КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2022 року місто Київ.

Справа 753/1849/14

Апеляційне провадження № 22-ц/824/6571/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Желепа О.В.

суддів Кравець В.А., Поливач Л.Д.

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 04 березня 2014 року

в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_2 про стягнення боргу, -

ВСТАНОВИВ:

Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 04 березня 2014 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Стягнуто на користь ОСОБА_3 з ОСОБА_4 та ОСОБА_2 солідарно -53990 грн. заборгованості та по 143 грн. 54 коп. судових витрат з кожного.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 26 січня 2022 року відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_2 , про перегляд заочного рішення.

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_1 09 лютого 2022 року подав апеляційну скаргу на вищевказане заочне рішення.

Ухвалою Київського апеляційного суду 16 лютого 2022 року відкрито провадження.

На запити Київського апеляційного суду справа надійшла 07 червня 2022 року.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду з постановленням нового рішення про часткове задоволення позову, яким стягнути з відповідачки неустойку у вигляді пені в розмірі, що не перевищує розмір заборгованості відповідачів. В скарзі посилається, що чинне законодавство України не дозволяє стягнення штрафу та пені одночасно. Крім того, вказує, що розмір пені присуджений до стягнення в 10 разів перевищує розмір боргу, а тому суд безпідставно не застосував ст. 551 ЦК України та не зменшив розмір пені.

У відзиві на апеляційну скаргу, представник позивача - адвокат Іщенко Д.Ю. просить залишити рішення суду без змін, посилається на те , що договором сторони передбачили два види відповідальності і штраф і пеню, а тому суд правомірно застосував умови договору. Крім того у відзиві вказує, що зменшення неустойки можливо за одночасного настання двох компонентів: встановлення судом, що неустойка значно перевищує розмір збитків, а також інших обставин. Проте в даній справі відповідач не навела інших обставин, які б давали суду підстави для звільнення відповідача від обов`язку платити пеню.

З огляду на те, що рішення оскаржено лише ОСОБА_2 , його законність перевіряється лише в частині вирішення спору до цього відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що заявлялися у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом , 24 грудня 2012 року ОСОБА_3 надав ОСОБА_4 і ОСОБА_2 грошову позику в сумі 4700 грн. із зазначенням терміну повернення до 30 травня 2013 року і сплатою щомісячних платежів у розмірі 100 грн.

Згідно п.3 вищевказаного договору сторони домовились, що у випадку, якщо позичальники не повернуть позикодавцеві отримані в позику кошти до дати закінчення терміну дії договору, то вони зобов`язуються сплатити на користь позикодавця штраф у розмірі 50% від суми позики, а у випадку якщо прострочка в поверненні позики перевищить два календарні місяці, то також вони зобов`язуються сплатити на користь позикодавця пеню у розмірі 5% від суми боргу за кожен день прострочення.

Судом було встановлено, що відповідач ОСОБА_2 повернула позивачу 1000 грн., які останній зарахував на погашення штрафу.

Решта боргу повернута не була, тому суд вважав доведеними та обґрунтованими вимоги, в частині стягнення основної суми боргу 4700 грн., штрафу в сумі 1350 грн. та пені 47940 грн.

Рішення суду в частині стягнення основної суми боргу відповідач ОСОБА_2 не оскаржувала.

Щодо стягнення штрафу в сумі 1350 грн., колегія суддів дійшла висновку, що в цій частині рішення суду відповідає вимогам Закону та встановленим обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги про те, що законодавством України не передбачено одночасне притягнення особи до відповідальності у виді штрафу та пені, колегія суддів не приймає з огляду на наступне.

Чинне законодавство не встановлює для учасників цивільних правовідносин обмежень передбачати в договорі можливість одночасного стягнення пені та штрафу, що узгоджується зі свободою договору, передбаченою ст. 627 ЦК України, тобто коли сторони є вільними в укладенні договору та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За умовами договору, укладеного сторонами, вони погодили можливість та умови застосування як штрафу так і пені.

Договір, або його положення недійсними не визнавались.

Відповідно одночасне стягнення з учасника цивільних відносин, який порушив свої зобов`язання за договором штрафу та пені не суперечить ст. 61 Конституції України, оскільки згідно зі ст. 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки. Також пеня та штраф є видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватись різний набір санкцій.

