Справа № 523/57/22
Провадження №2/523/872/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" листопада 2022 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Далеко К.О.,

за участю секретаря судового засідання Ахламової А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду №17 м. Одеси, в спрощеному позовному провадженні, цивільну справу № 523/57/22 за позовом ОСОБА_1 до комунального підприємства Одеської міської ради «Узбережжя Одеси» про відшкодування шкоди, спричиненої ушкодженням здоров`я,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовною заявою до комунального підприємства Одеської міської ради «Узбережжя Одеси» про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 9124,00 грн. та моральної шкоду у розмірі 30 000,00 грн.

Обґрунтовано позовні вимоги тим, що позивач 05.07.2020 року йшла з пляжа "Лимон" на території гідропарк «Лузанівський», на відрізку дороги від пляжу «Лимон» до імпровізованої стоянки машин, яка знаходиться за туалетом, зачепилася за відламок бордюру, який знаходився посеред дороги, та впала, чим пошкодила коліно. Після цього невідомі позивачу люди доставили її до травмпункту Суворовського району м. Одеси. У травмпункті їй було зроблено рентген, поставлено діагноз (закритий консолідований перелом 5-ої плюснової кістки лівої стопи), у зв`язку з чим надана первинна медична допомога, накладено гіпс. У результаті вищезазначеної події, позивач переживала сильний біль у нозі та душевні страждання. Перебувала на лікарняному 70 днів. 08.07.2020 року з причини перенесеного стресу та різкого погіршення здоров`я, а саме різкої болі у серці, позивач викликала швидку медичну допомогу. Крім того, від пошкодження коліна у неї утворилася кіста « ІНФОРМАЦІЯ_1 », яка спричинила додаткову біль, та не давала можливості повноцінно почати ходити. Позивачу потрібно було, та тепер нагальність не пройшла, пройти курс реабілітації у вигляді масажу та відповідних уколів. У поліклініці курс реабілітації пройти було не можливо, у зв`язку з короновірусними заходами, тому всі масажі та процедури позивач проходила самостійно вдома, у приватному порядку, за що платила гроші. Для з`ясування відповідальної особи, позивач зверталася до різних інстанцій. З листа КП «Міськзелентрест» їй стало відомо, що гідропарк «Лузанівка» перебуває у стані припинення, та згідно рішення Одеської міської ради № 313-V11 від 03.02.2016 року було утворено КП Одеської міської ради «Узбережжя Одеси», яке є правонаступником гідропарк «Лузанівка». Тому, станом на 05.07.2020 року відповідальність за належне утримування та обслуговування території, на якій сталася подія, покладається на КП Одеська міська рада «Узбережжя Одеси». 19.10.2020 року позивач звернулася з листом до КП Одеської міської ради «Узбережжя Одеси», та отримала відповідь від 28.12.2020 року, з якої вбачається що дане підприємство утримує територію піщаної зони природного пляжу «Лузанівка», та набережну. 19.04.2021 року позивач для з`ясування остаточної інформації, щодо зони відповідальності, звернулася до Суворовської районної адміністрації ОМР з заявою, яка останніми направлена до КП «Узбережжя Одеси». Відповіді від відповідача на адресу позивача так і не надійшло, так само як і компенсація за ушкодження здоров`я, що стало підставою для звернення до суду. Також позивач зазначає, що внаслідок отриманого захворювання їй завдано моральну шкоду, яка виразилась у негативних емоціях та переживаннях з приводу стану її здоров`я, порушення звичного способу життя, необхідності докладання додаткових зусиль та коштів для нормалізації та повного одужання.

Ухвалою суду від 01.02.2022 року відкрито спрощене позовне провадження, призначено судове засідання по справі.

