РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

08.08.2022 року м.Львів

Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Ванівського Ю.М.

з участю: секретаря Лозинського Т-Р.А.

позивача ОСОБА_1

представника третьої особи Андрусишина Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Франківська районна адміністрація Львівської міської ради, про позбавлення батьківських прав, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав. В обгрунутвання позову вказує, що 22.01.2011 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстрований Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис №81. Від спільного подружнього життя народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спільне життя з відповідачем не склалося, а рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 17.04.2013 року шлюб розірвано. Відповідач про дитину не піклується, не проявляє зацікавленості в його подальшій долі, не цікавиться успіхами сина, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини. Відповідач покладених законом обов`язків не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової, трудової або будь - якої іншої участі у вихованні сина. Питання про позбавлення відповідача батьківських прав розглядалось 06.09.2021, 20.09.2021 на засіданнях комісії з питань захисту дитини при Франківській районній адміністрації Львівської міської ради. На засідання комісії з питань захисту прав дитини відповідач жодного разу не з`явився, хоча був належним чином повідомлений в телефонному режимі та листами від 25.08.2021 №260001 - вих. -75623 від 08.09.2021. Тож вагомих підстав вважати, що відповідач змінить своє ставлення до сина, немає. Просить позовні вимоги задоволити.

Ухвалою Франківського районного суду м.Львова від 12.11.2021 року відкрито провадження у справі.

Ухвалою Франківського районного суду м.Львова від 26.07.20212 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила такі задоволити.

Відповідач в судове засідання не прибув, хоча був належним чином повідомлений про час та місце його проведення, про причини неявки суд не повідомив.

Представник третьої особи позовні вимоги підтримав, не заперечив проти задоволення позову.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог.

Згідно із ч.1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. ст. 81, 82 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Судом встановлено, що Рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 17.04.2013 року у цивільній справі №462/786/13-ц, шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , який було зареєстровано 22.01.2011 року Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис №81 - розірвано.

Згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 у сторін ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син - ОСОБА_3 , актовий запис №2678, батьком дитини записано ОСОБА_2 .

Відповідно до характеристики на учня 4-А класу СЗШ №34 імені М. Шашкевича від 09.07.2021, ОСОБА_3 навчається у вказаному закладі з 2017. Навчанням та вихованням малолітнього ОСОБА_3 займається виключно мама, відвідує батьківські збори. Батько ОСОБА_2 , за час навчання сина ніколи не цікавився шкільним життям, жодного разу не приходив до школи, не відвідував виховні заходи.

Згідно відповіді «3-ої міської клінічної лікарні м.Львова» від 09.08.2021 №745, дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 знаходився на прийомах в сімейного лікаря в супроводі матері - ОСОБА_1 . Випадків, коли на прийом до сімейного лікаря дитину ОСОБА_3 приводив батько не було.

Згідно акту ЛКП «Південне» від 22.07.2021 року №749, за адресою: АДРЕСА_1 проживають, ОСОБА_1 , син - ОСОБА_3 та син - ОСОБА_5 .

Згідно висновку від 23.09.2021 №26001 - вих.-86267 про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , Франківська районна адміністрація Львівської міської ради, як орган опіки та піклування, вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно його малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Як вбачається з копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 позивачка уклала шлюб із ОСОБА_6 у Шевченківському районному у м.Львові відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції, актовий запис №44

Як випливає зі змісту положень принципу 6 Декларації прав дитини проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН від 20.11.1959 р. дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння, вона повинна зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Згідно зі ст.ст. 150, 157 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні та утриманні.

Відповідно до ч. 1 ст. 152 Сімейного кодексу України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Згідно із ч. 1 ст. 12 ЗУ "Про охорону дитинства" виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він:

1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування;

2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти;

3) жорстоко поводяться з дитиною;

4) є хронічними алкоголіками або наркоманами;

5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва;

6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Згідно роз`яснень, які містяться у п. 15 Постанови пленуму Верховного суду України №3 від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Позбавлення батьківських прав є крайньою мірою сімейно-правового характеру, вона застосовується до батьків, що не забезпечують належне виховання своїх дітей. По змісту Закону ухилення повинно бути навмисним, коли особа повністю розуміє наслідки своєї винної поведінки.

Дослідивши докази у справі, суд дійшов висновку про те, що відповідач не цікавиться фізичним і духовним розвитком сина, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання, не приймає участі у його вихованні, тобто фактично матір самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до свого сина, всі питання щодо його виховання та утримання вирішуються його старшою сестрою, відповідач не має наміру в майбутньому приймати участь у житті дитини, займатись її розвитком, утримувати її.

На підставі вищенаведеного, беручи до уваги інтереси дитини, суд приходить до висновку про доцільність позбавлення ОСОБА_2 його батьківських прав відносно його неповнолітнього сина ОСОБА_3 , таке позбавлення батьківських прав буде в повній мірі відповідати інтересам самої дитини та реалізації її законних прав.

За таких обставин позовні вимоги потрібно задовольнити повністю.

Відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. А тому з відповідача необхідно стягнути 908 грн. 00 коп. судового збору.

Керуючись ст. 19, 150, 152, 164, 165, 180, 191 СК України, Законом України "Про охорону дитинства", ст. ст. 4, 6, 7, 12, 76, 77, 81, 141, 258-259, 263, 264, 265, 268, 280-284, 354, 355, 430 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 батьківських прав відносно неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 908 грн. 00 коп., на користь ОСОБА_1 .

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене позивачем до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги.

Сторони у справі:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП - НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 ;

Третя особа на стороні позивача: Франківська районна адміністрація Львівсьбкої міської ради, як орган опіки та піклування, , адреса: 79000, м.Львів, вул. Генерала Чупринки, 85.

Суддя Ванівський Ю.М.