465/4386/17
4-с/465/47/22
Ухвала

Іменем України

29.11.2022 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Кузь В.Я.

за участю секретаря судового засідання Савченко А.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Львові цивільну справу за скаргою адвоката Чорного Івана Васильовича, який діє від імені ОСОБА_1 , на дії державного виконавця Франківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Юрчишина Юрія Святославовича під час виконання рішення суду у цивільній справі №465/4386/17, -

встановив:

Скаржник звернувся до суду із скаргою на дії державного виконавця Франківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Юрчишина Юрія Святославовича під час виконання рішення суду у цивільній справі №465/4386/17. Скаргу обґрунтовує тим, що 29.08.2022р. державним виконавцем Франківського ВДВС у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Юрчишиним Юрієм Станіславовичем, при виконанні виконавчого листа №465/4386/17, виданого 04.12.2018р. Франківським районним судом міста Львова, винесено постанову про накладення на ОСОБА_1 штрафу у розмірі 3400 (три тисячі чотириста) гривень 00 коп. у зв`язку з невиконанням без поважних причин рішення Франківського районного суду м. Львова у справі №465/4386/17 від 04.12.2018р. 17 серпня 2022 року об 15 год. 00 хв. в приміщенні робочого місця нотаріуса проведене примусове виконання рішення суду про зобов`язання приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Візняк Ольги Омелянівни видати свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкування права оренди земельної ділянки, що зареєстрована за індексним номером 19192165 від 09.02.2015 14:10:07. В процесі підготовки до вчинення нотаріальної дії приватним нотаріусом відповідно до ЗУ «Про нотаріат» видано довідку про оплату нотаріальних послуг та проведено перевірку наявності зареєстрованого речового права - права оренди земельної ділянки вказаного у виконавчому листі. За результатами проведеної перевірки одержано інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна інформаційні довідки номер 307625745 та 307627909 від 17.08.2022 року, згідно яких інформація про речове право, яке є предметом спадкування відсутня. Відповідно вчинення нотаріальної дії та виконання рішення Франківського районного суду міста Львова від 13.09.2018р. є неможливим та повинно відкластись до внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Вказує, що зазначення судом першої інстанції у резолютивній частині не кадастрового номера, а «індексного номера реєстрації земельної ділянки» унеможливлює встановлення відповідності прийнятого судом першої інстанції рішення у справі дослідженим у ній матеріалам. Відтак, вважає дії державного виконавця щодо накладення штрафу на приватного нотаріуса Візняк О.О. протиправними, просить скасувати постанову.

Відповідно до ст.447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно вимог ч.1 і ч.2 ст.450 ЦПК України, скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються. Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

В чергове судове засідання учасники судового процесу не прибули, хоча належним чином повідомлялися про дату, час та місце розгляду справи.

У відповідності до вимог п.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання усіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали цивільної справи, розглянувши зміст скарги, суд встановив наступне.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 13.09.2018р. у цивільній справі №465/4386/17 позов ОСОБА_2 до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Візняк Ольги Омелянівни про зобов`язання видати свідоцтво про право на спадщину задоволено. Зобов`язано приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Візняк Ольгу Омелянівну видати ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкування права оренди земельної ділянки, що зареєстрована за індексним номером 19192165 від 09.02.2015 14:10:07.

Рішення суду набрало законної сили.

На виконання рішення суду 04.12.2018р. видано виконавчий лист.

Судом встановлено, що станом на день розгляду даної скарги рішення суду, в тому числі у примусовому порядку, відповідачем не виконано.

29 серпня 2022 року державним виконавцем Франківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Юрчишиним Юрієм Святославовичем у ВП №69161817 щодо примусового виконання виконавчого листа №465/4386/17 винесено постанову про накладення штрафу в розмірі 3400 (три тисячі чотириста) гривень 00 коп. на боржника (відповідача у справі) - приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Візняк Ольгу Омелянівну у зв"язку з невиконанням без поважних причин рішення Франківського районного суду м. Львова від 04.12.2018р. у цивільній справі №465/4386/17.