02.06.2022 року від відповідача Комунального підприємства Одеської міської ради «Узбережжя Одеси» надійшов відзив на позов, відповідно до якого відповідач не визнає позовні вимоги, вважає їх таким що не підлягає задоволенню. В обгрунтування відзиву зазначив, що КП «Гідропарк Лузанівка» перебуває у стані припинення, відповідно до рішення Одеської міської ради № 313-V11 від 03.02.2016 року. Згідно зазначеного рішення Одеською міською радою утворено комунальне підприємство Одеської міської ради «Узбережжя Одеси», шляхом злиття комунальних підприємств «Гідропарк Лузанівка», «Ланжерон», «Узбережжя», «Прибрежно - експлуатаційне об`єднання Київського району». Так, на адресу відповідача не надходило від позивача жодної заяви щодо відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої її здоров`ю. Питання компенсації матеріальної та моральної шкоди у скарзі позивача не порушувалося. Відповідь на звернення позивача була надана у встановлений Законом України «Про звернення громадян» строк. Метою створення підприємства КП «Узбережжя Одеси» є забезпечення належного благоустрою та утримання території, утримання пляжів у місті Одесі в належному санітарно-технічному стані, підвищення якості обслуговування населення на території узбережжя. Територія обслуговування КП «Узбережжя Одеси» визначена рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради № 304 від 27.08.2020 року «Про затвердження схеми території, відповідальність за належне утримання та обслуговування якої покладається на комунальне підприємство «Узбережжя Одеси». Відповідач у Суворовському районі м. Одеси обслуговує природний пляж «Лузанівка» та набережну, відповідно до графічної схеми. У позовній заяві позивач зазначила, що отримала травму на території парку «Лузанівський», на відрізку дороги від пляжу «Лимон» до імпровізованої стоянки машин, яка знаходиться за туалетом, що не знаходиться на території обслуговування КП «Узбережжя Одеси». Відповідно до рішення виконавчого комітету Одеської міської ради № 102 від 14.02.2008 року «Про утримання зелених насаджень у м. Одесі», зелена зона уздовж Миколаївської дороги є зоною обслуговування КП «Міськзелентрест».

05.09.2022 року на офіційну електронну пошту суду надійшло клопотання, підписане ОСОБА_1 , згідно якого остання збільшила позовні вимоги, та просила стягнути на її користь з відповідача суму матеріальної шкоди в розмірі 10 307 грн. 44 коп., до клопотання додала докази в підтвердження збільшення матеріальної шкоди.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилася, у зв`язку з її перебуванням за межами України. Судові засідання 12.09.2022 року, 25.10.2022 року, 30.11.2022 року, через технічну несправність підключення до відеоконференції за допомогою програми «ЕasyCon», зі сторони позивача, не відбулись. В листі на електронну пошту суду позивач зазначила, що вона підтримує позовні вимоги, раніше подавала заяву про розгляд справи у її відсутність, за наявними матеріалами.

Відповідно до ч.5 ст. 212 ЦПК України ризики технічної неможливості участі в відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо, несе учасник справи, який подав відповідну заяву.

Представник відповідача Міцура Д. у судове засідання не з`явився, надав відзив на позовну заяву та заяву про розгляд справи у його відсутність, просив відмовити у задоволенні позову.

Фіксування судового засідання технічним записом не здійснювалося, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Враховуючи те, що ризики неможливості участі в відеоконференції поза межами приміщення суду покладаються на позивача, неявку в судове засідання представника відповідача, однак надання ним відзиву на позов та заяву про розгляд справи у його відсутність, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи за відсутності сторін, за наявними матеріалами справи.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України.

За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно та безсторонньо оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1-4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Ст.76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно зі ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За доводами позивача, 05.07.2020 року на відрізку дороги від пляжу «Лимон» Гидропарка Лузанівка до імпровізованої стоянки машин, яка знаходиться за туалетом, вона зачепилася за відламок бордюру, який знаходився посеред дороги та впала, чим пошкодила коліно. Внаслідок падіння, вона була доставлена до травмпункту Суворовського району м. Одеси. У травмпункті їй було зроблено рентген, поставлено діагноз (закритий консолідований перелом 5-ої плюснової кістки лівої стопи), у зв`язку з чим надана первинна медична допомога, накладено гіпс, про що свідчить довідка видана КНП «Консультативно-діагностичний центр №29» ОМР Травмпункт від 05.07.2020 року.

Судом встановлено, що відповідно до копії листів непрацездатності, позивач ОСОБА_2 перебувала на лікарняному з 06.07.2020 року по 03.08.2020 року та з 11.09.2020 року по 14.09.2020 року.

