Справа № 344/7272/22
Провадження № 22-ц/4808/1189/22
Головуючий у 1 інстанції Домбровська Г. В.
Суддя-доповідач Томин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючої Томин О.О.,

суддів: Бойчука І.В., Пнівчук О.В.

за участю секретаря Мельник О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду, ухвалене суддею Домбровською Г.В. 5 вересня 2022 року в м. Івано-Франківську, повний текст якого виготовлено 14 вересня 2022 року, у справі за позовом Акціонерного товариства «Кредобанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

У червні 2022 року АТ «Кредобанк» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 01.04.2021 року між ПАТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір №CL-306154, відповідно до умов якого банк надав позичальнику грошові кошти у розмірі та на умовах, обумовлених договором, а позичальник зобов`язувався повернути кредит, сплатити проценти за користування ним, комісію та інші платежі, передбачені договором.

Однак позичальник свої зобов`язань за даним договором належним чином не виконує, тому у банку виникло право на дострокове стягнення суми кредиту та заборгованості за відсотками.

Також відповідно до Анкети-заяви позичальника від 30.03.2021 року на отримання готівкового кредиту ОСОБА_1 перебував у шлюбі з ОСОБА_2 і остання не заперечувала проти отримання ним кредиту. А тому вважає, що ОСОБА_2 відповідає за вищевказаним зобов`язанням солідарно усім своїм майном.

01.11.2021 року банк направив на адресу відповідачів досудову вимогу щодо дострокового стягнення заборгованості у зв`язку з порушеннями кредитних зобов`язань. Однак відповідачі не здійснили жодних дій, спрямованих на мирне врегулювання спору та не погасили вказаної заборгованості.

З огляду на викладене просив суд стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АТ «Кредобанк» суму заборгованості за Кредитним договором №CL-306154 від 01.04.2021 року в розмірі 326261,29 грн., яка складається із: 296093,21 грн. неповернута сума кредиту, 30168,08 грн. прострочені відсотки, а також судовий збір в сумі 4893,92 грн. та 32626,12 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 5 вересня 2022 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Кредобанк» суму заборгованості за Кредитним договором №CL-306154 від 01.04.2021 року станом на 16.12.2021 року в розмірі 326261,29 грн., що складається із: 296093,21 грн. - неповернута сума кредиту; 30168,08 грн. - прострочені відсотки. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Кредобанк» суму сплаченого судового збору в розмірі 4893,91 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Вважає дане рішення незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, за неповного з`ясування обставин справи.

Зазначає, що позивачем не надано суду первинних бухгалтерських документів відносно видачі кредиту та його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), тому немає підстав вважати, що розмір заборгованості відповідача перед позивачем, а також суми відсотків, зазначені в розрахунку та довідці є правильними. Матеріали справи не містять відомостей, що підтверджують факт наявності заборгованості відповідача за кредитним договором у розмірі 326261,29 грн. При цьому вказує, що за кредитним договором було внесено оплати згідно наявних квитанцій з квітня 2021 року по січень 2022 року в загальному розмірі 90000 грн.

Вказує, що його дружина (другий відповідач у справі) зверталася до банку із проханням реструктуризації заборгованості за кредитним договором, ними було досягнуто відповідної домовленості, однак пізніше банк скасував такі домовленості, що на думку апелянта є неприйнятним.

Зазначає, що він є інвалідом третьої групи, і саме через це у 2018 році були оформлені кредити на проведення його операції, а у 2021 році - кредит у АТ «Кредобанк» для покриття попередніх кредитних договорів.

Вважає, що позивачем не враховано постанову правління Національного Банку України від 06.08.2009 року №461 «Про заходи щодо забезпечення погашення кредитів», якою схвалено Рекомендації щодо роботи банків з позичальниками фізичними особами, які мають заборгованість за споживчими кредитами та потрапили у скрутне фінансове становище.

Вважає, що судом не враховано висновок Верховного Суду України, викладений в постанові від 11 березня 2015 року (провадження №6-16цс15), щодо доказів заборгованості.

Стверджує, що відсутні підстави вважати, що при укладенні кредитного договору позивач дотримався вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк. При цьому посилається на правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі №342/180/17.

