Постанова

Іменем України

07 грудня 2022 року

м. Київ

справа № 303/6832/20

провадження № 61-8499св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Воробйової І. А. (суддя-доповідач), Коломієць Г. В., Лідовця Р. А., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство «Таскомбанк»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Акціонерного товариства «Таскомбанк» на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 17 серпня 2021 року у складі судді Костя В. В. та постанову Закарпатського апеляційного суду

від 06 липня 2022 року у складі колегії суддів: Собослоя Г. Г., Кондора Р. Ю., Готри Т. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовної заяви

У листопаді 2020 року Акціонерне товариство «Таскомбанк» (далі -

АТ «Таскомбанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 ,

ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, передання предмета іпотеки в управління та виселення.

Позовну заяву мотивовано тим, що 06 червня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Електрон Банк» (далі - ВАТ «Електрон Банк»), правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ВіЕс Банк»,

в свою чергу правонаступником якого є АТ «Таскомбанк»,та

ОСОБА_2 укладений кредитний договір № KF 49826, на підставі якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 115 000,00 дол. США для купівлі нерухомості, строк погашення кредиту - не пізніше 03 червня

2033 року.

Того ж дня, для забезпечення виконання зобов`язання за вказаним кредитним договором, між ВАТ «Електрон Банк» та позичальником

укладений іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу Герцускі-Торжаш В. Л., зареєстрований в реєстрі за № 3008, а саме на домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 до складу якого входить: житловий будинок площею 164,80 кв. м, житловою площею 89,40 кв. м, крім того балкон - 0,80 кв. м, лоджія -

7,00 кв. м, підвал - 67,60 кв. м.

Зазначало, що своїх зобов`язань за кредитним договором від 06 червня 2008 року № KF 49826 відповідач належним чином не виконував, у зв`язку

з чим у нього утворилася заборгованість, яка станом на 09 липня 2020 року складає 201 709,09 дол. США, з яких: заборгованість за кредитом -

113 468,00 дол. США, заборгованість за процентами - 88 241,09 дол. США, витрати за претензійно-позовну роботу - 9 858,00 грн.

Вказувало, що 07 квітня 2016 року банк отримав інформаційну довідку

з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 56905 та інформаційну довідку № 56904875. Зі сформованих довідок банку стало відомо, що іпотечне майно було реалізовано 22 червня 2011 року

ОСОБА_2 третій особі, шляхом укладання договору купівлі-продажу

№ 372, посвідченого приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу Овчинніковою І. В. Новим власником стала

ОСОБА_1 , тобто фактично є факт зміни власника іпотечного майна.

Ураховуючи зазначене, АТ «Таскомбанк» просило суд:

- звернути стягнення на предмет іпотеки на підставі договору іпотеки

від 06 червня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу Герцускі-Торжаш В. Л., зареєстрованого

в реєстрі за № 3008, а саме на домоволодіння до складу якого входить: житловий будинок площею 164,80 кв. м, житловою площею 89,40 кв. м, балкон - 0,80 кв. м, лоджія - 7,00 кв. м, підвал - 67,60 кв. м, споруди літери «1-2», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить відповідачу, шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку», встановивши початкову ціну на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій;

- передати в управління предмет іпотеки, а саме: домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на період його реалізації, шляхом забезпечення вільного доступу до предмета іпотеки, надання, з метою отримання доходів від управління предметом іпотеки, права укладати і припиняти будь-які угоди щодо предмета іпотеки, за виключенням тих, які передбачають його відчуження; виселення відповідача та інших мешканців із домоволодіння;

- виселити ОСОБА_1 та інших мешканців із житлового будинку, що знаходиться за адресою:

АДРЕСА_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 17 серпня 2021 року у задоволенні позовних вимог АТ «Таскомбанк» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ПАТ «ВіЕс Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки лише 20 травня 2016 року,

а з цим позовом звернулося до суду лише 13 листопада 2020 року, внаслідок чого банк пропустив строк позовної давності, тому у позові слід відмовити із спливом строків позовної давності. У зв`язку з наведеним не підлягає задоволенню також і вимога про виселення, оскільки така є похідною від вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Закарпатського апеляційного суду від 06 липня 2022 року апеляційну скаргу АТ «Таскомбанк» задоволено частково.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області

від 17 серпня 2021 року скасовано.

У позові АТ «Таскомбанк» відмовлено.

