Справа № 158/2195/22
Провадження № 2/0158/605/22
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 грудня 2022 року м. Ківерці
Ківерцівський районний суд Волинської області в складі:
головуючого судді - Корецької В.В.
за участю секретаря - Процик Л.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Ківерці в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Національної акціонерної Страхової компанії «Оранта» про відшкодування матеріальної шкоди завданої злочином, -
в с т а н о в и в :
ОСОБА_1 звернулася в суд з позовною заявою до Національної акціонерної Страхової компанії «Оранта» про відшкодування матеріальної шкоди завданої злочином.
В ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_2 04.07.2021 року, близько 20 год., перебуваючи у стані алкогольного спяніння та керуючи технічно справним автомобілем марки «Фольксваген-Тауран», н.з. « НОМЕР_1 », рухаючись в межах смт. Цумань, по вул. Васільєва в напрямку вул. Грушевського, проявив безпечність та неуважність, не стежив за дорожньою ситуацією, не відреагував на її зміну і наявність перешкоди, зокрема зустрічного автомобіля, грубо порушуючи правила дорожнього руху виїхав на смугу зустрічного руху, чим не надав перевагу в русі автомобілю марки «Тойота Камрі», н.з. « НОМЕР_2 », яким керувала позивач ОСОБА_1 .
Внаслідок ДТП вона отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого компресійного перелому тіла 12 грудного хребця, забій грудної клітки, які за ступенем тяжкості відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості. Також, незначні тілесні ушкодження отримали неповнолітні діти, які на момент ДТП перебували у транспортному засобі ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
З врахуванням вищевикладеного просить стягнути в її користь зазначені витрати у загальні сумі 148533,74 грн. з страхувальника ОСОБА_2 відповідача НАСК «Оранта», а також 6000 грн. судових витрат на правову допомогу.
Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 21.10.2022 року відкрито спрощене позовне провадження у даній справі без виклику сторін по справі.
Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.
Згідно з ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа.
28.11.2022 року від відповідача НАСК «Оранта» до суду подано відзив на позовну заяву відповідно до якого останній просив у задоволенні позовної заяви відмовити, оскільки відсутня постанова суду про визнання винуватим ОСОБА_2 у вчиненні ДТП. Також, надана позивачем експертиза проведена без врахування передбаченого законом фізичного зносу і не може бути прийнятий до уваги.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Згідно повідомлення про підозру від 11.11.2021 року, ОСОБА_2 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України, за наступних обставин:
В ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_2 04.07.2021 року, близько 20 год., перебуваючи у стані алкогольного спяніння та керуючи технічно справним автомобілем марки «Фольксваген-Тауран», н.з. « НОМЕР_1 », рухаючись в межах смт. Цумань, по вул. Васільєва в напрямку вул. Грушевського, проявив безпечність та неуважність, не стежив за дорожньою ситуацією, не відреагував на її зміну і наявність перешкоди, зокрема зустрічного автомобіля, грубо порушуючи правила дорожнього руху виїхав на смугу зустрічного руху, чим не надав перевагу в русі автомобілю марки «Тойота Камрі», н.з. « НОМЕР_2 », яким керувала позивач ОСОБА_1 /а.с.62-63/.
Також, згідно висновку експерта №595 від 16.08.2021 року, згідно даних медичної карти стаціонарного хворого КП «Луцька МКС», ОСОБА_1 отримала ушкодження у вигляді закритого компресійного перелому тіла 12 грудного хребця І ст. з забоєм клітки. Дані тілесні ушкодження виникли в результаті контакту з тупими предметами, цілком можливо від ударів об облаштування салону автомобіля при ДТП, в час вказаний в постанові, за ступенем тяжкості відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, за ознакою тривалого розладу здоров`я, по скільки для їх загоєння та лікування необхідний час більше 21 доби /а.с.74-75/.
Разом з тим, відповідно до висновку експерта судової транспортно-товарознавчої експертизи №СЕ-19/103-22/6219-АЕ від 27.09.2022 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля «Toyota Camry», 2014 року випуску, реєстраційний н.з. « НОМЕР_3 », VIN-код НОМЕР_4 по усуненню пошкоджень отриманих внаслідок ДТП станом на 04.07.2021 року складає 147271,09 грн. /а.с.82-89/.
У судовому засіданні також встановлено, що на момент ДТП (04.07.2021 року) цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_2 була застрахована за полісом ПАТ НАСК «Оранта» №АР/9445232 від 15.12.2020 року /а.с.57/.
07.05.2022 року позивач ОСОБА_1 звернулася до відповідача НАСК «Оранта» про виплату страхового відшкодування, однак згідно відповідей від 29.05.2022 року, 22.07.2021 року останнім повідомлено, що для здійснення страхової виплати необхідно надати копію постанови суду про притягнення винної в ДТП особи /а.с.66-73/.
Частинами першою-третьою статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Згідно зі статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Разом з цим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.
Відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів, визначена спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників.
Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожнього-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Частиною першою статті 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Пунктом 27.5 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду.
Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку про те, що у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.
Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 01 липня 2020 року у справі № 554/858/19 (провадження № 61-6775св20).
Відповідно до частини п`ятої статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.
Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.
Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними.
Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.
У статті 1166 ЦК України міститься законодавче визначення деліктної відповідальності за шкоду, завдану майну, та підстави її виникнення.
Так, для настання деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення, а саме: наявність шкоди; протиправна поведінка заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. Зазначені підстави визнаються загальними, оскільки їх наявність необхідна для всіх випадків відшкодування шкоди, якщо інше не передбачено законом. Якщо закон змінює, обмежує або розширює коло підстав, необхідних для покладення відповідальності за завдану шкоду, то мова йде про спеціальні підстави відповідальності, що характеризують особливості тих чи інших правопорушень. Наприклад, завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки, володілець якого відповідає незалежно від наявності вини.
Особливість правил відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, полягає в наявності лише трьох підстав для відповідальності, а саме: наявність шкоди; протиправна дія заподіювача шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною дією та шкодою. Вина заподіювача шкоди не вимагається. Тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (без вини). Відповідальність такої особи поширюється до межі непереборної сили. Тому її називають підвищеною.
До подібних правових висновків дійшов Верховний Суд України у постанові від 03 грудня 2014 року у справі №6-183цс14.
Обов`язок відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. покладається на володільця джерела. Правила частини другої статті 1187 ЦК України передбачають, що володільцем джерела підвищеної небезпеки є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку про те, що відсутність вини водія забезпеченого транспортного засобу не звільняє від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки.
Однак, як вбачається з полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АР/9445232, ОСОБА_2 була застрахована відповідальність на суму 260000 грн. - за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю, 130000 грн. за шкоду заподіяну майну.
Суд зазначає, що у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди, а тому сума заподіяння шкоди у даному випадку не може бути стягнута з відповідача більше як сума страхового відшкодування, тобто 130000 грн.
Разом з тим, як вбачається з копії поданих квитанцій про оплату лікування ОСОБА_5 підтвердженню оплати підлягає лише 4245,66 грн., оскільки решта копій квитанцій не підтверджують витрати понесені саме на лікування, оскільки частини з них є нечитабельною, а інша проведена за оплату пального /а.с.76-81/.
З врахуванням вищевикладеного, беручи до уваги те, що відсутність вини водія забезпеченого транспортного засобу не звільняє від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, яка була застрахована відповідачем по справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме стягненню з відповідача в користь позивача 130000 грн. за спричинену майнову шкоду, внаслідок пошкодження транспортного засобу за полісом цивільно-правової відповідальності, 2265,36 грн. витрат пов`язаних з проведенням транспортно-товарознавчої експертизи, а також 4245,66 грн. матеріальної шкоди на лікування. В іншій частині позовних вимог слід відмовити.
Керуючись ст..ст. 999, 1166, 1167, 1187, 1201 ЦК України, ст.ст. 3, 6, 21, 23, 27 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", ст.ст.12, 13, 81, 89, 141, 206, 258, 259, 263, 265 ЦПК України, суд, -
у х в а л и в :
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Національної акціонерної Страхової компанії «Оранта» про відшкодування матеріальної шкоди завданої злочином задовольнити частково.
Стягнути з ПАТ НАСК «Оранта», код ЄДРПОРУ 00034186, на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 136511 (сто тридцять шість тисяч п`ятсот одинадцять) 02 коп., з яких 130000 (сто тридцять тисяч) грн. за спричинену майнову шкоду, внаслідок пошкодження транспортного засобу за полісом цивільно-правової відповідальності, 2265 (дві тисячі двісті шістдесят п`ять) грн. 36 коп. витрат пов`язаних з проведенням судової транспортно-товарознавчої експертизи, а також 4245 (чотири тисячі двісті сорок п`ять) грн. 66 коп. матеріальної шкоди на лікування.
В іншій частині заявлених вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

На виконання п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України суд зазначає повне найменування сторін та інших учасників справи:

Позивач ОСОБА_1 , жителька АДРЕСА_1 , ІПН - НОМЕР_5 .

Відповідач Національна Акціонерна Страхова компанія «Оранта», адреса: м. Київ, вул. Здолбунівська, 7д, .

Суддя Ківерцівського районного суду В.В. Корецька