Також посилається на неправомірність нарахування банком відсотків по кредиту, оскільки він з 06.08.2022 року по 05.10.2022 року проходив військову службу, про що повідомляв кредитора.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у позові повністю; зобов`язати АТ «Кредобанк» встановити реструктуризацію за кредитним договором та визначити фіксовану суму щомісячного платежу та строк погашення даної заборгованості; зобов`язати встановити точну суму заборгованості за кредитним договором з врахуванням зазначених оплат, які були здійснено відповідачами; зобов`язати АТ «Кредобанк» здійснити зарахування грошових коштів, сплачених як плату за комісію за кредитним договором в рахунок погашення тіла кредиту.

АТ «Кредобанк» подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін. Зазначає, що розрахунок заборгованості та виписка про рух коштів, надані представником позивача до позову, є належними доказами заборгованості за кредитним договором, що підтверджується судовою практикою. Вказує, що посилання відповідача на постанову Верховного Суду України від 11.03.2015 року є безпідставним, оскільки така жодним чином не стосується предмету спору, всі умови щодо розміру та повернення відповідачем грошових коштів чітко викладені у кредитному договорі.

В судове засідання апеляційного суду сторони не з`явилися.

Представник позивача подав заяву про розгляд справи в їх відсутності.

Апелянт ОСОБА_1 вдруге подав клопотання про відкладення розгляду у зв`язку з неможливістю прибути на судове засідання через введення в Україні воєнного стану.

Відповідач ОСОБА_2 теж вдруге в судове засідання не заявилася, причини неявки суду не повідомила, повідомлялася про час та місце розгляду справи належним чином.

Колегія суддів враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 14 липня 2022 року у справі №260/4504/20 (провадження №К/990/11829/22) де суд вказував, що за загальним правилом при вирішенні питання щодо можливості відкладення розгляду справи в період дії воєнного стану на підставі поданої учасниками судового процесу заяви суд залежно від інтенсивності бойових дій на певній території, загальної воєнної ситуації як в країні, так і в певному регіоні, де знаходиться суд, або учасник справи (його представник), поведінки суб`єктів владних повноважень, що мають компетенцію в сфері повідомлень щодо ризиків перебування на певній території (об`єкті нерухомості) та ін., має дотримуватися балансу між безпекою суддів, працівників апарату, учасників справи та дотриманням процесуальних прав учасників справи і засад судочинства. При цьому врахуванню підлягають попередня поведінка учасника справи, можливість розгляду справи за відсутності представників сторін, можливість прибути у судове засідання та скористатися правом участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Ураховуючи наведене, місце реєстрації та перебування апелянта (Івано-Франківська та Львівська області), його право участі у справі в режимі відеоконференції та на представника, а також зважаючи на строки розгляду апеляційної скарги, апеляційний суд відповідно до положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України ухвалив про розгляд справи за відсутності сторін.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

За змістом апеляційної скарги рішення суду оскаржується в частині задоволених позовних вимог, тому відповідно до положень ст. 367 ЦПК України законність ухваленого в іншій частині судового рішення колегією суддів не перевіряється.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 30.03.2021 року між АТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 було підписано Анкету-Заяву №СL-306154 фізичної особи на отримання готівкового кредиту. У відповідній графі міститься також підпис ОСОБА_2 , яким стверджено, що вона не заперечує проти отримання її чоловіком кредиту (а.с. 20).

01.04.2021 року між АТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір №CL-306154, відповідно до умов якого банк зобов`язався надати у власність позичальнику грошові кошти на умовах поворотності, строковості, платності та цільового характеру використання, а позичальник зобов`язувався використовувати кредит на цілі, вказані в цьому Кредитному договорі, повернути кредит, сплатити проценти та інші платежі в строк та на умовах, визначених цим кредитним договором (а.с. 14-20).

Відповідно до п.п. 2.1, 2.3 Договору банк видав позичальнику кредит у розмірі 305332,47 грн. на строк до 31.03.2026 року.

Згідно п. 2.4 Договору позичальник доручив банкові здійснити переказ кредитних коштів на наступні цілі: на поточні потреби у розмірі 81348,68 грн., на погашення (рефінансування) кредитної заборгованості перед Кредитною спілкою «Злет» у розмірі 55066,17 грн.; на погашення (рефінансування) кредитної заборгованості перед Кредитною спілкою «Злет» у розмірі 143938,00 грн.; на погашення (рефінансування) кредитної заборгованості перед ПАТ КБ «ПриватБанк» у розмірі 24979,62 грн.

