Справа № 183/26/21
№ 2/183/670/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2022 року м. Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Городецького Д. І.,

з секретарем судового засідання Пономаренко О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

в с т а н о в и в :

05 січня 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилалося на те, що 24 січня 2013 року між Публічним акціонерним товариством «АКТАБАНК» і ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 198352, відповідно до якого останній отримав грошові кошти в розмірі 15 000,00 грн. та зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом, а також виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених цим Договором.

23 березня 2018 року між Публічним акціонерним товариством «АКТАБАНК» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір № 2 про відступлення права вимоги, відповідно до якого Публічне акціонерне товариство «АКТАБАНК» відступає шляхом продажу Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» належні Банку, а Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуває у обсязі та на умовах, визначених цим Договором, права вимоги Банку до позичальників, заставодавців та поручителів (надалі Боржники), зазначених у Додатку № 1 до цього Договору, включаючи права вимоги до правонаступників Боржників, спадкоємців Боржників, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки Боржників або які зобов`язані виконати обов`язки Боржників, за кредитними договорами (договорами про надання кредиту овердрафту), договорами поруки та застави, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру у Додатку № 1 до цього Договору.

Згідно п. 2.2. Договору про відступлення права вимоги, ТОВ «ФК «ЄАПБ» в день укладення цього Договору, але в будь-якому випадку не раніше моменту отримання Банком у повному обсязі коштів, відповідно до пункту 4.1. цього Договору, набуває усі права кредитора за Основними договорами, включаючи, проте не обмежуючись: право вимагати належного виконання Боржниками зобов`язань за Основними договорами, сплати Боржниками грошових коштів, сплати процентів, сплати штрафних санкцій, неустойок у розмірах, вказаних у Додатку №1 до цього Договору, передачі предметів забезпечення в рахунок виконання зобов`язань Розмір Прав вимоги, які переходять до ТОВ «ФК «ЄАПБ», вказаний у Додатку №1 до цього Договору. Права кредитора за Основними договорами переходять до ТОВ`ФК «ЄАПБ» у повному обсязі та на умовах, які існують на момент відступлення Права вимоги, за виключенням права на здійснення договірного списання коштів з рахунку/рахунків Боржників, що надане Банку відповідно до умов Основних договорів.

Відповідно до Витягу з реєстру боржників до Договору № 2 про відступлення права вимоги від 23 березня 2018 року, TOB «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до Відповідача за кредитним договором № 198352 від 24 січня 2013 року, заборгованість за яким становить 16 988,21 грн., яка складається з:заборгованості за основним боргом 13 896,12 грн.; заборгованості по процентам 2 842,09 грн. та штрафу (пені) 250,00 грн.

На виконання п. 3.4. Договору про відступлення права вимоги, згідно вимог ст. ст. 512 - 514, 516 ЦК України, на адресу відповідача, зазначену в Кредитному договорі, простою кореспонденцією через відділення УКРПОШТИ ТОВ «ФК «ЄАПБ» було направлено Повідомлення від 27 березня 2018 року за вих. № 002408524-1про відступлення права вимоги заборгованості по Кредитному договору № 198352 від 24 січня 2013 року та включення персональних даних до бази персональних даних.

Відповідно до абз. 2 п. 3.4. Договору про відступлення прав вимоги, Банк здійснює повідомлення Боржників шляхом розміщення відповідного інформаційного повідомлення на офіційному сайті ПАТ «АКТАБАНК» протягом 2 (двох) робочих днів (повідомлення за 26 березня 2018 року за посиланням http://www.aktabank.com/).

Проте, вищевказане повідомлення залишилось зі сторони відповідача без реагування, заборгованість станом на час звернення з позовом до суду не погашена.

У зв`язку з чим зазначену суму, а також судові витрати в розмірі 2 102,00 грн. позивач просить стягнути з відповідача на його користь.

