Справа № 465/8471/21 Головуючий у 1 інстанції: Кузь В.Я.
Провадження № 22-ц/811/1730/22 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш ю.Р., Приколоти Т.І.

за участі секретаря: Салати Я.І.

з участю представника ПП "Синерджі Консалтинг" Цімури Я.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Львівської міської ради на ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 21 червня 2022 року у справі за позовом Львівської міської ради до ТзОВ "Львівавтокомплектація", ПП "Синерджі Консалтинг", ТОВ "Деревляни", ТзОВ "Євротортехобладнання", ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, - первинної профспілкової організації гуртожитку ВАТ "ЛАЗ" Львівської міської організації Всеукраїнської незалежної професійної спілки "Захист праці", Фонду державного майна України, та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Львівської обласної дирекції "Райффайзен Банк Аваль" про передачу на безкомпенсаційній основі у комунальну власність Львівської міської територіальної громади будівлю гуртожитку на АДРЕСА_1 ,-

ВСТАНОВИЛА:

ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 21 червня 2022 року відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом Львівської міської ради до ТзОВ "Львівавтокомплектація", ПП "Синерджі Консалтинг", ТОВ "Деревляни", ТзОВ "Євротортехобладнання", ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, - первинної профспілкової організації гуртожитку ВАТ "ЛАЗ" Львівської міської організації Всеукраїнської незалежної професійної спілки "Захист праці", Фонду державного майна України, та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Львівської обласної дирекції "Райффайзен Банк Аваль" про передачу на безкомпенсаційній основі у комунальну власність Львівської міської територіальної громади будівлю гуртожитку на АДРЕСА_1 .

Ухвалу суду оскаржила Львівська міська рада.

В апеляційній скарзі покликається на те, що внаслідок постановлення оскаржуваної ухвали Львівська міська рада позбавлена можливості захисту своїх прав та інтересів, а також прав на справедливий судовий розгляд, що передбачено конституцією України.

Просить ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 21 червня 2022 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, думку представника ПП "Синерджі Консалтинг" Цімури Я.В. на підтримання апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення із наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, у жовтні 2021 року Львівська міська рада звернулася в суд з позовом до ТзОВ "Львівавтокомплектація", ПП "Синерджі Консалтинг", ТОВ "Деревляни", ТзОВ "Євротортехобладнання", ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про передачу на безкомпенсаційній основі у комунальну власність Львівської міської територіальної громади будівлю гуртожитку на вулиці Науковій 16.

Постановляючи оскаржувану ухвалу про відмову у відкритті провадження, суд першої інстанції виходив з того, що даний спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства та має бути вирішений господарським судом.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не може погодитись, виходячи із наступних обставин.

Відповідно до ст. 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.

Згідно із частинами першою та другою статті 4 ЦПК України (тут і далі - у редакції, чинній на час звернення з позовом до суду) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

У частині першій статті 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін зазвичай є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Перелік категорій справ, що підлягають розгляду в порядку господарського судочинства, визначено у статті 20 ГПК України.

Так, частиною 1 статті 20 ГПК України (у редакції, чинній на час звернення позивача до суду) передбачалося, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи у спорах між суб`єктами господарювання.

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні враховувати суб`єктний склад такого спору, суть права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлені вимоги, характер спірних правовідносин, зміст та юридичну природу обставин у справі.

Відповідно до статті 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Статтею 20 ГПК України визначено, що господарські суди розглядають, зокрема, справи, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності та інші справи у спорах між суб`єктами господарювання.

За змістом статті 3 Господарського кодексу України (далі - ГК України) під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями. Господарська діяльність може здійснюватись і без мети одержання прибутку (некомерційна господарська діяльність).

Діяльність негосподарюючих суб`єктів, спрямована на створення і підтримання необхідних матеріально-технічних умов їх функціонування, що здійснюється за участю або без участі суб`єктів господарювання, є господарчим забезпеченням діяльності негосподарюючих суб`єктів.

Сферу господарських відносин становлять господарсько-виробничі, організаційно-господарські та внутрішньогосподарські відносини.

Господарсько-виробничими є майнові та інші відносини, що виникають між суб`єктами господарювання при безпосередньому здійсненні господарської діяльності.

Під організаційно-господарськими відносинами у цьому Кодексі розуміються відносини, що складаються між суб`єктами господарювання та суб`єктами організаційно-господарських повноважень у процесі управління господарською діяльністю.

При вирішенні питання про те, чи можна вважати правовідносини та відповідний спір господарськими, слід керуватися ознаками, наведеними у статті 3 ГК України. Господарський спір належить до юрисдикції господарського суду, зокрема, за таких умов: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, урегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського й цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом.

Отже, критеріями розмежування розгляду справ у порядку цивільного чи господарського судочинства є як суб`єктний склад сторін спору, так і характер спірних правовідносин.

При цьому в постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 серпня 2019 року у справі № 646/6644/17 (провадження № 14-352цс19) зроблено висновок про те, що при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду подібних справ визначальним є характер правовідносин, з яких виник спір. Суб`єктний склад спірних правовідносин є формальним критерієм, який має бути оцінений належним судом.

Встановлено, що предметом позову у даній справі є передача на безкомпенсаційній основі у комунальну власність Львівської територіальної громади будівлі гуртожитку, розташованій за адресою АДРЕСА_1 .

Разом з тим, відповідачами у даній справі зазначено ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які разом із юридичними особами ТзОВ "Львівавтокомплектація", ПП "Синерджі Консалтинг" володіють на праві приватної власності частиною житлових та нежитлових приміщень спірного гуртожитку.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що Львівська міська рада фактично оспорює право власності відповідачів фізичних осіб на нерухоме майно, яке включене до статутного капіталу юридичної особи.

За вказаних обставин, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що даний спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства та має бути вирішений господарським судом.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Львівської міської ради підлягає до задоволення, ухвала Франківського районного суду м. Львова від 21 червня 2022 року до скасування із направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. 367, 368, п.6 ч.1 ст. 374, ст.ст. 381, 382, 384, 389 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Львівської міської ради задовольнити

Ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 21 червня 2022 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 02 грудня 2022 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.