів та пені).

Дані правовідносини між сторонами є споживчими, а отже, на них поширюються вимоги законодавства у сфері захисту прав споживачів.

Відповідно до частини 3 ст. 12, частин 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, окрім випадків установлених Законом, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Не може бути скасоване правильне по суті рішення суду лише з формальних міркувань. Недоліки вирішення місцевим судом даного спору між сторонами не призвели до порушення прав і законних інтересів сторін та не впливають на правильність і справедливість ухваленого судом першої інстанції рішення в частині апеляційного розгляду.

Доводи апеляційної скарги, колегія суддів уважає безпідставними, оскільки вони не ґрунтується на положеннях закону і фактичних обставинах справи та не спростовують правильність висновків суду першої інстанції.

Поза розумним сумнівом колегія суддів уважає, що вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про стягнення з ОСОБА_1 : - 39 466,93 грн заборгованості за процентами за користування кредитом, 800,00 грн заборгованості за пенею та комісією, а також штрафи : 250,00 грн штраф (фіксована частина), 4 510,72 грн (процентна складова), є пред`явлені з підстав, що не знайшли свого підтвердження при апеляційному розгляді справи, та ці вимоги банку не були належним чином обґрунтованими і доведеними.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Положеннями ст. 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, колегія суддів доходить висновку, що оскаржене рішення суду, в частині його апеляційного перегляду, є законним та обґрунтованим і відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 2 881,50 гривень (а.с.127) слід віднести за рахунок апелянта-позивача АТ КБ «ПРИВАТБАНК».

Керуючись статтями 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» залишити без задоволення.

Рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 17 липня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду на протязі тридцяти днів із дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 25 квітня 2022 року.

Суддя-доповідачка

Судді