Ухвалою суду від 19 січня 2021 року відкрите провадження у справі, розгляд якої призначено за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

У відзиві представник відповідача ОСОБА_1 вимоги не визнав в повному обсязі, просив у позові відмовити, зазначаючи те, що у 2012 році з метою отримання кредиту відповідач ОСОБА_1 звернувся до ПАТ «АКТАБАНК», у зв`язку з чим йому було відкрито картковий рахунок та видано платіжну картку № НОМЕР_1 зі встановленим на неї кредитним лімітом в сумі 15 000,00 грн. строком на 1 рік. Даний кредит відповідач повністю повернув, сплачуючи щомісячні платежі, що підтверджується квитанціями за 2012 рік. Після погашення даного кредиту, ОСОБА_1 у 2013 році для отримання нової кредитної картки до відділення «АКТАБАНК» не звертався та жодних документів з Банком не укладав і не підписував. Крім того, повідомлення про відступлення права вимоги останній не отримував, а наданий розрахунок заборгованості не є належним та допустимим доказом, оскільки по своїй суті є калькуляцією, якою позивач обґрунтовує свої вимоги, як і не є належним доказом Витяг з Реєстру боржників, оскільки не підписаний сторонами, зокрема не може бути доказом щодо дійсності передачі прав вимоги за кредитним договором.

У відповіді на відзив представник позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» посилався на обґрунтованість заявлених вимог, наполягав на задоволенні позову. Зокрема зазначив, що факт укладення між ПАТ «АКТАБАНК» і відповідачем ОСОБА_1 кредитного договору № 198352 від 24 січня 2013 року підтверджується належними доказами, 04 лютого 2013 року ОСОБА_1 отримав платіжну картку № НОМЕР_2 , за встановленим кредитним лімітом в сумі 15 000,00 грн. на картковий рахунок № НОМЕР_3 . Відповідно до графіку платежів здійснено детальний розпис щомісячних платежів на погашення основної суми кредиту, процентів, комісії за обслуговування кредиту. У зв`язку з тим, що відповідач сплачував заборгованість по кредиту не в повному обсязі та несвоєчасно, первісним кредитором ПАТ «АКТАБАНК» було нараховано штрафні санкції. Представник позивача просив звернути увагу на те, що з моменту відступлення прав вимоги, тобто 23.03.2018 року заборгованість по даному кредитному договору нараховувалася первісним кредитором, а тому позивач ТОВ «ФК «ЄАПБ» після моменту переуступки права вимоги не здійснював жодних додаткових нарахувань і не застосовувало жодних штрафних санкцій. Також зауважив, що якщо сторона відповідача заперечує проти розрахунку наведеного в позові, на спростування вимог мала право надати власний розрахунок, або висновок експерта, складений на його замовлення або заявити клопотання про проведення бухгалтерської експертизи. Що стосується договору про відступлення права вимоги за кредитним договором позивач вважає його дійсним та укладеним відповідно до вимог чинного законодавства. З приводу долучених стороною відповідача доказів зазначив, що дані докази датовані 2012 роком взагалі не стосуються кредитного договору № 198352 від 24.01.2013 року, а стосуються поповнення зовсім іншої платіжної картки, тобто подані відповідачем квитанції за 2012 рік (тобто до укладення кредитного договору 24.01.2013 року) не можуть бути доказами, оскільки не стосуються спірних правовідносин.

Ухвалою суду від 15 грудня 2021 року зобов`язано Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» надати на адресу суду оригінали кредитних справ № 198352 від 24 січня 2013 року та № 198352 від 04 лютого 2013 року.

Ухвалою суду від 21 березня 2022 року у справі призначено судову почеркознавчу експертизу, провадження у справі зупинено до проведення експертизи.

21 липня 2022 року на адресу суду надійшло повідомлення Дніпропетровського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України про неможливість проведення судової почеркознавчої експертизи у зв`язку з відсутністю досліджуваних документів та порівняльних зразків.

Ухвалою суду від 12 серпня 2022 року провадження у справі поновлено.