Пунктами 4.1, 4.2 Договору передбачено, що за користування кредитом позичальник сплачує банку відсотки за процентною ставкою 29,99% річних. Проценти за користування кредитом нараховуються щомісячно на суму заборгованості по кредиту за методом «факт/360», за ставкою визначеною у п. 4.1 цього договору, з дня видачі кредиту до дня повернення кредиту в повному обсязі, якщо інше не випливає з умов цього Договору.

Позичальник зобов`язаний повернути банку кредит у повному обсязі в порядку і терміни, передбачені цим Договором та/або додатками до нього. Позичальник здійснює погашення заборгованості за цим Договором відповідно до Графіку платежів (Додаток №1 до цього Договору). Всього Позичальник зобов`язаний здійснити 60 щомісячних платежів по 9961 грн. щомісячно, кожного останнього числа відповідного місяця, впродовж 60 місяців з дати укладення Кредитного договору. Погашення заборгованості за Кредитним договором здійснюється у наступній черговості: у першу чергу: прострочені платежі по сплаті процентів користування Кредитом; прострочені платежі по поверненню кредиту (основного боргу); у другу чергу: поточні платежі по сплаті нарахованих процентів за користування Кредитом; поточні платежі по поверненню Кредиту (основного боргу); у третю чергу: прострочені платежі по сплаті комісії та інших платежів, які передбачені Кредитним договором; поточні платежі по сплаті комісії та інших платежів, які передбачені Кредитним договором; пеня, штрафи та інші види неустойки; дострокові платежі по поверненню Кредиту (основного боргу) на наступний місяць/місяці (п.п. 6.1, 6.2, 6.6 Договору).

В п.п. 6.9, 6.10 Договору визначено, що банк у випадках передбачених п. 3.3 цього Договору вправі вимагати дострокового повернення кредиту, процентів, комісій та інших належних до сплати платежів за Кредитним договором, про що письмово повідомляє Позичальника. Позичальник зобов`язаний після отримання повідомлення банку, передбаченого п. 6.9 Кредитного договору, усунути порушення умов Кредитного договору, вказаний у повідомлення протягом 30 днів із дня отримання такого повідомлення.

Відповідно до п. 7.1 Договору за невиконання взятих на себе зобов`язань по поверненню кредиту позичальник, відшкодовує банку заподіяні збитки в повному обсязі та сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла на момент прострочення, розрахованої від суми кожного несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання Позичальника, за кожен день прострочення від дати виникнення прострочення до дати, що передує даті погашення заборгованості Позичальника.

На виконання умов вищевказаного Договору банк свої зобов`язання по видачі відповідних сум кредиту виконав повністю на суму 305332,47 грн., що підтверджується меморіальними ордерами №17562090 від 01.04.2021 року у розмірі 55066,17 грн.; №17562092 від 01.04.2021 року у розмірі 143938,00 грн.; №17562097 від 01.04.2021 року у розмірі 24979,62 грн.; №17562101 від 01.04.2021 року у розмірі 81348,68 грн. (а.с. 7-9).

В той же час ОСОБА_1 своїх зобов`язань за Кредитним договором належним чином не виконував.

Згідно наданого банком Розрахунку заборгованості по Кредитному договору №CL-306154 від 01.04.2021 року станом на 16.12.2021 року заборгованість ОСОБА_1 перед АТ «Кредобанк» становить 326261,29 грн. та складається із: 296093,21 грн. тіло кредиту, 30168,08 відсотки (а.с. 6).

Також на підтвердження видачі та часткового повернення кредиту банком надано виписку руху коштів по рахунку позичальника (а.с. 11-13).

01.11.2021 року АТ «Кредобанк» надсилав позичальнику на адресу, вказану ним в Кредитному договорі, Досудову вимогу щодо дострокового стягнення заборгованості станом на 21.10.2021 року в сумі 296093,21 грн. заборгованість за поточним та простроченим тілом кредиту, 15130,25 грн. заборгованість за поточними та простроченими відсотками. Дана вимога не була вручена та повернулась на адресу банку (а.с. 28-38).