Відповідно до ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно вимог ст.ст. 76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно із статтею 447ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до статті 448 ЦПК України , скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Ст.129-1 Конституції України закріплено те, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Частиною першою статті 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції» (далі Конвенція).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з п.3 ч.1 ст.3 ЗУ «Про виконавче провадження», відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення, зокрема, на підставі виконавчих листів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.

Згідно з частиною першою статті 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження здійснюється з дотриманням, зокрема, таких засад: обов`язковості виконання рішень; справедливості, неупередженості та об`єктивності; розумності строків виконавчого провадження.

За приписами ч. 1 ст. 5 Закону, примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Статтею 10 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено заходи примусового виконання рішень.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.26 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у ст.3 цього закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

У відповідності до ч.1 ст.18 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. П.1 ч.2 цієї статті вказує на те, що виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Статтею 63 ЗУ "Про виконавче провадження" передбачено порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення.

Так, відповідно до ч.2 цієї статті у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

З огляду на вищевикладене, суд вважає встановленим факт невиконання відповідачем у цивільній справі №465/4386/17 - приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Візняк Ольгою Омелянівною рішення суду від 13.09.2018р., яке набрало законної сили, протягом 4 років.

Приватним нотаріусом як відповідачем у справі не долучено жодних доказів, які свідчать про поважні причини невиконання рішення суду з об"єктивних причин, які не залежали від її волі.

Підстави можуть бути визнані поважними, якщо вони пов`язані з непереборними та об`єктивними перешкодами, істотними труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений законом процесуальний строк виконання рішення суду.

Судом встановлено, що у своїй скарзі скаржник аналізує та дає оцінку рішенню суду, яке набрало законної сили.

При цьому, суд враховує ту обставину, що відповідачем у справі рішення суду не оскаржувалося.

Щодо покликання приватного нотаріуса на зазначення в рішенні суду не кадастрового номеру, а індексного номеру реєстрації земельної ділянки як причину невиконання рішення суду, то суд вважає такі доводи неповажними. Так, приватний нотаріус як відповідач у справі, є стороною виконавчого провадження та зобов"язаний вжити всі можливі заходи для виконання рішення суду. Враховуючи специфіку діяльності відповідача, останній не обмежений у праві звертатися до відповідних організацій незалежно від форм власності щодо надання додатквої інформації, яка необхідна для виконання рішення суду.

Крім того, скаржником не надано будь - яких доказів, які підтверджують те, що при винесенні постанови про накладення штрафу на приватного нотаріуса як відповідача у справі за невиконання рішення суду, державний виконавець діяв в порушення наданих йому повноважень, визначених ЗУ "Про виконавче провадження".

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна людина має право на справедливий судовий розгляд.

Європейський суд з прав людини неодноразово зауважував у своїх рішеннях, що право на судовий розгляд, гарантоване статтею 6 Конвенції, також захищає і виконання остаточних та обов`язкових судових рішень, які у державі, яка поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи шкоди одній із сторін (наприклад, справа «Жовнер проти України» від 29 червня 2004 року, заява № 56848/00, § 33). Право на звернення до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби правова система держав-учасниць Конвенції допускала, що судове рішення, яке набрало законної сили та є обов`язковим для виконання, залишалося би невиконаним по відношенню до однієї зі сторін всупереч її інтересам. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.

Таким чином, судом встановлено, що державний виконавець Франківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Юрчишин Юрій Святославович діяв у межах наданих йому повноважень та відповідно до вимог чинного законодавства, а тому в задоволенні скарги слід відмовити.

Отже, зважаючи на встановлені обставини та вищенаведені положення закону, приходжу до висновку про необґрунтованість доводів скарги.

На підставі викладеного, керуючись ст..ст.447 453 ЦПК України, -

постановив:

У задоволенні скарги адвоката Чорного Івана Васильовича, який діє від імені ОСОБА_1 , на дії державного виконавця Франківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Юрчишина Юрія Святославовича під час виконання рішення суду у цивільній справі №465/4386/17 відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Львівського апеляційного суду.

Суддя В. Кузь