В судове засідання представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» не з`явився, звернувся до суду з заявою, згідно якої просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 та його представник в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, а тому з огляду на те, що справа розглядається в порядку прощеного позовного провадження, сторона відповідача скористалась своїм правом на подання відзиву, суд не вбачає підстав для ухвалення заочного рішення.

У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, дослідивши надані сторонами докази, дійшов наступного висновку.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до частини першої, другої, третьої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст.ст.76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Докази повинні бути належними, допустимими та достовірними. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено, що 23 січня 2013 року відповідач ОСОБА_1 звернувся до Відділення № 15ПАТ «АКТАБАНК» із запитом на отримання кредиту та Анкетою-клієнта, у зв`язку з чим24 січня 2013 року між ним і Публічним акціонерним товариством «АКТАБАНК» був укладений кредитний договір № 198352, згідно до умов якого ОСОБА_1 отримав кредитнікоштив розмірі 15000,00на строк 12 місяців (пункт 4.1, 4.4 Договору).

Згідно з п. 2.1 цього Договору, Банк на підставі поданих клієнтом відповідно до вимог чинного законодавства України документів, відкриває клієнту картковий рахунок № НОМЕР_3 у валюті Гривня, на умовах тарифного пакету «Кредитка АКТАБАНК».

У відповідності до п. 4.4 цього Договору, за користування кредитним лімітом, в тому числі і простроченим Банк нараховує, а клієнт сплачує проценти. Відсоткова ставка за користування кредитним лімітом в тому числі і простроченим зазначається в Тарифах.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 04 лютого 2013 року отримав платіжну картку № НОМЕР_2 по картковому рахунку № НОМЕР_3 , що підтверджується розпискою підписаною ним власноручно.

Додатком № 1 до кредитного договору є Тарифи на випуск та обслуговування банківських платіжних карток ПАТ «АКТАБАНК» - «Кредитка-АКТАБАНК», що підписаний відповідачем ОСОБА_1 , згідно якого останній погодився та ознайомився з умовами кредитування, а саме: нарахування відсотків на залишок коштів на картрахунку 0,01% річних (п. 10 Тарифів); штраф у разі несанкціонованої заборгованості 48,0% річних (п.11); супроводження кредитного ліміту, пролонгованого з 03.07.2012 року або встановленого за договором, укладеного з 03.07.2012 року: відсоткова ставка за користування кредитом 45,0% (пп. 12.1); відсоткова ставка за користування кредитом у пільговий період 0,01 % річних (пп 12.2); відсоткова ставка за прострочений кредит 0,01% річних (пп. 12.3) штраф за неналежну (не в строк, не в повному обсязі) оплату мінімального щомісячного платежу 50,00 грн. (пп. 12.4).

Згідно з графіком платежів (Додаток № 2 до Договору) сторони погодили, що строк кредитного ліміту 12 місяців, тобто до 23 січня 2014 року; процентна ставка по кредиту 0,01% річних; штраф за неналежну оплату мінімального платежу 50,00 грн.; сума щомісячного платежу 1 050,00 грн. кожного місяця 20 числа.

Пунктом 4.2 Кредитного договору сторони погодили, що у разі належного виконання клієнтом зобов`язань за цим договором, Банк може подовжити строк дії кредитного ліміту на умовах цього Договору та без укладення додаткових угод до Договору, кожного разу на 12 місяців, якщо інші істотні умови Договору залишаються незмінними. Строк користування кредитним лімітом не залежить від строку дії картки. Випуск картки на новий строк не потребує укладення між сторонами додаткових угод до цього Договору.

В той же час, як слідує з умов Кредитного договору № 198352 від 24 січня 2013 року, при його укладенні сторони погодили, що строк позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, штрафів, неустойки за цим Договором встановлено тривалістю десять років (п. 7.9), тобто до правовідносин сторін застосовується позовна давність тривалістю у десять років.

Таким чином, ПАТ «АКТАБАНК» виконало свої зобов`язання за кредитним договором, надало відповідачу кредит в зазначено розмірі, а останній зобов`язався належно виконувати зобов`язання за договором, повернути кредит у встановлені договором строки, сплачувати відсотки за користування коштами та інші платежі відповідно до умов та правил кредитного договору.