Як вбачається з наданого АТ «Кредобанк» розрахунку боргу станом на 08.08.2022 року, в січні 2022 року ОСОБА_1 сплатив по кредиту 60000,00 грн., які було зараховано: 12680,85 грн. та 1921,69 грн. на погашення тіла кредиту січень-лютий 2022 року; 37812,31 грн. та 7585,15 грн. на погашення відсотків січень-лютий 2022 року (а.с. 126).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позичальник ОСОБА_1 належним чином не виконував своїх зобов`язань по кредитному договору. Станом на 16.12.2021 року повернув АТ «Кредобанк» кредит за тілом кредиту 9239,26 грн., за відсотками 30769,42 грн. Належних доказів на підтвердження факту невірності наданого позивачем розрахунку заборгованості, неповноти (неточності) відображених у ньому даних, суду не надано, а судом таких обставин не встановлено. Досудова вимога щодо дострокового стягнення заборгованості також залишилася не виконаною. Відтак вимога про стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача заборгованості за кредитним договором в загальній сумі 326261,29 грн. є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Натомість ОСОБА_2 є неналежним відповідачем по справі, а підстави стягнення з неї кредитної заборгованості в солідарному порядку відсутні. Також позивачем не доведено понесення ним витрат на правничу допомогу.

Однак апеляційний суд не може в повній мірі погодитися із вказаними висновками про стягнення зазначеної суми боргу з ОСОБА_1 з огляду на наступне.

У статті 525 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У частині другій статті 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За правилом статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.11.2021 року АТ «Кредобанк» звернулось до ОСОБА_1 із письмовою вимогою про дострокове погашення кредиту.

Такими діями кредитор на власний розсуд відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом.

Після цього банк має право лише на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів, передбачених договором.

Оскільки кредитор використав право вимагати дострокового повернення усієї суми кредиту, тому з цього часу настав строк виконання договору в повному обсязі і право кредитора нараховувати передбачені договором відсотки за кредитом, обумовлені цим договором, припинилося.

Звернувшись до суду із даним позовом у червні 2022 року, банк згідно з наданим розрахунком просив стягнути в числі заборгованості відсотки за користування кредитом станом на 16.12.2021 року.

Між тим, нарахування банківською установою відсотків за кредитом можливе лише в межах строку кредитування, а такий строк було змінено у листопаді 2021 року шляхом направлення банком дострокової вимоги щодо погашення всієї суми кредитної заборгованості до відповідача у справі. Тобто нарахування позивачем боргу з процентів поза межами строку кредитування є безпідставним.

Вказані висновки узгоджуються з висновками щодо можливості нарахування процентів, викладеними у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 (провадження №14-10цс18), від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц (№14-154цс18).

При цьому факт неотримання боржником вимоги про дострокове виконання зобов`язання не впливає на обчислення нового строку виконання основного зобов`язання, оскільки саме по собі направлення вимоги, в якій вказано порядок і строк виконання зобов`язання, свідчить про те, що банк реалізував своє право вимоги на дострокове повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів і пені, та в односторонньому порядку змінив умови договору (постанова Верховного Суду від 21 липня 2021 року у справі №310/9979/15 (провадження №61-11782св20).

Однак суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув та не дав правової оцінки вимозі від 01.11.2021 року.

Крім того, суд не взяв до уваги те, що 18.01.2022 року та 27.01.2022 року ОСОБА_1 сплатив на погашення кредиту 20000,00 грн. та 40000,00 грн., про що свідчать копії відповідних квитанцій (а.с. 168-169), та що також визнавалося позивачем у відповіді на відзив і враховано в розрахунку боргу станом на 08.08.2022 року (а.с. 120-126).

Сума нарахованих відсотків станом на день направлення вимоги (01.11.2021 року) становить 22770,24 грн., і така повністю погашена відповідачем в січні 2022 року.

Враховуючи викладене, з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача слід стягнути неповернуту суму кредиту за мінусом сплаченого в січні 2022 року, що становить 258863,45 грн. (296093,21 грн. (60000,00 грн. 22770,24 грн.)).

Отже рішення місцевого суду в цій частині підлягає зміні.

