Ухвала

Іменем України

28 грудня 2022 року

м. Київ

справа № 455/1109/20

провадження № 61-12387ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Ступак О. В.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

суб`єкт оскарження - Сколівський районний відділ державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів),

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Львівського апеляційного суду від 18 жовтня 2022 року у складі колегії суддів: Шандри М. М., Левика Я. А., Крайник Н. П.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії державної виконавчої служби, в якій просив:

визнати неправомірними дії старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Сколівського районного управління юстиції (тепер Сколівського РВ ДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Львова Радевича В. Ф.), пов`язані з відкриттям виконавчого провадження № 50060605;

скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження № 50060605, винесену 05 лютого 2016 року старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Сколівського районного управління юстиції (тепер Сколівського РВ ДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Радевичем В. Ф.;

скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження № 50060605, винесену 07 травня 2020 року головним державним виконавцем Сколівського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Кізимою Ю. М.

Скаргу обґрунтовував тим, що на підставі виконавчого листа № 1, виданого 20 січня 2016 року Старосамбірським районним судом Львівської області у справі № 455/785/14-ц про стягнення з ТзОВ «Мрія» 7 361,00 грн на відшкодування майнової шкоди та 103 456,00 грн та відшкодування моральної шкоди, а всього 110 817,00 грн, на користь ОСОБА_2 , старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Сколівського районного управління юстиції Радевичем В. Ф. 05 лютого 2016 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 50060605.

У виконавчому листі № 1, виданому 20 січня 2016 року Старосамбірським районним судом Львівської області у справі № 455/785/14-ц, неправильно зазначено місцезнаходження боржника ТзОВ «Мрія», а саме вказано населений пункт смт Славсько, якого не існує. Згідно облікової картки на офіційному сайті Верховної Ради України такий населений пункт має назву смт Славське. Крім того, невірно зазначено дату і номер рішення, згідно з яким видано виконавчий документ, а саме: замість рішення Апеляційного суду Львівської області від 23 грудня 2015 року вказано рішення Старосамбірського районного суду Львівської області від 24 червня 2015 року, яке скасовано судом апеляційної інстанції.

Вважав, що в даному випадку державний виконавець Радевич В. Ф. зобов`язаний був відмовити у відкритті виконавчого провадження у зв`язку з невідповідністю виконавчого документа вимогам, передбаченим частиною першою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 21 квітня 1999 року № 606-ХІХ), оскільки таке було відкрито у спосіб, який суперечить пункту 6 частини першої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 21 квітня 1999 року № 606-ХІХ), а тому неправомірність дій державного виконавця при відкритті виконавчого провадження тягне за собою незаконність постанови про відкриття виконавчого провадження № 50060605 від 05 лютого 2016 року та постанови про закінчення виконавчого провадження № 50060605, винесеної 07 травня 2020 року Головним державним виконавцем Сколівського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Кізимою Ю. М.

Крім того, вважав, що постанова про закінчення виконавчого провадження винесена за відсутності для цього підстав, оскільки ТзОВ «Мрія», не маючи коштів на банківських рахунках, не перерахувало кошти на погашення боргових зобов`язань. Ці кошти перерахувала інша особа, яка не є боржником у даному виконавчому провадженні, що стверджується платіжними дорученнями, які знаходяться у Сколівському РВ ДВС. Він намагався оскаржити постанову про закінчення виконавчого провадження у Сколівському районному суді Львівської області, але ухвалою суду від 14 серпня 2020 року відмовлено у задоволенні його скарги, мотивуючи тим, що така скарга підсудна Старосамбірському районному суду Львівської області.

Оригінали виконавчого листа Старосамбірського районного суду Львівської області від 20 січня 2016 року № 1, постанови про відкриття виконавчого провадження від 05 лютого 2016 року № 50060605, постанови про закінчення виконавчого провадження від 07 травня 2020 року № 50060605, знаходяться у Сколівському РВ ДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів).

Такі дії, на думку заявника, є неправомірними та суперечать вимогам закону. Що стосується інших постанов в рамках спірного відкритого виконавчого провадження, то вони є похідними від незаконної постанови про відкриття провадження і постанови про закриття виконавчого провадження, також підлягають скасуванню.

На підставі наведеного просив задовольнити його скаргу.

Ухвалою Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 03 лютого 2022 року в задоволенні скарги відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції керувався тим, що заявником не надано жодних належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, які б підтверджували протиправність дій державного виконавця під час здійснення виконавчого провадження по примусовому виконанню рішення суду.

Постановою Львівського апеляційного суду від 18 жовтня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Ухвалу Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 03 лютого 2022 року скасовано. Скаргу ОСОБА_1 на дії та рішення державних виконавців про визнання дій неправомірними, скасування постанови про відкриття виконавчого провадження та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження залишено без розгляду.

Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції та залишаючи скаргу ОСОБА_1 без розгляду, апеляційний суд керувався тим, що заявником не дотримано строку звернення до суду зі скаргою, встановленого статтею 449 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК України).

У грудні 2022 року ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на постанову Львівського апеляційного суду від 18 жовтня 2022 року в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване судове рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити скаргу у повному обсязі.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що суд під час розгляду скарги не надав оцінки законності чи незаконності постанови про відкриття виконавчого провадження а також не надав оцінки його заяві про поновлення строку на звернення до суду зі скаргою на рішення державного виконавця, внаслідок чого дійшов помилкових висновків.

У касаційній скарзі зазначає клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, яке обґрунтовує тим, що повний текст постанови отримав 09 листопада 2022 року, що підтверджується копією заяви про видачу судового рішення та витягом з журналу апеляційного суду.

Відповідно до частини першої, другої та третьої статті 390ЦПК Україникасаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Перевіривши доводи заяви про поновлення строку на касаційне оскарження постанови Львівського апеляційного суду від 18 жовтня 2022 року, суд вважає, що клопотання підлягає задоволенню, оскільки наданими до заяви доказами підтверджено, що заявник дійсно отримав копію постанови апеляційного суду 09 листопада 2022 року та подав касаційну скаргу до поштового відділення 07 грудня 2022 року.

Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, з наступних підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Відповідно до частини шостої статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Із матеріалів касаційної скарги, змісту постанови Львівського апеляційного суду від 18 жовтня 2022 року Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності оскаржуваного судового рішення.

Згідно з положеннями статті 447 ЦПК України, яка кореспондується зі статтею 74 Закону України «Про виконавче провадження», сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до положень статті 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Такі строки є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно із скаргою або викладається в скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії або бездіяльність приватного виконавця суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи.

За змістом статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Разом із цим, право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документа, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (стаття 126 ЦПК України).

При вирішенні питання про те, які підстави можна вважати поважними для поновлення строку звернення до суду з відповідною скаргою, суд має керуватися тим, що вичерпного переліку таких підстав процесуальний закон не містить, вони у кожному конкретному випадку залежать від певних ситуацій. При цьому судом також має враховуватися прецедентна практика Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує справедливий судовий розгляд, а виконання рішення суду є завершальною частиною розгляду цивільної справи.

Судом апеляційної інстанції встановлено, ОСОБА_1 вчасно отримав постанову про відкриття виконавчого провадження № 50060605, винесену 05 лютого 2016 року, що підтверджується долученою до матеріалів справи копією його заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню від 10 лютого 2016 року, до якої ним було долучено копію оскаржуваної постанови про відкриття виконавчого провадження.

Крім того, в судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 підтвердив, що про відкриття виконавчого провадження № 50060605 йому відомо з 2016 року.

Встановлено також, що ОСОБА_1 у травні 2020 року звертався до Сколівського районного суду Львівської області зі скаргою, в якій, серед іншого, просив визнати незаконною постанову про закінчення виконавчого провадження від 07 травня 2020 року у виконавчому провадженні № 50060605.

Ухвалою Сколівського районного суду Львівської області від 14 серпня 2020 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено, оскільки Сколівський районний суд Львівської області відповідно до статті 448 ЦПК України не є судом, який приймав рішення у справі та видавав виконавчі листи.

Наведене підтверджує, що ОСОБА_1 у травні 2020 року було відомо про постанову про закінчення виконавчого провадження № 50060605, винесену 07 травня 2020 року.

З огляду на зазначені обставини, апеляційний суд дійшов правильного висновку про те, що ОСОБА_1 , звернувшись до суду із скаргою 27 серпня 2020 року, пропустив строк подання скарги на дії державних виконавців. Жодних поважних причин пропуску строку ним не вказано та відсутнє клопотання про поновлення строку.

Касаційна скарга не містить обґрунтованих посилань на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, а зводиться до незгоди заявника із ухваленим судовим рішеннями, законність та обґрунтованість якого доводами касаційної скарги не спростована.

Ураховуючи наведене, постанова Львівського апеляційного суду від 18 жовтня 2022 року, ухвалена з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Правильне застосовування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені в касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судового рішення.

Керуючись статтею 390, частинами четвертою, шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження постанови Львівського апеляційного суду від 18 жовтня 2022 року.

У відкритті касаційного провадженняу справі за скаргою ОСОБА_1 на дії та рішення державних виконавців про визнання за касаційною скаргою ОСОБА_1 Львівського апеляційного суду від 18 жовтня 2022 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:І. Ю. Гулейков С. О. Погрібний О. В. Ступак