Судом встановлено, що 23 березня 2018 року між Публічним Акціонерним Товариством «АКТАБАНК» і Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладений Договір про відступлення права вимоги № 2, відповідно до умов якого ПАТ «АКТАБАНК» передало (відступило) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» прийняло належні ПАТ «АКТАБАНК» права грошової вимоги, в тому числі і до відповідача по кредитному договору № 198352 від 24 січня 2013 року.

Згідно п. 2.2. Договору про відступлення права вимоги, ТОВ «ФК «ЄАПБ» в день укладення цього Договору, але в будь-якому випадку не раніше моменту отримання Банком у повному обсязі коштів, відповідно до пункту 4.1. цього Договору, набуває усі права кредитора за Основними договорами, включаючи, проте не обмежуючись: право вимагати належного виконання Боржниками зобов`язань за Основними договорами, сплати Боржниками грошових коштів, сплати процентів, сплати штрафних санкцій, неустойок у розмірах, вказаних у Додатку №1 до цього Договору, передачі предметів забезпечення в рахунок виконання зобов`язань Розмір Права вимоги, які переходять до ТОВ «ФК «ЄАПБ», вказаний у Додатку №1 до цього Договору. Права кредитора за Основними договорами переходять до ТОВ «ФК «ЄАПБ» у повному обсязі та на умовах, які існують на момент відступлення Права вимоги, за виключенням права на здійснення договірного списання коштів з рахунку/рахунків Боржників, що надане Банку відповідно до умов Основних договорів.

Відповідно до абз. 2 п. 3.4. Договору про відступлення права вимоги, Банк здійснює повідомлення Боржників шляхом розміщення відповідного інформаційного повідомлення на офіційному сайті ПАТ «АКТАБАНК» протягом 2 (двох) робочих днів (повідомлення за 26 березня 2018 року за посиланням http://www.aktabank.com/).

Згідно з п. 6.5 договору відступлення права вимоги, цей договір набуває чинності з дати його підписання сторонами і скріплення відтисками печаток сторін.

TOB «ФК «ЄАПБ» на виконання п. 3.4 Договору відступлення права вимоги, згідно вимог ст. ст. 512 - 514, 516 ЦК України, на адресу відповідача, зазначену в Кредитному договорі, простою кореспонденцією через відділення УКРПОШТИ ТОВ «ФК «ЄАПБ» було направлено Повідомлення від 27 березня 2018 року за вих. № 002408524-1 про відступлення права вимоги заборгованості по Кредитному договору № 198352 від 24 січня 2013 року, згідно якого заборгованість за кредитним договором складає 16 988,21 грн., з яких: заборгованість за основним боргом 13 896,12 грн., заборгованість за відсотками 2 842,09 грн. та штраф (пеня) 250,00 грн.

Проте, вищевказане повідомлення залишилось зі сторони відповідача без реагування, заборгованість станом на час звернення з позовом до суду останнім не погашена.

Вирішуючи питання по суті заявлених вимог, суд застосовує наступні норми права.

Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини 1 статті 3 Цивільного кодексу України України).

Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановленні його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріпленні можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу, поєднання створення норм, спрямованих на забезпечення реалізації цивільного права, з шануванням прав та інтересів інших осіб, моралі суспільства тощо.

При цьому справедливість можна трактувати як визначення нормою права обсягу, межі здійснення і захисту цивільних прав та інтересів особи адекватно її ставленню до правових норм, добросовісність означає прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. Розумність - це зважене вирішення питань регулювання цивільних відносин з урахуванням інтересів усіх учасників, а також інтересів громади (публічного інтересу).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважаєтьсятаким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно ст.11 ЦК України, однією з підстав виникнення зобов`язання є договір.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

У статті 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч.1 ст.1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі.

Статтею 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Також, згідно з положеннями ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049, ч. 1 ст. 1050 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути кредитодавцю кредит у строк та в порядку, що встановлені договором.