Постанову апеляційного суду мотивовано тим, що право звернення стягнення на предмет іпотеки щодо спірного домоволодіння ПАТ «Фольксбанк» реалізувало 28 березня 2012 року, звернувшись із таким позовом до суду, і заочним рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 07 травня 2012 року такі позовні вимоги банку були задоволені, вказане рішення суду не виконано. У зв`язку з переходом права власності до ОСОБА_1 на спірне домоволодіння на підставі договору купівлі-продажу від 22 червня 2019 року для неї іпотека є дійсною, як для набувача цього нерухомого майна відповідно до приписів

статті 23 Закону України «Про іпотеку». Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 26 грудня 2018 року змінено стягувача у справі ПАТ «Фольксбанк» на АТ «Таскомбанк», про заміну боржника у цьому виконавчому провадженні із ОСОБА_2 на

ОСОБА_1 банківська установа не заявляла; фактично повинно вирішуватися питання по виконанню судового рішення від 07 травня

2012 року, а не пред`явлення повторного позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, тому позовні вимоги банку необґрунтовані та не підлягають задоволенню.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у серпні 2022 року до Верховного Суду,

АТ «Таскомбанк», посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги АТ «Таскомбанк» задовольнити.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 06 жовтня 2022 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі.

У листопаді 2022 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 30 листопада 2022 року справу призначено до судового розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційну скаргу мотивовано тим, що апеляційний суд не врахував висновків, викладених у постанові Касаційного господарського суду

у складі Верховного Суду від 31 травня 2022 року у справі № 922/1374/20,

в яких зазначено про можливість іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за рахунок іпотечного майна шляхом заявлення позовних вимог до особи, яка є власником іпотечного майна на момент заявлення таких вимог.

Також апеляційний суд не врахував висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі

№ 668/9978/15-ц (провадження № 14-124цс19), в яких зазначено про правильність висновків суду апеляційної інстанції щодо правових підстав для задоволення позову банку щодо звернення стягнення на предмет іпотеки у разі зміни власника іпотечного майна.Висновки у зазначеній справі мають значення для справи № 303/6832/20, оскільки у справі

№ 668/9978/15-ц також відбулась зміна власника предмета іпотеки, і суд дійшов висновків про обґрунтованість подання банком позову про звернення стягнення на предмет іпотеки саме до нового власника нерухомого майна.Як наслідок неврахування двох зазначених висновків, суд апеляційної інстанції неправильно застосував норму матеріального права, а саме: статті 23 та 33 Закону України «Про іпотеку» та дійшов помилкових висновків щодо звернення стягнення на предмет іпотеки до особи, яка є власником іпотечного майна на момент заявлення таких вимог.

В обґрунтування підстав касаційного оскарження судових рішень АТ «Таскомбанк» посилається на те, що судами попередніх інстанцій застосовано норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У листопаді 2022 року ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Гринька Д. Д. подала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу

АТ «Таскомбанк», в якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а постанову апеляційного суду - без змін.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

06 червня 2008 року між ВАТ «Електрон Банк» та ОСОБА_2 укладений кредитний договір № KF 49826, на підставі якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 115 000,00 дол. США для купівлі нерухомості, строк погашення кредиту - не пізніше 03 червня 2033 року.

Для забезпечення виконання зобов`язання за вказаним кредитним договором між ВАТ «Електрон Банк» та позичальником 06 червня 2008 року укладений іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу Герцускі-Торжаш В. Л., зареєстрований у реєстрі за № 3008, а саме на домоволодіння до складу якого входить: житловий будинок площею 164,80 кв. м, житловою площею 89,40 кв. м, крім того, балкон - 0,80 кв. м, лоджія - 7,00 кв. м, підвал -

67,60 кв. м, споруди літери «1-2», за адресою:

АДРЕСА_1 .

Відповідно до пункту 4 іпотечного договору іпотекодержатель за рахунок предмета іпотеки має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачено умовами кредитного договору, а також відшкодувати витрати, пов`язані з пред`явленням вимоги за основним зобов`язанням та зверненням стягнення на предмет іпотеки, витрати на утримання та збереження предмета іпотеки, витрати на страхування предмета іпотеки, збитки, завдані порушенням основного зобов`язання чи умов цього кредитного договору (а.с. 26-28, т. 1).

Право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки способами, визначеними договором, виникає у випадку залишення без задоволення іпотекодавцем письмової вимоги іпотекодержателя щодо усунення порушень основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору

у тридцятиденний строк або більш тривалий строк, встановлений іпотеко держателем (пункт 22 іпотечного договору).

22 червня 2011 року ОСОБА_3 продав, а ОСОБА_1 купила житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до пункту 1.2 цього договору вказаний житловий будинок належав ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 11 березня 2010 року.