Аналогічний висновок зроблено Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 01 червня 2021 року в справі № 910/12876/19.

Стосовно вирішення судом вимог про стягнення пені, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги в частині наявності підстав для застосування ст. 551 ЦК України та зменшення розміру пені.

З огляду на обставини даної справи та встановлення судом, що розмір стягнутої пені майже в 10 разів перевищує розмір наявного у відповідачів боргу, зменшення розміру пені відповідає принципу пропорційності в цивільному судочинстві. Стягнення пені в розмірі 47940 грн., при наявності боргу в сумі 4700 грн. не можна вважати таким, який би відповідав завданню цивільного судочинства - справедливому розгляду і вирішенню справи.

Аналогічний висновок міститься в Постанові Великої Палати від 09.11.2021 року № 320/5115/17.

Посилання представника позивача на відсутність у суду права на зменшення пені за відсутності інших обставин, які б свідчили про поважність причин не виконання грошового зобов`язання, колегія суддів відхиляє з огляду на наступне.

Відповідно до вимог статті 1 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи в суді першої інстанції) завданнями цивільного судочинства є, зокрема, справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Аналогічне положення міститься у статті 2 ЦПК України у редакції Закону № 2147-VIII, згідно з частиною другою якої суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (стаття 4 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи в суді першої інстанції.)

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України)

Елементом верховенства права є принцип правової визначеності, який, зокрема, передбачає, що закон, як і будь-який інший акт держави, повинен характеризуватися якістю, щоб виключити ризик свавілля.

На думку ЄСПЛ, поняття «якість закону» означає, що національне законодавство повинно бути доступним і передбачуваним, тобто визначати достатньо чіткі положення, аби дати людям адекватну вказівку щодо обставин і умов, за яких державні органи мають право вживати заходів, що вплинуть на конвенційні права цих людей (пункт 39 рішення у справі «C.G. та інші проти Болгарії» («C. G. and Others v. Bulgaria», заява № 1365/07); пункт 170 рішення «Олександр Волков проти України»

Формулювання законів не завжди чіткі, як неодноразово зазначав ЄСПЛ, тому їх тлумачення та застосування залежить від практики, і роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (пункти 31, 32 рішення у справі «Кантоні проти Франції» від 11 листопада 1996 року («Cantoni v. France», заява № 17862/91); пункт 65 рішення у справі «Вєренцов проти України» від 11 квітня 2013 року).

За змістом статей 546, 548, 549 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися відповідно до вимог закону або умов договору, зокрема, неустойкою, яку боржник повинен сплатити в разі порушення зобов`язання.

Відповідно до частини першої статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі (частини перша, друга статті 551 ЦК України).

У разі, якщо розмір неустойки перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, суд може його зменшити (частина третя статті 551 ЦК України).

Отже, положення частини третьої статті 551 ЦК України з урахуванням наведених положень норм процесуального права щодо загальних засад цивільного судочинства дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків.

За обставинами даної справи встановлено, що відповідач ОСОБА_2 повернула позивачу 1000 грн. Вказана обставина підтверджується змістом позовної заяви позивача , в якій він про це зазначає.

Враховуючи часткове повернення боргу, те, що розмір нарахованої пені в 10 раз перевищує розмір боргу, розмір стягнутого судом штрафу, а також загальні засади цивільного судочинства, колегія суддів дійшла висновку про зменшення пені до 3400 грн., а відповідно зменшення розміру стягнутої заборгованості з ОСОБА_2 до 9450 грн. (4700 основний борг 1350 штраф, 3400 пені)

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Колегія встановила, що суд першої інстанції, увалюючи рішення в частині стягнення пені, порушив норми матеріального та процесуального права, які призвели до не повного встановлення обставин справи, які мали правове значення для вирішення спору, а тому у відповідності до вимог ст. 376 ЦПК України воно підлягає зміні.

В зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 04 березня 2014 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення боргу з відповідача ОСОБА_2 змінити.

Зменшити розмір солідарно стягнутої з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованості з 53990 грн до 9 450 грн.(дев`ять тисяч чотириста п`ятдесят грн.)

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 12 липня 2022 року.

Головуючий О.В. Желепа

Судді: В.А. Кравець

Л.Д. Поливач