В разі несвоєчасного повернення коштів він не звільняється від обов`язку виконання зобов`язання та повинен сплатити суму боргу та процентів, передбачених договором.

Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

Статтею 1050 ЦК України передбачено: 1. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов?язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.2. Якщо договором встановлений обов?язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до частини 1 статті 546, статей 549, 611 ЦК України виконання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення зобов`язання. Штрафом є неустойка, яка обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За частиною 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Між тим, ст. 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором.

Як зазначалося вище, 23 березня 2018 року між Публічним Акціонерним Товариством «АКТАБАНК» і Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладений Договір про відступлення права вимоги № 2, відповідно до умов якого ПАТ «АКТАБАНК» передало (відступило) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» прийняло належні ПАТ «АКТАБАНК» права грошової вимоги, в тому числі і до відповідача по кредитному договору № 198352 від 24 січня 2013 року.

Згідно п. 2.2. Договору про відступлення права вимоги, ТОВ «ФК «ЄАПБ» в день укладення цього Договору, але в будь-якому випадку не раніше моменту отримання Банком у повному обсязі коштів, відповідно до пункту 4.1. цього Договору, набуває усі права кредитора за Основними договорами, включаючи, проте не обмежуючись: право вимагати належного виконання Боржниками зобов`язань за Основними договорами, сплати Боржниками грошових коштів, сплати процентів, сплати штрафних санкцій, неустойок у розмірах, вказаних у Додатку №1 до цього Договору, передачі предметів забезпечення в рахунок виконання зобов`язань Розмір Права вимоги, які переходять до ТОВ «ФК «ЄАПБ», вказаний у Додатку №1 до цього Договору. Права кредитора за Основними договорами переходять до ТОВ «ФК «ЄАПБ» у повному обсязі та на умовах, які існують на момент відступлення Права вимоги, за виключенням права на здійснення договірного списання коштів з рахунку/рахунків Боржників, що надане Банку відповідно до умов Основних договорів.

Відповідно до абз. 2 п. 3.4. Договору про відступлення права вимоги, Банк здійснює повідомлення Боржників шляхом розміщення відповідного інформаційного повідомлення на офіційному сайті ПАТ «АКТАБАНК» протягом 2 (двох) робочих днів (повідомлення за 26 березня 2018 року за посиланням http://www.aktabank.com/).

Згідно з п. 6.5 договору відступлення права вимоги, цей договір набуває чинності з дати його підписання сторонами і скріплення відтисками печаток сторін.

За приписами пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (частин перша статті 513 ЦК України).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України).

Отже, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину.

Частиною першою статті 1077 ЦК визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

За змістом частини першої статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора в зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням (частина друга статті 516 ЦК України).

Відповідно до ст. 1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.

Згідно Правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі №6-979цс15, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору, неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі.

Як встановлено вище, на виконання п. 3.4. Договору про відступлення прав вимоги, згідно вимог от. от. 512 - 514, 516 ЦК України, на адресу відповідача, зазначену в Кредитному договорі, простою кореспонденцією через відділення УКРПОШТИ ТОВ «ФК «ЄАПБ» було направлено Повідомлення від 27 березня 2018 року за вих. № 002408524-1 про відступлення права вимоги заборгованості по Кредитному договору № 198352 від 24 січня 2013 року та включення персональних даних до бази персональних даних, а тому відповідач був обізнаний про зміну умов кредитного договору, наявну суму заборгованості по кредитному договору та порядок її погашення, тобто ОСОБА_1 несе відповідальність за неналежне виконання зобов`язання за кредитним договором перед новим кредитором ТОВ «Фінансовою компанією «Європейська агенція з повернення боргів».

Таким чином, до позивача ТОВ «ФК «ЄПАБ» перейшло право вимоги виконання зобов`язання відповідачем за кредитним договором № 198352 від 24 січня 2013 року, укладеним між відповідачем ОСОБА_1 та первісним кредитором ПАТ «АКТАБАНК».