Згідно з пунктом 1.6 договору купівлі-продажу від 22 червня 2011 року спірний будинок під забороною та у заставі не перебував, відсутні будь-які обтяження нерухомого майна (а.с. 69-72, т. 1).

Заочним рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 березня 2011 року (справа № 2-548/11) позов ПАТ «Фольксбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Фольксбанк» заборгованість за кредитним договором від 06 червня 2008 року № КF 49826 у розмірі 1 292 541,72 грн (а.с. 17, т. 1).

Вказаним рішенням встановлено, що 18 березня 2009 року ПАТ «Фольксбанк» надіслало позичальнику ( ОСОБА_2 ) вимогу про дострокове виконання зобов`язань за кредитним договором

у тридцятиденний строк та із застереженням, що у разі невиконання вимоги банк розпочне стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Ця вимога була отримана ОСОБА_2 18 березня 2009 року (справа № 2-548/11, а.с. 18).

28 березня 2012 року ПАТ «Фольксбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Заочним рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 07 травня 2012 року (справа № 0707/36569/2012) позовні вимоги ПАТ «Фольксбанк» задоволено.

Звернуто стягнення на житловий будинок, загальною площею 164,80 кв. м, що знаходиться за адресою:

АДРЕСА_1 , шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах, в межах процедури виконавчого провадження, за ціною, встановленою в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження», для задоволення вимог ПАТ «Фольксбанк» у розмірі

156 241,12 дол. США, що згідно з курсом Національного банку України станом на 28 березня 2012 року становить 1 252 733,71 грн (а.с. 18-19, т. 1).

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна

від 07 квітня 2016 року № 56905442 на підставі договору купівлі-продажу будинку з розстрочкою платежу від 22 червня 2011 року, по реєстру № 372, за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на домоволодіння.

19 лютого 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду першої інстанції із заявою про застосування позовної давності до позовних вимог

АТ «Таскомбанк» (а.с. 58, т. 1).

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області

від 26 грудня 2018 року заяву АТ «Таскомбанк» про заміну сторони

у виконавчому провадженні задоволено. Змінено сторону (позивача, стягувача) у справі з ПАТ «Фольксбанк» на АТ «Таскомбанк» у виконавчому листі № 0707/3569/12, 2/0707/1460/2012, виданому 19 червня 2012 року Мукачівським міськрайонним судом Закарпатської області, про звернення стягнення на житловий будинок, загальною площею 164,80 кв. м, що розташований в АДРЕСА_1 , шляхом продажу предмету іпотеки на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження, за ціною, встановленою в порядку, предбаченому Законом України «Про виконавче провадження», для задоволення вимог ПАТ «Фольксбанк» у розмірі 156 241,12 дол. США, що згідно з курсом Національного банку України станом на 28 березня 2012 року становить 1 252 733,70 грн, та стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Фольксбанк» 3 219,00 грн судового збору (а.с. 236, 237, т. 1).

Про заміну сторони - боржника у даному виконавчому провадженні

АТ «Таскомбанк» не заявляв.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 лютого 2020 року у справі

№ 303/3050/16-ц (провадження № 61-10091св18) касаційну скаргу

ОСОБА_1 задоволено.

Заочне рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 28 липня 2017 року та постанову Апеляційного суду Закарпатської області від 19 грудня 2017 року скасовано і ухвалено нове рішення.

У задоволенні позову ПАТ «ВіЕс Банк» до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_2 , про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовлено (а.с. 63-68, т. 1).

Відповідно до розрахунку, наданого банком, заборгованість ОСОБА_2 за кредитним договором від 06 червня 2008 року № KF 49826 станом

на 09 липня 2020 року складає 201 709,09 дол. США, з яких: заборгованість за кредитом - 113 468,00 дол. США, заборгованість за процентами -

88 241,09 дол. США, витрати за претензійно-позовну роботу - 9 858,00 грн.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження

в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Касаційна скарга АТ «Таскомбанк» задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог

і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За змістом частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком (частина перша статті 546 ЦК України).

Іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника

у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку» (абзац другий

статті 1 Закону України «Про іпотеку»).

Частинами першою та другою статті 7 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. Якщо вимога за основним зобов`язанням підлягає виконанню у грошовій формі, розмір цієї вимоги визначається на підставі іпотечного договору або договору, що обумовлює основне зобов`язання, у чітко встановленій сумі чи шляхом надання критеріїв, які дозволяють встановити розмір цієї вимоги на конкретний час протягом строку дії основного зобов`язання.

Відповідно до частин першої та четвертої статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Одним із способів задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення (стаття 39 ЗаконуУкраїни «Про іпотеку») є реалізація предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів (стаття 41-47 Закону України «Про іпотеку»).

