Ухвала

27 грудня 2022 року

м. Київ

справа № 521/2425/21

провадження № 61-12885ск22

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Гулейкова І. Ю., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Одеського апеляційного суду від 27 жовтня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів встановленого за домовленістю між батьками,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив зменшити розмір аліментів, встановлений договором про сплату аліментів від 29 травня 2020 року, укладеним між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гордою І.В., зареєстрованим в реєстрі за № 614, з 500,00 дол. США за курсом продажу доларів США населенню, встановленим Національним банком України на день оплати щомісячно до 2 500,00 грн, щомісячно, на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з моменту набрання рішенням законної сили до досягнення дитиною повноліття, оскільки позивач більше не здійснює морських рейсів.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 21 липня 2022 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів встановленого за домовленістю між батьками задоволено частково. Зменшено розмір аліментів, встановлений договором про сплату аліментів від 29 травня 2020 року, укладеним між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гордою І.В., зареєстрованим в реєстрі за № 614 з 500,00 дол. США за курсом продажу доларів США населенню, встановленим Національним банком України на день оплати щомісячно до 7 000,00 грн щомісячно на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з моменту набрання рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття.

Постановою Одеського апеляційного суду від 27 жовтня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 21 липня 2022 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову.

У грудні 2022 року ОСОБА_1 через засоби поштового зв`язку звернувся з касаційною скаргою на постанову Одеського апеляційного суду від 27 жовтня 2022 року, в якій просить скасувати зазначене судове рішення та залишити в силі рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 21 липня 2022 року.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 посилається на пункт 3 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), як на підставу для відкриття касаційного провадження.

Зокрема зазначає, що відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування статті 182 Сімейного кодексу України, а саме: чи є відомості Державної прикордонної служби про перетин кордону без надання стягувачем доказів, що засвідчують вартість цих витрат підтвердженням задовільного майнового стану платника аліментів та можливості сплачувати аліменти у раніше визначеному розмірі.

Верховний Суд у постанові від 12 листопада 2020 року у справі № 904/3807/19 зробив правовий висновок про те, що у випадку касаційного оскарження на підставі пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України, окрім посилання на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, у касаційній скарзі має бути зазначено норму права, щодо якої відсутній висновок її застосування з конкретизацією змісту правовідносин, в яких цей висновок відсутній, та обґрунтування необхідності формування єдиної правозастосовчої практики щодо цієї норми для правильного вирішення справи.

Виконання особою, яка звертається до суду касаційної інстанції із касаційною скаргою, зазначених процесуальних вимог має на меті унеможливити використання формального та беззмістовного викладу заявниками підстав касаційного оскарження. Тобто, заявник, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, мав викласти належне обґрунтування такої підстави касаційного оскарження судового рішення.

Так, згідно з усталеною правовою позицією, неодноразово висловленою як Верховним Судом України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13, так і постановах Верховного Суду: від 03 червня 2020 року у справі № 760/9783/18-ц, від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19, від 28 травня 2021 року у справі № 715/2073/20 розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Визначаючи розмір аліментів на утримання дитини, суд зобов`язаний врахувати всі обставини, зазначені в частині першій статті 182 СК України: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Зазначені у касаційній скарзі доводи зводяться до власного викладення обставин справи стороною по справі та до переоцінки доказів, які були здійсненні судом апеляційної інстанції, і які з огляду на статус Верховного Суду і повноваження не є підставою для відкриття касаційного провадження.

Відтак, посилання на пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України не підтвердились.

У силу вимог статті 400 ЦПК України Верховний Суд зобов`язаний перевіряти наявність підстав для відкриття касаційного провадження, зазначених у касаційній скарзі, оскільки перевіряє правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального чи процесуального права, в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» від 23 жовтня 1996 року, Reports 1996-V, p. 1544, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року).

У справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху у судовому процесі.

У пункті 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга не приймається до розгляду та повертається судом, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Таким чином, Верховний Суд констатує, що подана заявником касаційна скарга не містить належного викладу підстав для оскарження судових рішень в касаційному порядку, тому касаційна скарга ОСОБА_1 на постанову Одеського апеляційного суду від 27 жовтня 2022 року підлягає поверненню.

Повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення скарги.

Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Одеського апеляційного суду від 27 жовтня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів встановленого за домовленістю між батьками вважати неподаною та повернути заявнику.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя І. Ю. Гулейков