Відповідно до Витягу з реєстру боржників до Договору № 2 про відступлення права вимоги від 23 березня 2018 року, TOB «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до Відповідача за кредитним договором № 198352 від 24 січня 2013 року, заборгованість за яким становить 16 988,21 грн., з яких: заборгованість за основним боргом 13 896,12 грн., заборгованість за відсотками 2 842,09 грн. та штраф (пеня) 250,00 грн.

Приймаючи до уваги, що первісним кредитором ПАТ «АКТАБАНК» виконані всі зобов`язання за кредитними договорами, а відповідачем ОСОБА_1 не здійснювались належним чином встановлені кредитним договором щомісячні та обов`язкові платежі, у зв`язку з чим виникла заборгованість в зазначеному вище розмірі, а тому суд вважає позовні вимоги ТОФ «ФК «ЄАПБ» обґрунтованими і доведеними.

При цьому, суд зазначає, що встановлені вище обставини під час розгляду справи відповідачем та його представником не спростовані жодними належними та допустимими доказами, зокрема останні належних доказів повернення ОСОБА_1 частково або в повному обсязі грошових коштів за кредитним договором суду не надали та не спростували розрахунок заборгованості позивача.

Доводи сторони відповідача про те, що кредит погашено в повному обсязі суд сприймає критично, оскільки долучені докази датовані 2012 роком взагалі не стосуються кредитного договору № 198352 від 24.01.2013 року, а стосуються поповнення зовсім іншої платіжної картки. Отже, подані відповідачем квитанції за 2012 рік (до укладення кредитного договору № 198352 24.01.2013 року) не можуть бути засобами доказування, оскільки жодним чином не відносяться кредитного договору, а тому не стосуються даних спірних правовідносин.

Крім того, суд зауважує, що стороною відповідача було заявлено клопотання про призначення почеркознавчої експертизи, оскільки відповідач ОСОБА_1 заперечує факт укладення кредитного договору, в той же час вимоги експерта не виконані, для проведення судової почеркознавчої експертизи експерту досліджувані документи та порівняльні зразки не надійшли, що позбавило можливість проведення експертизи.

Отже, вимоги позивача стороною відповідача не спростовані, в той час як в судовому засіданні встановлено факт укладення кредитного договору та наявність по ньому заборгованості, яка станом на час ухвалення рішення не погашена.

Інші доводи сторін судом не приймаються до уваги, оскільки не спростовують наведених висновків суду.

Згідно з частинами першою та шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, суд вказує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

За загальними положеннями ЦПК України на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалисявимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Також слід зазначити, що згідно зі статтею 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Основного Закону України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і докази не збирає.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Таким чином, з урахуванням вищенаведеного, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності,суд дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» підлягають задоволенню, з відповідача на користь позивача належить стягнути заборгованість за кредитним договором № 198352від 24 січня 2013 року в розмірі 16 988,21 грн., яка складається з: заборгованості за основним боргом в розмірі 13 896,12 грн.; заборгованості по процентам в розмірі 2 842,09 грн. та штрафу (пені) у розмірі 250,00 грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору, сплачених при подачі позовної заяви, пропорційно до задоволених позовних вимог в сумі 2 102,00 грн.

На підставі викладено та керуючись 2, 4, 81, 82, 141, 142, 259, 263-265, 268, 272, 273, 274, 279, 354 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором № 198352 від 24 січня 2013 року в розмірі 16 988,21 грн. (шістнадцять тисяч дев`ятсот вісімдесят всім грн. 21 коп.), яка складається з: заборгованості за основним боргом 13 896,12 грн.; заборгованості по процентам 2 842,09 грн. та штрафу (пені) 250,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 102,00 грн. (дві тисячі сто дві грн. 00 коп.).

Учасники справи:

- позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», , місцезнаходження за адресою: 01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 30;

- відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути поданою безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складене 29 листопада 2022 року.

Суддя Д.І. Городецький