Справа № 466/1891/21
Провадження № 2/461/159/22
02.08.2022 року, Галицький районний суд м. Львова в складі:
головуючого судді: Мироненко Л.Д.
з участю секретаря судового засідання: Пахолко Д.О.
представника позивача Сенюти І.Я., ОСОБА_1
представника відповідача ОСОБА_2
третьої особи ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання представника відповідача Бердара С.В про проведення повторної комісійної судово-медичної експертизи у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_4 до Комунального некомерційного підприємства Львівської обласної ради «Львівська обласна клінічна лікарня», третьої особи на стороні відповідача ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -
В провадженні суду перебуває справа за позовною заявою ОСОБА_4 до Комунального некомерційного підприємства Львівської обласної ради «Львівська обласна клінічна лікарня», третьої особи на стороні відповідача ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди
В судовому засіданні представник відповідача адвокат Бердар С.В. просив призначити по справі повторну судову-медичну експертизу.
Згідно із пунктами 1, 2 частини другої статті 2 Цивільного процесуального кодексу України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права та рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
Суд зазначає, що відповідно до ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у разі необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.
Статтею 43 Цивільного процесуального кодексу України визначено права та обов`язки учасників справи. У частині 2 вказаної статті визначено, що учасники справи зобов`язані, зокрема, сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.
Відповідно до ст. 124, п. п. 2, 3, 4 ч. 2 ст. 129 Конституції України, основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" і частиною 4 статті 10 Цивільного процесуального кодексу України суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.
Ключовими принципами статті 6 є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.
Право на суд покриває надзвичайно широке поле різноманітних категорій - воно стосується як інституційних та організаційних аспектів, так і особливостей здійснення окремих судових процедур. Своєрідним механізмом, який дозволяє розуміти, тлумачити та застосовувати Конвенцію є практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), яку він викладає у своїх рішеннях.
Враховуючи той факт, що право на справедливий суд займає основне місце у системі глобальних цінностей демократичного суспільства, Європейський суд у своїй практиці пропонує досить широке його тлумачення.
Так, у справі Delcourt v. Belgium ЄСПЛ зазначив, що „у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення".
Аналізуючи практику ЄСПЛ, можна зробити висновок, що при дослідженні і оцінці доказів суди повинні враховувати подані зауваження і доводи сторін щодо таких доказів. Тільки в такому випадку судовий розгляд на підставі п.1 ст.6 Конвенції 1950 р. можна вважати справедливим.
У своїх доводах ЄСПЛ виходить з теорії «рівності зброї», тобто зрівнювання сторін не за кількісними ознаками наданих повноважень, а за процесуальним статусом в ході усього процесу, в тому числі і в суді, що підтверджує, наприклад, постанова ЄСПЛ у справі «Рожков проти РФ» від 31.10.2013. Сам принцип «рівності зброї» передбачає, що кожній зі сторін повинна бути надана розумна можливість представляти свою правову позицію, включаючи свої докази таким чином, щоб вона не була поставлена в значно менш вигідне становище, ніж інша сторона. У справі «Лука проти Італії», 2001 р., ЄСПЛ зазначає про надання кожній стороні можливості бути обізнаною й коментувати під час судового розгляду Держава повинна забезпечити рівність процесуальних засобів - кожній стороні має надаватись розумна можливість представляти її справу, в тому числі стосовно подання доказів, за умов, які не ставлять її в істотно невигідне становище порівняно з іншою стороною.
Разом з цим, судом враховується, що за приписами статті 129 Конституції України , п. 9 ч. 2 ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України одним із завдань судочинства є розумність строків розгляду справи судом, що відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на справедливий суд. Так, у пункті 24 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі "Надточій проти України" та пункті 23 рішення ЄСПЛ у справі "Гурепка проти України № 2" наголошується на принципі рівності сторін, одному із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.
Роль національних судів організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними (рішення ЄСПЛ у справі "Шульга проти України"). Національним судам належить функція керування провадженнями таким чином, щоб вони були швидкими та ефективними (рішення ЄСПЛ у справі "Скордіно проти Італії"). Держави-учасниці мають організувати правові системи таким чином, щоб їх суди могли гарантувати право кожного на отримання остаточного рішення у справах, що стосуються цивільних прав і обов`язків упродовж відповідного терміну (рішення ЄСПЛ у справах "Скордіно проти Італії", "Сюрмелі проти Німеччини").
Відповідно до ст. 43 Цивільного процесуального кодексу України, учасники справи мають право, зокрема, подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.
Відповідно до ч. 1 ст. 196 Цивільного процесуального кодексу України для виконання завдання підготовчого провадження в кожній судовій справі, яка розглядається за правилами загального позовного провадження, проводиться підготовче засідання.
Як передбачено нормами ст. 197 Цивільного процесуального кодексу, саме у підготовчому засіданні суд, з`ясовує, зокрема, і чи надали сторони докази, на які вони посилаються у позові і відзиві, а також докази, витребувані судом чи причини їх неподання; вирішує питання про призначення експертизи, виклик у судове засідання експертів, свідків, залучення перекладача, спеціаліста; вирішує заяви та клопотання учасників справи; призначає справу до розгляду по суті, визначає дату, час і місце проведення судового засідання (декількох судових засідань у разі складності справи) для розгляду справи по суті; здійснює інші дії, необхідні для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті.
Відповідно до ст. 197 Цивільного процесуального кодексу України, у підготовчому засіданні суд серед іншого вирішує питання про призначення експертизи.
Ухвалою суду від 06.10.2021 суд закрив підготовче провадження та призначив справу № 914/383/19 до судового розгляду по суті.
Суд зазначає, що завданнями розгляду справи по суті розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат. (стаття 209 Цивільного процесуального кодексу України).
Пунктами 1, 2, 4, 5 частини 3 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що основними засадами (принципами) цивільного судочинства, зокрема, є верховенство права; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін; диспозитивність.
Норми Цивільного процесуального кодексу України не містять прямої вказівки на можливість суду на стадії розгляду справи по суті приймати рішення про призначення судових експертиз.
Скориставшись аналогією процесуального закону (суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними (частина 1 Цивільного процесуального кодексу України); у випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів частина 5 ст. 83 Цивільного процесуального кодексу України; головуючий з`ясовує, чи мають учасники справи заяви чи клопотання, пов`язані з розглядом справи, які не були заявлені з поважних причин в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом, та вирішує їх після заслуховування думки інших присутніх у судовому засіданні учасників справи частина 1 Цивільного процесуального кодексу України), суд приходить до висновку, що в даному випадку для можливості задовольнити клопотання відповідача слід з`ясувати причини невчинення ним відповідних дій у строк, встановлений для цього, та визначити їх поважність або неповажність.
У клопотанні про призначення експертизи представник відповідача жодним чином не мотивує причини пропуску строку подання такого клопотання.
Слід звернути увагу на те, що, розуміючи важливість дотримання принципів рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом та змагальності сторін, судом було надано достатньо часу та створено всі умови для реалізації учасниками справи процесуальних прав, передбачених Цивільним процесуальним кодексом України, зокрема, права, передбаченого ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, на доведення тих обставин, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень.
Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою до інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.
Суд вважає за необхідне зазначити, що представник відповідача протягом часу проведення підготовчого провадження не був позбавлений можливості подати суду висновок експерта, складений на його замовлення, що також передбачено Цивільного процесуального кодексу України.
Суд звертає увагу на те, що чинний Цивільний процесуальний кодекс України, спрямований на забезпечення своєчасності розгляду справ та правової визначеності, унеможливлення зловживання процесуальними правами та підвищення ефективності судочинства в цілому, з огляду на що встановлено точний порядок та присічні строки вчинення процесуальних дій, чіткі стадії судового процесу, розумні обмеження, в тому числі щодо подання доказів. Саме тому всі процесуальні дії суду та учасників процесу повинні вчинятися своєчасно з тим, щоб під час підготовки справи до розгляду не залишилося невирішених питань, які можуть затримати розгляд справи по суті.
Підготовчі засідання по вказаній справі відбулись 22 червня 2021 року, 02 серпня 2021 року, а підготовче провадження у справі було закрито 08 листопада 2021 року, що підтверджується відповідною ухвалою суду, проте протягом такого тривалого часу клопотання про призначення судово-медичної експертизи подано не було.
Суд звертає увагу на те, що у судовому засіданні 08 листопада 2021 року, в якому було закрито підготовче провадження у цій справі, судом з`ясовано у представників сторін щодо наявності інших клопотань, додаткових доказів чи пояснень в обґрунтування своєї позиції. Представник відповідача у підготовчому засіданні зазначив, що не має заперечень проти призначення справи до судового розгляду.
Суд зазначає, що чинним Цивільнимпроцесуальним кодексом України не передбачено повернення до підготовчого провадження або поновлення підготовчого провадження, повернення до розгляду справи у підготовчому провадженні є неможливим навіть за наявності поважних причин, що зумовлено, зокрема, необхідністю дотримання принципів стадійності цивільного процесу та правової визначеності, а також з метою недопущення зловживання процесуальними правами тією чи іншою стороною.
Задоволення клопотання про призначення експертизи після пропуску, визначених в законі строків порушить принцип рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом, надасть одній зі сторін у справі значну процесуальну перевагу, що є неприпустимо, зважаючи на принципи цивільного судочинства.
До того ж, задоволення вказаного клопотання безпідставно призведе до затягування розгляду справи.
З огляду на викладене, враховуючи встановлені обставини та наведені положення законодавства, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання про призначення експертизи.
Керуючись ст.ст.12,44,76,81,103,104 ЦПК України, суд,-
У задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_2 про проведення повторної комісійної судово-медичної експертизи відмовити.
Повний текст ухвали проголошено 05 серпня 2022 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Головуючий суддя Л.Д. Мироненко