Відповідно до претензії від 27.08.2020 року до директора КП «Гідропарк Лузанівка», яка була направлена поштою, позивач пропонує останньому добровільно відшкодувати їй моральну та матеріальну шкоду у розмірі 30 000,00 грн. Конверт із претензією було повернуто адресату, за закінченням терміну зберігання.

28.12.2020 року на заяву ОСОБА_1 , КП «Узбережжя Одеси» надано відповідь з якої вбачається, що територія обслуговування КП «Узбережжя Одеси» визначена рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради № 304 від 27.08.2020 року « Про затвердження схеми території, відповідальність за належне утримання та обслуговування якої покладається на комунальне підприємство «Узбережжя Одеси». У Суворовському районі м.Одеси КП «Узбережжя Одеси» обслуговує природний пляж «Лузанівка», піщану зону. Відповідно до рішення виконавчого комітету Одеської міської ради № 102 від 14.02.2008 року «Про утримання зелених насаджень у м.Одесі», зелена зона уздовж Миколаївської дороги у м.Одесі є зоною обслуговування КП «Міськзелентрест».

Відповідно до рішення Одеської міської ради № 313-V11 від 03.02.2016 року КП «Гідропарк Лузанівка» перебуває у стані припинення. Згідно зазначеного рішення Одеською міською радою утворено комунальне підприємство Одеської міської ради «Узбережжя Одеси» шляхом злиття комунальних підприємств «Гідропарк Лузанівка», «Ланжерон», «Узбережжя», «Прибрежно експлуатаційне об`єднання Київського району».

Згідно статут КП «Узбережжя Одеси», метою створення підприємства КП «Узбережжя Одеси» є забезпечення належного благоустрою та утримання території, утримання пляжів у місті Одесі в належному санітарно-технічному стані, підвищення якості обслуговування населення на території узбережжя.

Територія обслуговування КП «Узбережжя Одеси» визначена рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради № 304 від 27.08.2020 року «Про затвердження схеми території, відповідальність за належне утримання та обслуговування якої покладається на комунальне підприємство «Узбережжя Одеси».

Відповідно до затвердженої графічної схеми, комунальне підприємство «Узбережжя Одеси» обслуговує в Суворовському районі м. Одеси природний пляж «Лузанівка», а саме піщана територія та набережна.

Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до статті 1174 Цивільного кодексу України, шкода завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема відшкодування моральної (немайнової) шкоди (п. 9 ч. 2ст. 16 ЦК України).

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Таким чином, при вирішенні спорів про відшкодування шкоди за статтями 1166, 1167, 1174 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками.

Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди.

У пункті 32 постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2019 року в справі № 916/1423/17 (провадження № 12-208гс18) вказано, що «застосовуючи статті 1173,1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування».

Суд зазначає, що позивач, крім власних слів, не надала суду жодних належних доказів того, що вона отримала ушкодження здоров`я саме на тому місті, про яке зазначає у позові.

Також, відсутні докази того, що вона отримала ушкодження здоров`я саме на території, яку обслуговує КП «Узбережжя Одеси». Наданими суду представником відповідача доказами, зокрема схемою території, відповідальність за належне утримання та обслуговування якої покладається на КП "Узбережжя Одеси", спростовуються доводи позивача.

В свою чергу, відповідно до ч.7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Таким чином, позивачем ОСОБА_1 не надано жодних належних та допустимих доказів в підтвердження протиправної бездіяльності відповідача та причинного зв`язку між діями, рішеннями чи бездіяльністю КП «Узбережжя Одеси» та ушкодженням здоров`я позивача.

В свою чергу, надані суду - довідка видана КНП «Консультативно-діагностичний центр №29» ОМР Травмпункт від 05.07.2020 року про отримання позивачем травми ноги та лікарняні листи не підтверджують факту вини КП «Узбережжя Одеси» у завданні ушкодження здоров`я позивачу.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку щодо відмови у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 12, 76-82, 200, 206, 263 - 265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до комунального підприємства Одеської міської ради «Узбережжя Одеси» про відшкодування шкоди, спричиненої ушкодженням здоров`я - відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення суду складено 12.12.2022 року, у зв`язку із періодичною тривалою відсутністю електроенергії в Суворовському районному суді м. Одеси

Суддя: К.О. Далеко