Твердження апелянта про те, що позивачем не надано суду первинних бухгалтерських документів відносно видачі кредиту та його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), тому немає підстав вважати, що розмір заборгованості відповідача перед позивачем, а також суми відсотків, зазначені в розрахунку та довідці є правильними, то такі суд не бере до уваги. Матеріали справи містять копії меморіальних ордерів на суму кредиту 305332,47 грн. (а.с. 7-9), виписку руху коштів по рахунку позичальника (а.с. 11-13), а також розрахунки заборгованості по кредиту (а.с. 6, 126), в яких відображено суми видачі кредитних коштів та їх часткове погашення.

У постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 року у справі №161/16891/15-ц (провадження №61-517св18) зроблено правовий висновок про те, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Згідно вказаної норми Закону України підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року №254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Отже, виписка з рахунка особи, яка відповідає зазначеним вимогам та надана відповідно до вимог закону, є документом, який може бути доказом і який суду необхідно оцінити відповідно до вимог цивільного процесуального закону при перевірці доводів про реальне виконання кредитного договору.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі №200/5647/18 (провадження №61-9618св19), від 25 травня 2021 року у справі №554/4300/16-ц (провадження №61-3689св21), від 26 травня 2021 року у справі №204/2972/20 (провадження №61-168св21), від 13 жовтня 2021 року у справі №209/3046/20 (провадження №61-9207св21), від 01 грудня 2021 року у справі №752/14554/15-ц (провадження №61-14046св21), від 01 червня 2022 року у справі №175/35/16-ц (провадження №61-648св21), від 01 серпня 2022 року у справі №369/11694/15-ц (провадження №61-1521св21).

Також не заслуговують на увагу посилання апелянта на практику Великої Палати Верховного Суду, викладену в постанові від 03.07.2019 року у справі №342/180/17 щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження саме тих умов, які вважав узгодженими банк, так як така стосується інших правовідносин.

Щодо доводів апелянта про те, що банком безпідставно нараховувалися відсотки по кредиту в період проходження ним військової служби, то слід зазначити, що копія Свідоцтва СПК №08410370/1674-21 від 06.10.2021 року про проходження ОСОБА_1 підготовки в Національній академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного з 7 вересня по 6 жовтня 2021 року була надана ним тільки під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції. При цьому доказів неможливості подати таку в суді першої інстанції ним не представлено. Крім того, в редакції Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», яка діяла на час проходження відповідачем такої підготовки, таке право існувало лише для військовослужбовців, призваних на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період та армійців, які проходять військову службу і є учасниками АТО/ООС, доказів чого останнім не надано. Більше того, при підписанні Анкети-Заяви на отримання кредиту 30.03.2021 року позичальником не заперечувалося, що він не є військовослужбовцем, що стверджується його підписом (а.с. 20 (зворот)).

Згідно ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Шляхом зарахування судового збору, який підлягає сплаті з позивача на користь відповідача та з відповідача на користь позивача за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанцій слід стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «Кредобанк» 2366 грн. 30 коп. судового збору.

Вимоги апеляційної скарги зобов`язати АТ «Кредобанк» встановити реструктуризацію за кредитним договором та визначити фіксовану суму щомісячного платежу та строк погашення даної заборгованості, зобов`язати встановити точну суму заборгованості за кредитним договором з врахуванням зазначених оплат, які були здійснено відповідачами, зобов`язати здійснити зарахування грошових коштів, сплачених як плату за комісію за кредитним договором в рахунок погашення тіла кредиту до задоволення не підлягають, оскільки судом здійснено розрахунок заборгованості з урахуванням всіх встановлених обставин, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, і таке рішення підлягає примусовому виконанню.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 5 вересня 2022 року в частині задоволених позовних вимог до ОСОБА_1 та стягнення судового збору змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства «Кредобанк» (, адреса місцезнаходження: вул. Сахарова, 78, м. Львів, 79026) 258863 (двісті п`ятдесят вісім тисяч вісімсот шістдесят три) грн. 45 коп. неповернутої суми кредиту за Кредитним договором №CL-306154 від 01.04.2021 року та 2366 (дві тисячі триста шістдесят шість) грн. 30 коп. судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуюча: О.О. Томин

Судді: І.В. Бойчук

О.В. Пнівчук

Повний текст постанови складено 15 грудня 2022 року.