Згідно з частинами першою та другою статті 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності (права господарського відання, спеціального майнового права) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна навіть

у випадку, якщо до відома набувача не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.

Особа, до якої перейшло право власності (право господарського відання, спеціальне майнове право) на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права та несе всі його обов`язки за іпотечним договором в обсязі та на умовах, що існували до набуття такою особою права власності на предмет іпотеки.

Судом встановлено, що права власності на спірне домоволодіння на підставі договору купівлі-продажу від 22 червня 2011 року перейшло до ОСОБА_1 , а отже, до спірних правовідносин підлягає застосуванню положення статті 23 Закону України «Про іпотеку».

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області

від 26 грудня 2018 року заяву АТ «Таскомбанк» про заміну сторони

у виконавчому провадженні задоволено. Змінено сторону (позивача, стягувача) у справі з ПАТ «Фольксбанк» на АТ «Таскомбанк» у виконавчому листі № 0707/3569/12, 2/0707/1460/2012, виданому 19 червня 2012 року Мукачівським міськрайонним судом Закарпатської області, про звернення стягнення на житловий будинок, загальною площею 164,80 кв. м, який розташований в АДРЕСА_1 , шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження, за ціною, встановленою в порядку, предбаченому Закону України «Про виконавче провадження» для задоволення вимог ПАТ «Фольксбанк» у розмірі 156 241,12 дол. США, що згідно курсу Національного банку України станом на 28 березня 2012 року становить 1 252 733,70 грн, та стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Фольксбанк» 3 219,00 грн судового збору (а.с. 236, 237, т. 1).

Про заміну сторони - боржника у даному виконавчому провадженні

АТ «Таскомбанк» не заявляв.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позовних вимог АТ «Таскомбанк», правильно посилався на те, що право звернення стягнення на предмет іпотеки щодо спірного домоволодіння ПАТ «Фольксбанк» реалізував 28 березня 2012 року, звернувшись із таким позовом до суду, і заочним рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 07 травня 2012 року позовні вимоги були задоволені і це рішення суду не виконане. У зв`язку

з переходом права власності до ОСОБА_1 на спірне домоволодіння на підставі договору купівлі-продажу від 22 червня 2019 року для неї іпотека є дійсною як для набувача цього нерухомого майна відповідно до

статті 23 Закону України «Про іпотеку». Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 26 грудня 2018 року змінено стягувача у справі ПАТ «Фольксбанк» на АТ «Таскомбанк», а про заміну боржника у цьому виконавчому провадженні із ОСОБА_2 на

ОСОБА_1 банк не заявляв.

Відхиляючи доводи касаційної скарги щодо неврахування апеляційним судом висновків про застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 668/9978/15-ц (провадження

№ 14-124цс19) та постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 31 травня 2022 року у справі № 922/1374/20, колегія суддів виходить із того, що висновки цих постанов не суперечать висновку цієї постанови, крім того, у справах наведених як приклад, встановлено інші фактичні обставини.

Наведені у касаційній скарзі доводи не спростовують встановлені

у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені

у мотивувальній частині судового рішення апеляційного суду, та зводяться до переоцінки доказів, незгоди заявника з висновками щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження суду апеляційної інстанції.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій.

Якщо оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.

Однакове застосування закону забезпечує загальнообов`язковість закону, рівність перед законом та правову визначеність у державі, яка керується верховенством права. Єдина практика застосування законів поліпшує громадське сприйняття справедливості та правосуддя, а також довіру до відправлення правосуддя.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Пономарьов проти України», «Рябих проти Російської Федерації», «Нєлюбін проти Російської Федерації») повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію.

Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

Судове рішення суду апеляційної інстанцій відповідає критерію обґрунтованості судового рішення. Таким чином, наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновки суду апеляційної інстанції.

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Оскільки доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанцій не спростовують, на законність та обґрунтованість судового рішення не впливають, то колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а судове рішення апеляційного суду - без змін.

Оскільки оскаржуване АТ «Таскомбанк» рішення суду першої інстанції вже скасовано апеляційним судом, колегія суддів не вдається до оцінки доводів касаційної скарги щодо незаконності і необґрунтованості цього рішення суду та, залишаючи без задоволення касаційну скаргу, залишає без змін саме рішення суду апеляційної інстанції.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, то підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 402, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Акціонерного товариства «Таскомбанк» залишити без задоволення.

Постанову Закарпатського апеляційного суду від 06 липня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. А. Воробйова

Г. В. Коломієць

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк